ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.09.2021 Справа № 920/797/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників за наявними матеріалами справу № 920/797/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелікон Груп» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12, )

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» (40000, м. Суми, вул. Петропавлівська, 86, )

про стягнення 79751 грн 10 коп.,

УСТАНОВИВ:

21.07.2021 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 79 751 грн 10 коп. з яких: 56140 грн 70 коп. основного боргу, 5634 грн 92 коп. пені, 12806 грн 85 коп. 30% річних, 5186 грн 63 коп. інфляційних збитків, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки №26/02/20-1 від 26.02.2020; а також просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2270 грн 00 коп.

Ухвалою суду від 23.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено строк відповідачу для надання відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 08.09.2021 відкладено розгляд справи на 21.09.2021 без проведення судового засідання.

21.09.2021 від відповідача надійшла заява (вх. №8178/21) про зменшення розміру штрафних санкцій, в якій зазначає, що суму основного боргу визнає в повному обсязі, проте просить суд взяти до уваги ступінь виконання грошового зобов`язання з боку відповідача та зменшити розмір штрафних санкцій до суми, що не перевищує 7,5% від загальної суми штрафних санкцій.

За приписами ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

26.02.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелікон Груп» (позивач, постачальник) та Приватне акціонерне товариство «Сумбуд» (відповідач, покупець) уклали договір поставки №26/02/20-1 (далі за текстом «Договір»), відповідно до умов якого позивач зобов`язувався постачати (передавати у власність) відповідачу товар (будівельні матеріали), а відповідач зобов`язувався приймати та оплачувати цей товар на умовах цього Договору.

Згідно з умовами п. 2.2.2 Договору кожна партія товару визначається згідно рахунку та видаткової накладної (або специфікації), в яких зазначається: найменування товару, кількість товару, що повинна постачатися в конкретній партії, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за сортами, марками, типами, розмірами та ціна з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 3.2. Договору перехід права власності, ризики випадкового пошкодження, знищення, нестачі, псування товару тощо, відбувається в момент передачі відповідної партії товару відповідачу, що оформляється видатковою накладною (або актом прийому-передачі). Підписанням видаткової накладної відповідач підтверджує, що прийняв від постачальника товар належної якості та замовленої кількості.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що вартість кожної партії товару, що поставляється згідно з цим Договором, визначається в рахунку (або специфікації) та видатковій накладній. Розрахунки за кожну партію товару здійснюються в безготівковому порядку на умовах 100% попередньої оплати шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача (п. 4.2. Договору).

Зі змісту п. 3.6. Договору вбачається, що за окремою домовленістю сторін позивач має право, не очікуючи надходження на свій поточний рахунок оплати повної вартості узгодженої партії товару згідно з п. 4.2. Договору, поставити його відповідачу. В цьому разі відповідач зобов`язаний оплатити повну вартість поставленого товару не пізніше трьох банківських днів з дати поставки.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що протягом періоду: вересень-листопад 2020 року здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 56140 грн 70 коп. відповідно до видаткових накладних: №ГГ000001436 від 21.09.2020 р.; №ГГ000001640 від 07.10.2020 р.,; №ГГ000002003 від 16.11.2020, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 30-32).

Відповідач товар прийняв без заперечень, про що свідчать підписи на видаткових накладних та не заперечується відповідачем у заяві (вх. №8178/21 від 21.09.2021), проте розрахунки з позивачем у встановлені Договором строки не провів.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу від 17.12.2020 №574 про сплату заборгованості в розмірі 56140 грн 70 коп., яка була отримана відповідачем 21.12.2020, а також повторно надіслана 22.12.2020 та отримана відповідачем 23.12.2020, проте заборгованість відповідачем не сплачена до цього часу.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із змісту укладеного між сторонами у справі договору вбачається, що він має ознаки договору поставки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для

використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Письмовими матеріалами справи підтверджується факт належного виконання зобов`язань по Договору з боку позивача, що також не заперечується відповідачем, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 56140 грн 70 коп. є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5634 грн 92 коп пені, 12806 грн 85 коп 30% річних та 5168 грн 63 коп. інфляційних збитків, нарахованих відповідно до п. 6.4. Договору, яким передбачено, що у разі прострочення оплати відповідачем за поставлений товар позивач має право нарахувати відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період заборгованості, від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати (включаючи день оплати), 30% річних та інфляційні збитки, нараховані на суму заборгованості. Строк, за який нараховуються штрафні санкції за цим Договором, встановлюється до моменту погашення заборгованості та не обмежується строком, визначеним чинним законодавством.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку сума 30% річних становить 12806 грн 85 коп., інфляційних збитків 5168 грн 63 коп.

Відповідач контррозрахунку нарахувань суду не надав.

Перевіривши розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, індекси інфляції, суд дійшов висновку про їх правомірність та задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 12806 грн 85 коп., інфляційних збитків 5168 грн 63 коп., оскільки сторони у п. 6.4. Договору визначили розмір відсотків 30% річних, а судом вище встановлено факт порушення з боку відповідача грошового зобов`язання по Договору.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» №2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Зі змісту ч.6 ст.232 ГК України вбачається, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Враховуючи те, що сторони у п. 6.4. Договору прийшли до згоди, що строк, за який нараховуються штрафні санкції за цим Договором, встановлюється до моменту погашення заборгованості та не обмежується строком, визначеним чинним законодавством, встановивши факт порушення грошового зобов`язання з боку відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 5634 грн 92 коп., нарахованої за загальний період з 25.09.2021 по 21.07.2021 (виходячи з кожного періоду прострочення окремо).

У заяві від 21.09.2021 (вх. №8178/21) відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, до суми, що не перевищує 7,5% нарахованих позивачем штрафних санкцій, посилаючись на те, що протягом дії Договору позивачем відповідачу було поставлено товар на суму 748987 грн 52 коп. та не виконано зобов`язання з його оплати лише в частині 56140 грн 70 коп. у зв`язку з наявною у відповідача дебіторською заборгованістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Згідно до ч. 2 ст. 233 ГК України у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під «іншими учасниками господарських відносин» слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь у правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість. Із мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання. Тому, судом враховано факт відсутності у відповідача основного боргу за укладеним між сторонами Договором, а також те, що порушення виконання зобов`язання за Договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Також, суд враховує не тільки фінансовий стан сторін, а й ступінь виконання боржником зобов`язань за Договором (зокрема, його повне виконання), стягнення сум інфляційних втрат та відсотків річних, які мають забезпечити баланс інтересів сторін.

У правовій позиції «Щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій» Верховний Суд (пункт 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі № 924/709/17.

Враховуючи ступінь виконання боржником зобов`язань за Договором за попередніми періодами, виходячи з інформації, яка міститься в картці рахунку 361 за період 01.04.2020-21.07.2021 (а.с.11-13), стягнення сум інфляційних втрат та відсотків річних, які мають забезпечити баланс інтересів сторін, суд вважає за доцільне зменшити розмірі нарахування пені на 10%, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 5071 грн 43 коп.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» (40000, м. Суми, вул. Петропавлівська, 86, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелікон Груп» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12, ) 56140 (п`ятдесят шість тисяч сто сорок) гривень 70 коп. основного боргу, 5071 (п`ять тисяч сімдесят одна) гривень 43 коп. пені, 12806 (дванадцять тисяч вісімсот шість) гривень 85 коп. 30% річних, 5186 (п`ять тисяч сто вісімдесят шість) гривень 63 коп. інфляційних втрат, 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 27.09.2021.

Суддя С.В. Заєць