РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.09.2021Справа № 910/11954/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал"

до Державного підприємства Заводу "Арсенал"

про стягнення 536 511,14 грн.,

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Казенне підприємство спеціального приладобудування "Арсенал" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства Заводу "Арсенал" (далі - відповідач) про стягнення з останнього 536 511,14 грн. штрафу за укладеним між сторонами договором про відшкодування витрат за використану електричну енергію від 19.04.2019 року № 1/23-60-19, нарахованого внаслідок відхилення відповідача від договірних величин використання електричної енергії у листопаді-грудні 2019 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.07.2021 року відкрито провадження у справі № 910/11954/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

17.08.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Державного підприємства Заводу "Арсенал" від 16.08.2021 року № 780 на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що укладений між сторонами договір про відшкодування витрат за використану електричну енергію від 19.04.2019 року № 1/23-60-19, на думку відповідача, нерозривно пов`язаний з основним договором на постачання електроенергії, підписаним між позивачем та енергопостачальною організацією, з огляду на що обидва наведені правочини містять тотожні положення щодо відповідальності споживача у вигляді штрафу за перевищення лімітів споживання електроенергії. Відтак, відповідач може відшкодовувати штраф позивачу лише у випадку перевищення лімітів використання електричної енергії за наявності такого штрафу у позивача перед енергопостачальною компанією. Водночас такої неустойки енергопостачальній компанії Казенним підприємством спеціального приладобудування "Арсенал" сплачено не було, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність правових підстав для відшкодування ним таких витрат позивача. Крім того, відповідач вказав, що Казенне підприємство спеціального приладобудування "Арсенал" не є постачальником електроенергії, що ставить під сумнів можливість застосування ним до відповідача спірних штрафних санкцій. Також Державне підприємство Завод "Арсенал" наголосило на тому, що виконуючий обов`язки директора відповідача Волощук І.В. був вимушений під тиском та загрозою відключення підприємства від електропостачання підписати редакцію договору про відшкодування витрат за використану електричну енергію від 19.04.2019 року № 1/23-60-19, включно з пунктом 5.5 цієї угоди про сплату штрафу за перевищення лімітів використання електроенергії.

01.09.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" від 27.08.2021 року № 04-7/36 на відзив на позовну заяву, в якій позивач вказав, що наявність або відсутність штрафу з боку енергопостачальної організації не впливає на обґрунтованість спірних у даній справі позовних вимог та не звільняє відповідача від відповідальності за порушення договірних величин споживання електричної енергії.

09.09.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення Державного підприємства Заводу "Арсенал" від 03.09.2021 року № 833 на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач навів додаткові заперечення проти позовних вимог Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал".

14.09.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли пояснення позивача від 10.09.2021 року № 04-7/38, в яких останній повторно вказав про перевищення відповідачем ліміту споживання електроенергії, що є підставою для стягнення з Державного підприємства Заводу "Арсенал" обумовленого у пункті 3.10 укладеного між сторонами договору штрафу за допущене порушення.

Інших клопотань чи заяв, зокрема, по суті спору, від сторін не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.04.2019 року між Казенним підприємством спеціального приладобудування "Арсенал" (Сторона-1) та Державним підприємством Заводом "Арсенал" (Сторона-2) було укладено договір про відшкодування витрат за використану електричну енергію № 1/23-60-19 (далі - Договір), за умовами якого, з урахуванням Додаткових угод від 05.06.2019 року № 1, від 22.07.2019 року № 2 та від 02.09.2019 року № 3 до нього, відповідач зобов`язався відшкодовувати позивачу витрати за використану електричну енергію, а також за перетікання реактивної електроенергії (по ІІІ категорії надійності споживачів згідно "Правил улаштування електроустановок") в приміщеннях, що знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Московська, 8, та вказані у Додатку № 1 до Договору.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

Відповідно до пункту 3.1 Договору кількість використаної енергії визначається згідно показань лічильників та розрахунковим методом згідно з Додатком № 1 до Договору. Кількість використаної електричної енергії вказується у актах приймання-передавання енергоресурсів (далі - Акти), що складаються представниками сторін.

За умовами пункту 3.2 Договору, з урахуванням Додаткової угоди від 05.06.2019 року № 1 до нього, вартість 1 кВт*год електричної енергії визначається як сума тарифу електропостачальника та тарифу на послуги з розподілу електричної енергії і зазначається в Акті приймання-передавання енергоресурсів. Вартість 1 кВт*год електричної енергії може змінюватися зі зміною складових тарифу, в установленому порядку нормативними документами уповноважених державних органів і є обов`язковими для Сторін за цим Договором з моменту введення їх у дію та не потребують додаткового погодження їх Сторонами.

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що авансовий платіж за електричну енергію у розмірі 50 % відповідно до заявленої необхідної кількості електричної енергії на поточний місяць згідно з пунктом 3.9, Сторона-2 здійснює до 15 числа поточного місяця. Остаточний рахунок здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку-фактури, виставленого на підставі підписаного Сторонами Акту за попередній місяць.

Сторона-2 зобов`язується протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання та підписання Акту направити один підписаний примірник Стороні-1 (пункт 3.6 Договору).

Згідно з пунктом 3.9 означеного правочину, з урахуванням Додаткових угод від 22.07.2019 року № 2 та від 02.09.2019 року № 3 до нього, орієнтована вартість Договору становить 2 166 000,00 грн., у тому числі ПДВ. Максимальна кількість використаної електричної енергії становить 802 000 кВт*год у тому числі помісячно (у кВт*год): квітень - 86 000; травень - 42 000; червень - 36 000; липень - 43 000; серпень - 40 000; вересень - 65 000; жовтень - 110 000; листопад - 160 000; грудень - 220 000.

Разом із тим, пунктом 3.10 Договору передбачено, що за необхідності коригування планового обсягу договірних величин використання електричної енергії (далі - Ліміт), Сторона-2 до 7-го числа поточного місяця (включно) звертається до Сторони-1 з відповідною письмовою заявою та, у випадку збільшення Ліміту, перераховує Стороні-1 суму коштів за додатково заявлений обсяг електричної енергії. У випадку виконання цих умов і відсутності заборгованості Сторони-2, протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту прийняття заяви Стороною-1, остання повинна надати письмове підтвердження про коригування або обґрунтування щодо неможливості коригування.

Відповідно до пункту 8.1 Договору, з урахуванням Додаткової угоди від 22.07.2019 року № 2 до нього, останній набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.12.2019 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Слід зазначити, що на підставі адресованого позивачу листа Державного підприємства Заводу "Арсенал" від 07.11.2019 року № 1502 передбачений Договором ліміт споживання позивачем електричної енергії у грудні було збільшено з 220 000 кВт*год до 295 000 кВт*год. Разом із тим, максимальна кількість використаної у листопаді 2019 року електричної енергії в обсязі 160 000 кВт*год, яка була закріплена у пункті 3.9 Договору (з урахуванням Додаткових угод від 22.07.2019 року № 2 та від 02.09.2019 року № 3 до нього), залишилася незмінною. Фактичний розмір такого ліміту обсягом 160 000 кВт*год, встановленого на листопад 2019 року, а також обґрунтованість його обчислення та застосування при здійсненні позивачем розрахунків, не заперечувався відповідачем у відзиві на позовну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач направив на адресу відповідача листи від 03.12.2019 року № 2213/70-12/71 та від 03.01.2020 року № 13/70-12/71 разом з рахунками-фактурами на оплату спожитих протягом листопада-грудня 2019 року енергоресурсів, а також відповідні акти приймання-передавання енергоресурсів.

Судом встановлено, що акти приймання-передавання енергоресурсів від 29.11.2019 року за листопад 2019 року на суму 689 107,15 грн. (із зазначенням кількості фактично спожитої у листопаді 2019 року електроенергії обсягом 276 910 кВт*год), а також від 31.12.2019 року за грудень 2019 року на суму 1 036 313,53 грн. (із зазначенням кількості фактично спожитої у грудні 2019 року електроенергії обсягом 416 431 кВт*год) були підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками означених суб`єктів господарювання без будь-яких зауважень чи заперечень.

Відтак, відповідачем у листопаді 2019 року було перевищено плановий обсяг договірних величин використання електричної енергії на 116 910 кВт*год (276 910 кВт*год - 160 000 кВт*год), а в грудні 2019 року - на 121 431 кВт*год (416 431 кВт*год - 295 000 кВт*год).

Враховуючи наведені обставини, позивач направив на адресу відповідача рахунки-фактури на оплату нарахованого штрафу за перевищення протягом листопада-грудня 2019 року планового обсягу споживання електричної енергії від 02.12.2019 року № 9460/11/Ш на суму 271 029,07 грн. та від 02.01.2020 року № 9495/12/Ш на суму 265 482,07 грн. Загальний розмір нарахованого позивачем штрафу склав 536 511,14 грн.

Зважаючи на несплату Державним підприємством Заводом "Арсенал" нарахованого йому штрафу, 15.03.2021 року Казенне підприємство спеціального приладобудування "Арсенал" звернулося до відповідача із претензією від 12.03.2021 року № 04-7/10, в якій просило негайно перерахувати на рахунок позивача суму штрафу за відхилення від договірних величин використання електричної енергії у розмірі 536 511,14 грн.

Оскільки нарахована позивачем штрафна санкція у добровільному порядку відповідачем сплачена не була, Казенне підприємство спеціального приладобудування "Арсенал" звернулося до суду з даним позовом про стягнення з відповідача штрафу за перевищення протягом листопада-грудня 2019 року планового обсягу договірних величин використання електричної енергії.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину, суд приймає договір про відшкодування витрат за використану електричну енергію від 19.04.2019 року № 1/23-60-19 як належну підставу для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, за умовами пункту 3.1 Договору кількість використаної енергії визначається згідно показань лічильників та розрахунковим методом згідно з Додатком № 1 до Договору. Кількість використаної електричної енергії вказується у актах приймання-передавання енергоресурсів (далі - Акти), що складаються представниками сторін.

Відповідно до пункту 3.3 Договору авансовий платіж за електричну енергію у розмірі 50 % відповідно до заявленої необхідної кількості електричної енергії на поточний місяць згідно з пунктом 3.9, Сторона-2 здійснює до 15 числа поточного місяця. Остаточний рахунок здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку-фактури, виставленого на підставі підписаного Сторонами Акту за попередній місяць.

Водночас пунктом 5.5 цієї угоди встановлено, що у разі відхилення фактичного споживання електричної енергії Стороною-2 за поточний розрахунковий період на більш ніж 10 % при ліміті до 80 000 кВт*год (включно), та на більш ніж 5 % при ліміті понад 80 000 кВт*год від заявленого на цей період обсягу використання електричної енергії, Сторона-2 сплачує штраф у розмірі вартості обсягу, на який відбулось перевищення.

Разом із тим, судом встановлено, що відповідачем у листопаді 2019 року було перевищено плановий обсяг договірних величин використання електричної енергії на 116 910 кВт*год (276 910 кВт*год - 160 000 кВт*год), а в грудні 2019 року - на 121 431 кВт*год (416 431 кВт*год - 295 000 кВт*год).

Факт перевищення Державним підприємством Заводом "Арсенал" договірних величин споживання електроенергії протягом спірного періоду був визнаний відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи наведені обставини, позивачем на підставі пункту 5.5 Договору та з урахуванням передбачених цим пунктом норм перевищення споживання електричної енергії, було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача суму штрафу в загальному розмірі 536 511,14 грн., з яких: 271 029,07 грн. - штраф за перевищення протягом листопада 2019 року планового обсягу споживання електричної енергії, з урахуванням встановленого протягом листопада 2019 року тарифу за 1 кВт*год в розмірі 2,48856 грн. (при цьому обсяг споживання, на який відбулося відхилення в листопаді 2019 року, у розмірі 108 910 кВт*год визначено позивачем як різницю між фактичним обсягом споживання - 276 910 кВт*год та добутком планового обсягу споживання - 160 000 кВт*год і встановленого пунктом 5.5 Договору коефіцієнту в розмірі 5 %), 265 482,07 грн. - штраф за перевищення протягом грудня 2019 року планового обсягу споживання електричної енергії, з урахуванням встановленого протягом грудня 2019 року тарифу за 1 кВт*год в розмірі 2,48856 грн. (при цьому обсяг споживання, на який відбулося відхилення в грудні 2019 року, у розмірі 106 681 кВт*год визначено позивачем як різницю між фактичним обсягом споживання - 416 431 кВт*год та добутком планового обсягу споживання - 295 000 кВт*год і встановленого пунктом 5.5 Договору коефіцієнту в розмірі 5 %).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За частиною 2 зазначеної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Оскільки судом встановлено, що відповідач у листопаді та грудні 2019 року перевищив погоджений між сторонами плановий обсяг договірних величин використання електричної енергії, і розмір нарахованого позивачем штрафу відповідає вищезазначеним приписам законодавства та положенням пункту 5.5 Договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" про стягнення з відповідача наведеної суми штрафу є обґрунтованими.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на те, що укладений між сторонами у справі Договір нерозривно пов`язаний з основним договором на постачання електроенергії, підписаним між позивачем та енергопостачальною організацією, і наведені правочини містять тотожні за змістом умови щодо притягнення споживача до відповідальності у вигляді штрафу за перевищення договірних лімітів споживання електроенергії. Отже, Державне підприємство Завод "Арсенал", на думку останнього, може відшкодовувати спірну суму штрафу позивачу лише у випадку перевищення лімітів використання електричної енергії за умови виникнення у самого позивача відповідних негативних наслідків та понесення ним такого штрафу перед енергопостачальною компанією, чого Казенним підприємством спеціального приладобудування "Арсенал" доведено не було.

Проте такі посилання відповідача визнаються судом необґрунтованими з огляду на те, що в силу прямої норми частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Суд також звертає увагу на те, що положеннями пункту 5.5 Договору передбачено не відшкодування певних витрат позивача, а саме неустойку (до якої належить штраф) за відхилення відповідачем від погоджених лімітів споживання електричної енергії, яка за своєю правовою природою не є тотожною, зокрема, збиткам, а також не відноситься до інституту регулювання регресних правовідносин.

У той же час суд зазначає, що умовами пункту 3.10 Договору встановлено механізм коригування сторонами планового обсягу договірних величин використання відповідачем електричної енергії для уникнення останнім негативних наслідків у вигляді притягнення його до юридичної відповідальності.

Твердження відповідача про те, що Казенне підприємство спеціального приладобудування "Арсенал" не є постачальником електроенергії, що ставить під сумнів можливість застосування ним до відповідача спірних штрафних санкцій, а також посилання на підписання уповноваженим представником відповідача Договору під тиском та загрозою відключення підприємства від електропостачання, також оцінюються судом критично з огляду на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності цього правочину, а також закріплений у цивільному праві принцип свободи договору. Разом із тим, належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем Договору під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, Державним підприємством Заводом "Арсенал" надано не було, тоді як наявне у матеріалах справи листування між сторонами не підтверджує наявності таких обставин у встановленому законом порядку. Слід також зазначити, що доказів припинення, розірвання Договору чи оспорювання або визнання недійсними його умов у судовому порядку (зокрема умов, передбачених пунктом 5.5), матеріали справи також не містять.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження сплати спірної суми штрафу.

Крім того, відповідачем не було надано суду й доказів, які свідчать про наявність правових підстав для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання спірних зобов`язань внаслідок, зокрема, дії обставин непереборної сили.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки сторони у даній справі не заявляли про застосування позовної давності щодо стягнення спірної суми штрафу, то питання про застосування позовної давності до вказаних позовних вимог судом не вирішувалося.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" до Державного підприємства Заводу "Арсенал" про стягнення 536 511,14 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства Заводу "Арсенал" (01010, місто Київ, вулиця Московська, будинок 8, ) на користь Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" (01010, місто Київ, вулиця Московська, будинок 8; ) 536 511 (п`ятсот тридцять шість тисяч п`ятсот одинадцять) грн. 14 коп. штрафу та 8 047 (вісім тисяч сорок сім) грн. 67 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27.09.2021 року.

Суддя В.С. Ломака