РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021Справа № 910/5163/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Бабич М.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київський завод "Аналітприлад"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії,

Представники сторін:

від позивача: Ковальов Є.Ф.,

від відповідача: Герасименко І.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Київський завод "Аналітприлад" до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" за такими вимогами:

1) визнати акт здачі-приймання виконаних робіт відповідача та позивача з подовження (коригування) технічних умов на водопостачання або на каналізування від 23.08.2019 № 14/вх.6386-К недійсним;

2) визнати дії відповідача з видачі змін до технічних умов № 11171 (замість ТУ - 11171 від 09.03.2016) від 28.08.2019 на каналізування об`єкту: "Будівництво торгово-розважального і спортивно-оздоровчого комплексу з підземним паркінгом, кінотеатром ім. О. Довженка та житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями на проспекті Перемоги, 24 (літ. А), 26 у Шевченківському районі м. Києва" незаконними;

3) зобов`язати відповідача погодити позивачу акти готовності та балансового розмежування мереж проекту "Будівництво торгово-розважального і спортивно-оздоровчого комплексу з підземним паркінгом, кінотеатром ім. О. Довженка та житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями на проспекті Перемоги, 24 (літ. А), 26 у Шевченківському районі м. Києва".

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю дій відповідача щодо змін в односторонньому порядку та без згоди позивача технічних умов № 11171 (замість ТУ - 11171 від 09.03.2016) від 28.08.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.04.2021 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/5163/21, призначено підготовче засідання у справі на 17.05.2021.

12.05.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

В підготовче засідання 17.05.2021 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в підготовчому засіданні перерву до 07.06.2021; встановити позивачу строк для надання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для надання заперечення на відповідь на відзив протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

21.05.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

31.05.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення.

В підготовче засідання 07.06.2021 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 23.06.2021.

В судове засідання 23.06.2021 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в судовому перерву до 04.08.2021.

В судове засідання 04.08.2021 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в судовому перерву до 15.09.2021.

В судовому засіданні 15.09.2021 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 15.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Згідно з дозволом на викання будівельних робіт від 26.05.2016 № ІУ78, виданим Державної архітектурно-будівельної інспекцією, Приватне акціонерне товариство "Київський завод "Аналітприлад" поряд із Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Супермаркет-93» є замовником будівництва проекту «Будівництво торгово-розважального і спортивно-оздоровчого комплексу з підземним паркінгом, кінотеатром ім. О. Довженка та житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями на проспекті Перемоги, 24 (літ.А), 26 у Шевченківському районі м. Києва».

09.03.2016 Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" видано Технічні умови № 11171 (замість ТУ-11171 від 10.11.15) на каналізування об`єкта «Будівництво торгово-розважального і спортивно-оздоровчого комплексу з підземним паркінгом, кінотеатром ім. О. Довженка та житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями» за адресою: просп. Перемоги, 24 (літ.А), 26, а саме: Стічні води в кількості 543,35 (в т.ч. інфраструктура - 308,75) м3/добу, 13,49 л/сек., в т.ч. додатково м3/добу, (в т.ч. господарчо-побутових 436,72 (в т.ч.І-ша черга - 234,6; 2-га черга - 88,93; 3-тя черга - 113,19; (в т.ч. інфраструктура - 202,12: 2-га черга - 88,93; 3-тя черга - 113,19) м3/добу; виробничих - 106,63 (2-га черга, ресторани та кафе) м3/добу) від даного об`єкту можливо підключити:

1-га черга будівництва - до каналізаційної мережі Д=500мм по просп. Перемоги та/або до Каналізаційної мережі по вул. Шулявській при умові її переукладання з Д=200мм на Д=300мм від місця підключення до існуючого колектора Д=500мм в районі будинку №22/1 по просп. Перемоги та/або до каналізаційної мережі Д=150мм вул.Ванди Василевської при умові її перекладання зі збільшенням діаметра від місця підключення до колектора Д=500мм по просп.Перемоги.

2-га, 3-тя черги - до каналізаційних мереж від 1-ї черги після їх будівництва та здачі в експлуатацію.

Витримати нормативну відстань до існуючих інженерних мереж.

Листом № 137 від 06.06.2019 позивач звернувся до ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" з проханням сприяти наданню актів готовності мереж та балансового розмежування мереж, а також укладенню договору на постійне водопостачання та водовідведення.

У відповідь на вказаний лист відповідач у листі № 3635/22/36/02-19 від 03.07.2019 надав відповідь такого змісту: «Зовнішні водопровідні мережі побудовані та прийняті Товариством в експлуатацію. Зовнішні каналізаційні мережі побудовані, в експлуатацію не здані. Для прийняття Товариством побудованих каналізаційних мереж в експлуатацію Вам як замовнику необхідно:

1) звернутися до Товариства щодо коригування технічних умов на каналізування;

2) надати до управління технічного нагляду та контролю за виконанням технічних умов ПрАТ «АК «Київводоканал» (за адресою: вул. Лейпцизька, 1-А, каб. 703) виконавчу документацію в повному обсязі;

3) спільно з представниками Товариства провести технічне приймання каналізаційної мережі;

Після оформлення актів технічного приймання на водопостачання та каналізування необхідно звернутись до Товариства щодо укладання договору про надання послуг із водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі.».

22.07.2019 позивач звернувся до ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" з листом № 176, у якому повідомив, що відповідно до технічних умов № 11171 від 09.03.2016 на підключення до міських мереж каналізації об`єкту «Будівництво торгово-розважального і спортивно-оздоровчого комплексу з підземним паркінгом, кінотеатром ім. О.Довженка та житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями на проспекті Перемоги, 24 літ. «А», 26 у Шевченківському районі м. Києва» (далі - Об`єкт), перекладання каналізаційної мережі по вул. Шулявській з Д=200мм на Д=300мм від місця підключення до існуючого колектора Д=500мм в районі будинку № 22/1 по просп. Перемоги виконані іншим Замовником та іншою підрядною організацією, а також просив дати вказівку відповідним службам ПрАТ «АК «Київводоканал» відкоригувати технічні умови № 11171 від 09.03.2016 на підключення до міських мереж каналізації в частині видалення з них вищезазначеного тексту по причині того, що таке формулювання тексту технічних умов не дає можливості пройти процедуру приймання Об`єкту у технічному надзорі ПрАТ «АК «Київводоканалу». Проект по вказаним технічним умовам було погоджено 08.12.2016.

23.08.2019 Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" виставило позивачу рахунок від 23.08.2019 №14/вх.6386-К за подовження (коригування) технічних умов на водопостачання або каналізування на суму 1233,60 грн.

28.08.2019 Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" видано Технічні умови № 11171 (замість ТУ-11171 від 09.03.2016) на каналізування об`єкта «Будівництво торгово-розважального і спортивно-оздоровчого комплексу з підземним паркінгом, кінотеатром ім. О. Довженка та житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями» за адресою: просп. Перемоги, 24 (літ.А), 26, а саме: Стічні води в кількості 543,35 (в т.ч. інфраструктура - 308,75) м3/добу, 13,49 л/сек., в т.ч. додатково м3/добу, (в т.ч. господарчо-побутових 436,72 (в т.ч.І-ша черга - 234,6; 2-га черга - 88,93; 3-тя черга - 113,19; (в т.ч. інфраструктура - 202,12: 2-га черга - 88,93; 3-тя черга - 113,19) м3/добу; виробничих - 106,63 (2-га черга, ресторани та кафе) м3/добу) від даного об`єкту можливо підключити:

1-га черга будівництва - до каналізаційної мережі по вул. Шулявській.

Виконати:

- Прокладання каналізаційної мережі Д=700мм по просп.Перемоги (парна сторона) від каналізаційної мережі Д=700мм, а районі пров. Політехнічний до колектора Д=1200мм, в районі вул. Провіанська;

- Заміну 3-х колодязів на збірні залізобетонні з поліетиленовими вставками на каналізаційному колекторі Д=500-600мм, що перетинає просп. Перемоги (між будівлями №23 та №22 по просп. Перемоги).

2-3 черги будівництва - до каналізаційних мереж від 1-ї черги будівництва після здачі їх в експлуатацію.

Витримати нормативну відстань до існуючих інженерних мереж.

На підставі рахунку Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" від 23.08.2019 №14/вх.6386-К позивач сплатив на користь відповідача 1233,60 грн за коригування технічних умов на водопостачання або каналізування, що підтверджується платіжним дорученням № 6735 від 23.09.2019.

12.12.2019 позивач повторно звернувся до відповідача з листом № 257, у якому просив відкоригувати технічні умови № 11171 від 09.03.2016 на підключення до міських мереж каналізації в частині видалення з них відповідного тексту для можливості пройти процедуру приймання Об`єкту в експлуатацію в управлінні Технічного нагляду ПрАТ «АК «Київводоканалу».

Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" як виконавцем та Приватним акціонерним товариством "Київський завод "Аналітприлад" як замовником складено акт здачі-приймання виконаних робіт про те, що:

1. Виконавець виконав роботи з подовження (коригування) технічних умов на водопостачання або на каналізування рахунок від 23.08.2019 №14/вх. 6386-К належним чином та у встановлені строки. Вартість однієї послуги 1028,00 гри., крім того ПДВ 205,6 грн, загальна вартість 1233,6 грн.

2. Виконавець передав, а Замовник прийняв виготовлені технічні умови по об`єкту просп. Перемоги, 24 (літ.А), 26.

3. Замовник сплатив Виконавцю вартість робіт на загальну суму 1233,6 грн.

4. Замовник не має претензій щодо терміну чинності та змісту,технічних умов.

5. Сторони взаємних претензій не мають.

Надалі позивач звернувся до відповідача з претензією № 1/20 від 21.02.2020 про надання погоджених актів готовності мереж до експлуатації та розмежування балансової належності мереж та укласти договір на постійне водопостачання та водовідведення по об`єкті «Будівництво торгово-розважального і спортивно-оздоровчого комплексу з підземним паркінгом, кінотеатром ім. О. Довженка та житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями на проспекті Перемоги, 24 літ «А», 26 у Шевченківському районі м. Києва.».

У відповідь на вказану претензію відповідач надав лист № 1482/12/36/02-20 від 23.03.2020, у якому повідомив, що водопровідні мережі було введено в експлуатацію, що зафіксовано у акті, а також повідомив про відсутність документів на підтвердження виконання технічних умов на каналізування у повному обсязі, у зв`язку з чим немає правових підстав для прийняття в експлуатацію каналізаційних мереж.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що позивач в односторонньому порядку та без згоди позивача змінив Технічні умови № 11171 (замість ТУ - 11171 від 09.03.2016) від 28.08.2019 на каналізування об`єкту з додаванням умов: «Виконати: - прокладання каналізаційної мережі Д=700мм по просп.Перемоги (парна сторона) від каналізаційної мережі Д=700мм, а районі пров. Політехнічний до колектора Д=1200мм, в районі вул. Провіанська; - заміну 3-х колодязів на збірні залізобетонні з поліетиленовими вставками на каналізаційному колекторі Д=500-600мм, що перетинає просп. Перемоги (між будівлями №23 та №22 по просп. Перемоги).». Однак, посилаючись на ч. 7 ст. Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», позивач вказує, що такі дії відповідача є незаконним та не відповідають чинному законодавству, а наслідком таких дій є неможливість погодити акти готовності та балансового розмежування мереж проекту.

У зв`язку з наведеним позивач просить суд визнати акт здачі-приймання виконаних робіт відповідача та позивача з подовження (коригування) технічних умов на водопостачання або на каналізування від 23.08.2019 № 14/вх.6386-К недійсним; визнати дії відповідача з видачі змін до технічних умов № 11171 (замість ТУ - 11171 від 09.03.2016) від 28.08.2019 на каналізування об`єкту: "Будівництво торгово-розважального і спортивно-оздоровчого комплексу з підземним паркінгом, кінотеатром ім. О. Довженка та житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями на проспекті Перемоги, 24 (літ. А), 26 у Шевченківському районі м. Києва" незаконними; зобов`язати відповідача погодити позивачу акти готовності та балансового розмежування мереж проекту "Будівництво торгово-розважального і спортивно-оздоровчого комплексу з підземним паркінгом, кінотеатром ім. О. Довженка та житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями на проспекті Перемоги, 24 (літ. А), 26 у Шевченківському районі м. Києва".

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що позовна заява не містить чіткого визначення прав позивача, які він намагається поновити зверненням до суду із згаданим позовом, а позовні вимоги також по суті необґрунтовані.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Право на звернення до господарського суду в установленому порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частини 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згідно із цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Отже, зрештою ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним акта здачі-приймання виконаних робіт відповідача та позивача з подовження (коригування) технічних умов на водопостачання або на каналізування від 23.08.2019 № 14/вх.6386-К, суд зазначає таке.

По-перше, суд звертає увагу, що позивачем помилково зазначено у позові датою та номером акта з подовження (коригування) технічних умов на водопостачання або на каналізування, підписаного сторонами, дату та номер рахунку на оплату, виставленого відповідачем.

Однак, всупереч твердженням позивача щодо відсутності дати акта, судом встановлено, що у ньому вказана дата 28.12.2019.

Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час оформлення відповідних накладних):

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9);

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1);

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1).

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»)

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (в редакції, чинній на час оформлення відповідних накладних):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.4);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (пункт 2.15).

На спірному акті, на відміну від доводів позивача, міститься посада та підпис генерального директора Приватного акціонерного товариства "Київський завод "Аналітприлад" Мушинського В.В. При цьому, зважаючи на викладені положення, підпис може бути скріплений печаткою, що в свою чергу не є імперативом.

За приписами ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», технічні умови - це комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об`єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам щодо водопостачання (з урахуванням потреб забезпечення пожежогасіння), тепло-, електро- і газопостачання, водовідведення, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод та телекомунікації.

Фізична чи юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває в її власності або користуванні, має право на одержання технічних умов згідно із поданою нею заявою.

Технічні умови надаються протягом 10 робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви.

Технічні умови повинні відповідати законодавству, містити достовірну інформацію та обґрунтовані вимоги до об`єктів будівництва, а також відповідати намірам заявника щодо забудови земельної ділянки.

У технічних умовах враховується, що місце приєднання інженерних мереж замовника до магістральних чи інших інженерних мереж розташовується на межі земельної ділянки замовника або за його згодою на території такої земельної ділянки.

Склад, зміст, порядок надання технічних умов та порядок визначення вартості послуг з їх надання визначаються відповідними центральними органами виконавчої влади або державними колегіальними органами.

Технічні умови є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника або підприємства, установи та організації, які надали такі технічні умови. Зміни до технічних умов можуть вноситися тільки за згодою замовника.

Отже, судом встановлено, що 28.12.2019 Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" як виконавцем та Приватним акціонерним товариством "Київський завод "Аналітприлад" як замовником складено та підписано у двосторонньому порядку без заперечень та зауважень акт здачі-приймання виконаних робіт, який підтверджує факт виконання відповідачем робіт з подовження (коригування) технічних умов на водопостачання або на каналізування належним чином та прийняття виготовлених позивачем технічних умов по об`єкту просп. Перемоги, 24 (літ.А), 26.

По-друге, статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та статтею 20 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Одним із таких способів, як указано у пункті 10 частини 1 ст. 16 ЦК Цкраїни, є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Цією нормою також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частина 2 статті 20 ГК України серед актів, визнання незаконними яких передбачено статтею 16 ЦК України, як спосіб захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів встановлює, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживача. Тобто за змістом вказаної норми господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, у тому числі, актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов`язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту.

Так, господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Разом з тим, господарські суди можуть встановлювати наявність чи відсутність певних фактів, здійснюючи розгляд спорів про право. Отже, встановлення такого факту, як недійсність акту приймання-передачі робіт, може бути господарським судом здійснено у спорі, пов`язаним з виконанням відповідного договору.

Однак, акт приймання виконаних підрядних робіт за своїми ознаками не відноситься до актів, які носять характер обов`язкових до виконання ненормативних актів. Даний акт є лише документом, який підтверджує виконання договору підряду та складається для визначення вартості виконаних обсягів підрядних робіт та проведення розрахунків за виконані роботи.

Таким чином, спірний акт здачі-приймання виконаних робіт може бути використаний лише в якості доказу виконання або не виконання зобов`язання за договором підряду, і підлягає оцінці судом відповідно до вимогам статті 86 ГПК України.

З урахуванням наведеного, спірний акт здачі-приймання виконаних робіт від 28.12.2019 не є правочином у розумінні ч. 2 ст. 202 ЦК України, а є лише первинним документом, і обраний спосіб захисту порушеного права у цьому випадку неправильний.

Разом з цим, заявлену позовну вимогу про визнання дій відповідача з видачі змін до технічних умов № 11171 (замість ТУ - 11171 від 09.03.2016) від 28.08.2019 на каналізування об`єкту: "Будівництво торгово-розважального і спортивно-оздоровчого комплексу з підземним паркінгом, кінотеатром ім. О. Довженка та житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями на проспекті Перемоги, 24 (літ. А), 26 у Шевченківському районі м. Києва" незаконними суд також визначає як неналежний спосіб захисту.

Так, указана вимога по своїй суті є вимогою про встановлення обставин та надання їм правової оцінки як неналежного виконання зобов`язання учасником господарської діяльності.

Таким чином, звертаючись до суду з указаною вимогою про визнання дій незаконними позивач фактично просить встановити певні обставини, які, за його твердженнями, мали місце у минулому, та надати їм правову оцінку, а саме, незаконності видачі відповідачем Технічних умов № 11171 від 28.08.2019.

Однак, законом не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів, як визнання незаконними дій суб`єкта цивільних правовідносин, адже задоволення відповідної вимоги не здатне призвести до захисту прав, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів. Тому, встановлення певних обставин не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин.

Отже, суд доходить висновку, що вказаний позивачем спосіб захисту шляхом визнання дій відповідача щодо незаконними у такому вигляді не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі задоволення відповідної вимоги, не може бути виконаний у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Як зазначалося вище, порушення цивільного права чи цивільного інтересу хоча і підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, враховуючи наведені норми законодавства та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання дій відповідача з видачі змін до технічних умов № 11171 (замість ТУ - 11171 від 09.03.2016) від 28.08.2019 на каналізування об`єкту: "Будівництво торгово-розважального і спортивно-оздоровчого комплексу з підземним паркінгом, кінотеатром ім. О. Довженка та житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями на проспекті Перемоги, 24 (літ. А), 26 у Шевченківському районі м. Києва" незаконними, оскільки така вимога не може бути самостійним предметом спору і відповідно способом захисту та підлягає встановленню при розгляді спору про право.

Водночас, згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, суд зазначає, що позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача погодити позивачу акти готовності та балансового розмежування мереж проекту "Будівництво торгово-розважального і спортивно-оздоровчого комплексу з підземним паркінгом, кінотеатром ім. О. Довженка та житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями на проспекті Перемоги, 24 (літ. А), 26 у Шевченківському районі м. Києва" не обґрунтована ані відповідними нормами законодавства, ані належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні наведених положень чинного ГПК України.

Позивач не обґрунтував перед судом, яким актом законодавства визначений обов`язок відповідача погоджувати акти готовності та балансового розмежування мереж проекту та при яких умовах, порядок такого погодження тощо.

Суд зазначає, що за визначених позивачем обставин суд наразі не може дійти висновку про обов`язок відповідача вчинити дії, про які просить відповідач.

Більше того, незрозуміло, про які саме акти готовності та балансового розмежування мереж йдеться, оскільки не наведено змісту цих актів.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронюваного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Так само кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, що прямо передбачено у ч. 2 ст. 15 ЦК України.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

При цьому необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 76 ГПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тобто вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду. Відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.11.2019 у справі № 752/900/15-ц, захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Однак, у цьому випадку Приватне акціонерне товариство "Київський завод "Аналітприлад" не довело перед судом, які саме його права порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому можуть бути захищені шляхом задоволення заявлених позовних вимог у наведеному ним вигляді.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Отже, з огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Врахувавши наведене, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 28.09.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко