ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/27/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

Справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство нерухомості "Профі"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від „01 квітня 2021р.

у справі № 915/27/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство нерухомості "Профі"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Візьонок Богдана Миколайовича

про стягнення 43 398,83 грн.,

головуючий суддя Семенчук Н.О.

місце прийняття рішення: Господарський суд Миколаївської області

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство нерухомості "Профі" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Візьонок Богдана Миколайовича про зобов`язання останнього повернути грошові кошти в сумі 43398,83 грн. попередня оплата, з посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним між ними договором №АА2410-1 від 24.10.2018 про надання послуг (виконання робіт) у сфері інформатизації (далі Договір).

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 01.02.2021 відкрито провадження у справі №915/27/21.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.04.2021 у справі №915/27/21 (суддя Семенчук Н.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд послався на недоведеність факту надання позивачем передбачених договором № АА2410-1 від 24.10.2018 послуг.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство нерухомості "Профі" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.04.2021 у справі №915/27/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що при розгляді справи господарський суд відмовив в залученні ТОВ «ВЕБПРОДАКШН» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Суд не врахував, що відповідач мав надавати послуги та виконати відповідні роботи в середовищі програмного забезпечення OneBox CRM+ERP, власником якого являється ТОВ «ВЕБПРОДАКШН». Невиконання відповідачем умов договору призвело до неможливості позивача використовувати програмне забезпечення OneBox CRM+ERP, що вплинуло на договірні відносини між ТОВ «ВЕБПРОДАКШН» та позивачем, а отже і на інтереси ТОВ «ВЕБПРОДАКШН». Також, при залученні ТОВ «ВЕБПРОДАКШН» до розгляду справи, суд отримав би підтвердження наданим позивачем доказам в частині неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків.

Також, апелянт зазначає, що при розгляді справи господарський суд поставив під сумнів приналежність наданих позивачем платіжних доручень до Договору № АА2410-1 від 24.10.2018. Враховуючи той факт, що між позивачем і відповідачем були відсутні інші договірні відносини, а у суду були відсутні матеріали, які б свідчили про протилежне, позивач вважає, що господарський суд невірно оцінив подані докази.

Крім того, відповідач в підтвердження належного виконання умов Договору № АА2410-1 від 24.10.2018, зобов`язаний направити відповідні Акти прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт), чого ним зроблено не було. З чого, на думку скаржника, можна зробити висновок, що послуги оплачені, проте ненадані, і в результаті чого у відповідача виникло зобов`язання повернути кошти, як безпідставно набуті, що також випливає зі змісту позовних вимог.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство нерухомості "Профі" про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Агентство нерухомості "Профі" строк на апеляційне оскарження; зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.04.2021 року у справі № 915/27/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство нерухомості "Профі" на рішення Господарського суду Миколаївської області від „01 квітня 2021р. у справі № 915/27/21; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство нерухомості "Профі" ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідач своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзивів на апеляційну скаргу не надав, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, відзиві на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Агентство нерухомості Профі (замовник) та фізичною особою-підприємцем Візьоноком Богданом Миколайовичем (виконавець) було укладено договір про надання послуг (виконання робіт) у сфері інформатизації №АА2410-1 (далі Договір), у відповідності до умов якого виконавець, за завданням замовника, зобов`язався особисто (крім випадків, які узгоджені сторонами у п. 3.1 цього Договору), надати послуги (виконати роботи) у сфері інформатизації, а саме провести інтеграцію CRM системи OneBox компанії Webproduction (п. 1.1 Договору).

Для надання послуг (виконання робіт) у рамках даного Договору замовник надає виконавцеві технічні завдання (в письмовій формі), які містять перелік, обсяги, строки та порядок надання послуг (виконання робіт). Технічні завдання також може містити ціну конкретних послуг (робіт) та порядок їх оплати. Послуги надаються (роботи виконуються) виконавцем винятково у відповідності із технічними завданнями замовника, які стають невід`ємною частиною (в письмовій формі) даного Договору (п. 1.2 Договору).

У відповідності до п. 2.1 Договору, загальна ціна цього Договору визначається як сума вартості всіх наданих послуг (виконаних робіт), відповідно до підписаних сторонами Актів прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) за цим Договором протягом строку його дії.

Вартість послуг (робіт) виконавця визначається виходячи з кількості годин, витрачених виконавцем на надання послуг (виконання робіт) за даним Договором, що включає вартість майнових прав на об`єкти інтелектуальної власності, створені виконавцем при наданні послуг (виконання робіт) виконавцем замовникові (п. 2.2 Договору).

Згідно п. 3.2 Договору, передача результатів послуг (робіт) виконавця здійснюється виключно на обладнанні, наданому замовником з метою дотримання конфіденційності інформації, що передається. Таке обладнання залишається власністю замовника, і не може бути використано виконавцем в цілях інших ніж передача результатів роботи.

З метою підтвердження факту надання послуг (виконання робіт) виконавцем в цілому або виконання конкретного етапу на певну дату сторони складають відповідний Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт), що є достатньою підставою для здійснення розрахунків з виконавцем. Виконавець надає замовникові два екземпляри підписаного Акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) протягом п`ять календарних днів після закінчення надання послуг (виконання робіт) в цілому або закінчення виконання конкретного етапу згідно з Технічним завданням (п.п. 3.3-3.4 Договору).

Виконавець зобов`язаний, зокрема, своєчасно та на висококваліфікованому рівні надати замовнику послуги (виконати роботи), визначені цим Договором та зазначені у відповідних Технічних завданнях (п. 4.3.1 Договору).

Сторонами погоджено, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, але не раніше повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором (п. 10.1 Договору).

Позивач зазначає, що на рахунок відповідача відповідно до розділу 2 Договору позивач провів попередню оплату в загальній сумі 43 398,83 грн. за платіжними дорученнями: №117 від 30.10.2018 на суму 27860,33 грн. із зазначенням платежу: за інтеграцію CRM системи One Box (перший етап) Без ПДВ; №194 від 29.05.2019 на суму 13738,50 грн. із призначенням платежу: за інтеграцію CRM системи One Box (переший етап) 25 % Без ПДВ; № 203 від 12.06.2019 на суму 1800,0 грн. із призначенням платежу: Консультація та підтримка по встановленню SSL сертифікату. Без ПДВ.

При цьому в платіжних дорученнях відсутнє посилання на Договір №АА2410-1 від 24.10.2018.

ТОВ Агентство нерухомості Профі надіслав відповідачу лист № 29-08/01 від 29.08.2019 про виконання умов договору, в якому позивач зазначає програмне забезпечення CRM система OneBox не працює.

У подальшому, позивачем надіслано відповідачу вимогу № 24-10/03 від 24.10.2019 про повернення коштів, в якому позивач зазначає, що програмне забезпечення CRM системи OneBox не доопрацьоване та не придатне до використання повноцінно, технічні завдання відповідачем виконані не були, у зв`язку з викладеним позивач просить повернути кошти, сплачені відповідно до Договору у строк до 01.11.2019.

ТОВ Агентство нерухомості Профі направлено підприємцю Візьоноку Б.М. повторну вимогу № 15-11/03 від 15.11.2019 про повернення коштів, в якій позивач вимагає в строк до 22.11.2019 повернути кошти у сумі 43398,83 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлено досудову вимогу № 28-08/03 від 28.08.2020, в якій позивач вимагає в строк до 10.09.2020 повернути кошти сплачені за Договором.

За твердженням позивача, після підписання Договору, позивач провів попередню оплату на рахунок відповідача в загальній сумі 43 398,98 грн., в подальшому, відповідно до п.1.2 Договору та домовленостей між сторонами, позивач шляхом направлення електронних повідомлень, надав ряд технічних завдань, що мав виконати відповідач, проте відповідач своїх зобов`язань за Договором не виконав.

Викладені обставини стали підставою для звернення ТОВ Агентство нерухомості Профі до господарського суду із вказаним позовом. Предметом спору у даній справі є вимога позивача про зобов`язання відповідача повернути грошові кошти в сумі 43398,83 грн. - в якості попередньої оплати за Договором № АА2410-1 від 24.10.2018.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження надання відповідачу послуг за Договором № АА2410-1 від 24.10.2018

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 905 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. В силу пункту 1.2 Договору для надання послуг (виконання робіт) у рамках даного Договору замовник надає виконавцеві технічні завдання (в письмовій формі), які містять перелік, обсяги, строки та порядок надання послуг (виконання робіт). Технічні завдання також можуть містити ціну конкретних послуг (робіт) та порядок їх оплати. Послуги надаються (роботи виконуються) виконавцем винятково у відповідності із технічними завданнями позивача, які стають невід`ємною частиною (в письмовій формі) даного Договору.

В пункті 4.3.1 Договору передбачено, що виконавець зобов`язаний зокрема своєчасно та на висококваліфікованому рівні надати замовнику послуги (виконати роботи), визначені цим Договором та зазначені у відповідних Технічних завданнях.

Отже, умовами Договору передбачено, що позивач повинен був надавати відповідачу в письмовій формі технічні завдання, які містять перелік, обсяги, строки та порядок надання послуг (виконання робіт), а відповідач зобов`язався своєчасно та на висококваліфікованому рівні надати позивачу послуги (виконати роботи), визначені цим Договором та зазначені у відповідних Технічних завданнях.

Позивач зазначає, що відповідачу були надані технічні завдання засобами електронного листування.

Разом з тим, із вказаних роздруківок електронного листування не вбачається що саме між сторонами та в рамках даного Договору встановлювалось в письмовій формі технічне завдання.

Крім того, матеріали справи не містять доказів заповнення та надання замовником виконавцю в письмовій формі технічних завдань, які містять перелік, обсяги, строки та порядок надання послуг (виконання робіт), як то узгоджено сторонами в п. 1.2 Договору.

Також, відповідно до п.10.1, п.10.2 Договору сторонами погоджено, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, але не раніше повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. Після закінчення строку дії Договір автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо будь-яка із Сторін не повідомила іншу Сторону про бажання розірвати Договір не пізніше, ніж за 30 календарних днів до дати закінчення Договору.

Пунктом 10.4 Договору передбачено, що замовник має право розірвати Договір в односторонньому порядку не дотримуючись строків, встановлених в п.10.3 цього Договору, якщо: а) виконавець порушив умови п.4.3.1 4.3.6. цього Договору; б) виконавець завдав збитків або порушив комерційні інтереси замовника; в) при наявності поважних причин, як то подальша невигідність або припинення проекту замовника, зміна умов на ринку програмних продуктів, зміна бізнес планів замовника, відсутність грошових коштів для фінансування робіт, тощо. При цьому замовник зобов`язується оплатити виконавцю послуги (роботи), надані (виконані) та неоплачені до моменту розірвання цього Договору, а виконавець, в разі отримання ним попередньої оплати за послуги (роботи) згідно п. 2.3 цього Договору, зобов`язується повернути надлишково сплачені замовником кошти у повному обсязі протягом 5 днів після розірвання цього Договору.

Тобто, виходячи з умов Договору, позивач (замовник) мав право розірвати Договір в односторонньому порядку не дотримуючись строків, встановлених в п.10.3 цього Договору, при порушенні відповідачем (виконавцем) п. 4.3.1 цього Договору.

Доказів щодо розірвання Договору №АА2410-1 від 24.10.2018 про надання послуг (виконання робіт) у сфері інформатизації матеріали справи не містять.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Колегія суддів бере до уваги, що надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди мають оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів і їх співвідношенню. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява №35787/03, пункт 29, від 26.07.2007).

З огляду на принцип змагальності сторін, розподіл обов`язку доказування та подання доказів, саме на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема, доведення факту надання замовнику послуг з розробки та тестування програмного забезпечення.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Слід зауважити, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж.К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Європейський суд з прав людини наголосив, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей", тобто суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

З огляду на викладене, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів про надання позивачем відповідачу технічних завдань, як це визначено п. 1.2 Договору; визначення Договором обов`язку відповідача щодо повернення суми попередньої оплати; доказів щодо неналежного виконання зобов`язань саме за Договором, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що факт невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором №АА2410-1 від 24.10.2018 є недоведеним позивачем.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні даного позову.

Щодо посилань скаржника про відмову господарського суду в залученні ТОВ «ВЕБПРОДАКШН» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про залучення ТОВ ВЕБПРОДАКШН до участі в справі третьою особою та обґрунтування такого клопотання (зазначення яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки ТОВ ВЕБПРОДАКШН).

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.04.2021 у справі №915/27/21 скаржником в апеляційній скарзі не зазначено.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув обставини справи в їх сукупності; врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-286 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство нерухомості "Профі" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.04.2021р. у справі №915/27/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

27.09.2021р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький