ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2021 справа № 914/1187/21

Суддя Господарського суду Львівської області З.П. Гоменюк, при секретарі судового засідання І.С. Зусько, розглянув матеріали справи

за позовом Комунального підприємства «Полігон ТПВ», м. Івано-Франківськ

до Фізичної особи-підприємця Хомки Уляни Ярославівни , Львівська область, м. Жидачів

про стягнення 71265,70 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: У.Я. Хомка

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Комунального підприємства «Полігон ТПВ» до фізичної особи-підприємця Хомки Уляни Ярославівни про стягнення 71265,70 грн.

Ухвалою суду від 05.05.2021 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу 10-денний строк з дня вручення ухвали на виправлення допущених недоліків шляхом надання суду: несуперечливих відомостей про ціну позову; відомостей про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви; доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та посилання на які містяться в позовній заяві: довіреності від 22.08.2018, виданої ОСОБА_2 , на підставі якої ним отримано товар за видатковою накладною № РН-0000015 від 31.08.2018; доказів надсилання 22.03.2021 претензії відповідачеві.

В межах наданого судом строку від позивача надійшла заява (вх. № 13319/21 від 07.06.2021), в якій зазначено запитувані відомості та до якої долучено необхідні докази.

07.06.2021 на адресу суду також від позивача надійшла заява (вх. № 13321/21) про відшкодування судових витрат

Ухвалою від 22.06.2021 суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначив на 09.08.2021.

Одночасно із позовною заявою КП «Полігон ТПВ» подало заяву про вжиття заходів забезпечення позову, у задоволенні якої відмовлено ухвалою суду від 05.05.2021.

20.07.2021 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Львівської області надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 09.08.2021, занесеною до протоколу судового засідання від 09.08.2021, суд відклав розгляд справи на 30.08.2021.

У судовому засіданні 30.08.2021 оголошувалася перерва до 06.09.2021.

Дослідивши наявні у справі докази, врахувавши, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, і взявши до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

В судовому засіданні 06.09.2021 в нарадчій кімнаті судом складено і підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що 15.08.2021 між Комунальним підприємством «Полігон ТПВ» (продавцем) та фізичною особою-підприємцем Хомкою Уляною Ярославівною (покупцем) був укладений Договір купівлі № 1, за умовами якого продавець зобов`язувався передати у власність покупця товар - відходи вторинної сировини (поліетилен, макулатура, склобій, поліпропілен) у відповідності з технічними вимогами і якістю. На виконання умов договору КП «Полігон ТПВ», відповідно до видаткової накладної № РН-0000015 від 31.08.2018, здійснив поставку товару на загальну суму 69190,00 грн (з ПДВ).

Відповідачка, всупереч умовам договору, оплати за поставлений товар не здійснила, що стало підставою для звернення КП «Полігон ТПВ» до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення основної суми боргу у розмірі 69190,00 грн, 3 % річних у розмірі 2075,70 грн, 2270,00 грн сплаченого судового збору та витрати на професійну правову допомог у розмірі 7000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву ФОП Хомка У.Я. стверджує, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з тих підстав, що вона не була замовником спірної поставки, сторонами навіть не було погоджено ціни на товар у Специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, як це передбачено у п. 3.1. Договору. На поданих позивачем накладних проставлений підпис не фізичної особи-підприємця Хомки Уляни Ярославівни , на отримання товару відповідачка сторонніх осіб не уповноважувала, довіреностей не видавала.

Розглянувши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив таке.

15.08.2018 між Комунальним підприємством «Полігон ТПВ» (продавцем) та фізичною особою-підприємцем Хомкою Уляною Ярославівною (покупцем) був укладений Договір купівлі № 1.

Пунктом 1.1. цього договору передбачено, що продавець зобов`язується продати і передати у власність покупця відходи вторинної сировини (поліетилен, макулатура, склобій, поліпропілен) у відповідності з технічними вимогами і якістю. Право власності на товар від продавця до покупця по даному договору переходить на підставі накладної (п. 1.2.).

Відповідно до п. 2.1., 2.3. покупець може здійснювати вивіз товару від продавця власним транспортом за умови попереднього погодження. При відправці товару на адресу покупця продавець повинен надати такі документи: - накладну.

Ціни на відходи вторсировини є договірними і узгоджуються в Специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 3.1. Договору).

Положеннями п. 4.1. врегульовано, що оплата за товар, поставлений на умовах цього Договору, здійснюється згідно з накладними протягом 5-ти банківських днів після прийняття відходів вторсировини в пункт поставки.

Переписка між сторонами способом факсимільного повідомлення вважається дійсною і потребує подальшого обміну оригіналами документів, які повинні бути представлені не пізніше 3-х днів від дати відправки факсимільного повідомлення (п. 6.3. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відпустив на ім`я фізичної особи-підприємця Хомки Уляни Ярославівни товар - ПЕТ сортована та тюкована прозора у кількості 4.340 т; ПЕТ сортована та тюкована кольорова у кількості 2.410 т, усього (у т.ч. з ПДВ) на загальну суму 69190,00 грн. Підтвердженням цього слугує видаткова накладна № РН-0000015 від 31.08.2018 та ТТН б/н та без проставлення дати.

До позовної заяви також долучено претензію від 22.03.2021 на ім`я фізичної особи-підприємця Хомки Уляни Ярославівни з вимогою погасити наявну перед КП «Полігон ТПВ» заборгованість у розмірі 69190,00 грн та нараховані 3% річних за час прострочення виконання зобов`язання по оплаті отриманого товару.

Відповідачка щодо позову заперечує, зазначає, що Договір № 1 від 15.08.2018 вона підписувала, однак здійснена позивачем поставка відбулася без її відома та всупереч умовам договору. Зокрема, сторонами не погоджувалася ціна на товар, який був поставлений згідно з видатковою накладною № РН-0000015 від 31.08.2018 та ТТН б/н та без проставленої дати. Крім цього, ФОП Хомка У.Я. повідомляє, що такі накладні не містять її особистого підпису у відповідних графах. Всупереч твердженню позивача про те, що він надсилав на адресу відповідачки претензію від 22.03.2021 не відповідає дійсності, такої претензії ФОП Хомка У.Я. не отримувала, натомість на її адресу надходив адвокатський запит від 19.03.2021 № 19/03, квитанцію про відправлення якого позивачем долучено до матеріалів справи у якості доказу надіслання претензії від 22.03.2021.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

За умовами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 664 ЦК України визначає, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Стаття 689 ЦК України передбачає, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Як вказано у ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 527 ЦК України стосується виконання зобов`язання належними сторонами.

Так, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ч. 3 ст. 244 ЦК України).

За умовами п. 4.2. договору, перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару покупцю шляхом підписання сторонами накладних.

Як встановлено п. 4.3. договору, накладні підписуються особисто покупцем, якщо покупець є фізичною особою-підприємцем або ж уповноваженими ним особами, які вказані в кільцевій довіреності.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «кільцева довіреність», а єдиним нормативним документом, що опосередковано давав роз`яснення даній категорії, була Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 за № 293/1318.

З тлумачення п. 8 Інструкції можна зробити висновок, що такою довіреністю є довіреність на одержання цінностей, доставка яких здійснюється централізовано-кільцевими перевезеннями. При цьому Інструкція допускала видачу даної довіреності на календарний місяць.

Наказ про затвердження цієї Інструкції втратив чинність ще до укладення сторонами договору поставки, однак суд вважає за можливе звернутись до змісту Інструкції для розуміння загальноприйнятих у даній сфері відносин значень термінів.

З аналізу наведеного суд встановив, що у Договорі купівлі № 1 від 15.08.2018 сторонами не було погоджено можливості прийняття товару третіми особами на підставі довіреностей.

З матеріалів справи вбачається, що долучені до позовної заяви накладні (видаткова накладна № РН-0000015 від 31.08.2018 та ТТ накладна б/н та без проставлення дати) були підписані третьою особою - ОСОБА_2 , який, відповідно до відомостей у цих накладних, діяв на підставі довіреності, виданої ФОП Хомкою У.Я. від 22.08.2018.

Транспортування товару зі складу позивача до відповідачки було здійснено транспортним засобом, що замовляла ФОП Хомка У.Я . Зокрема, у накладній про видачу товару (ТТ накладна б/н та без проставлення дати) зазначено, що перевезення товару здійснював водій ОСОБА_4 на транспортному засобі з державним номерним знаком НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 .

Проте матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження як уповноваження ОСОБА_2 прийняти поставлений КП «Полігон ТПВ» товар, так і доказів, які б підтверджували права та обов`язки ОСОБА_5 щодо здійснення транспортування зазначеного товару зі складу позивача на адресу відповідачки. ФОП Хомка У.Я. не видавала довіреності на ім`я ОСОБА_2 чи ОСОБА_5 , про що повідомляла як у відзиві на позовну заяву, так і під час судових засідань по справі, надаючи усні пояснення по суті спору.

Згідно з ч. 2 ст. 3 ГК України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 ГК України).

Отже, господарське зобов`язання повинно бути спрямоване на досягнення економічного результату, тобто мати реальний характер.

За визначенням статті першої Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

За приписами пункту 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону та пункт 2.4. Положення встановлюють такі обов`язкові реквізити первинного документа: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно з пунктом 2.5. Положення, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи-підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Судом встановлено, що надані позивачем накладні містять такі суттєві недоліки:

- у видатковій накладній від 31.08.2018 № РН-0000015 не зазначено посади особи, відповідальної за здійснення прийому товару;

- У ТТ накладній про відпуск товару, крім відсутності вказівки на посаду особи, відповідальної за прийом товару, не вказано номера та дати складання документа, відсутнє зазначення одиниці виміру господарської операції.

Наведене є істотним недоліком первинних документів, оскільки не дає змоги ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.

Міністерство транспорту України наказом від 14.10.1997 № 363 затвердило Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Відповідно до п. 11.1 цих Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

У зв`язку з тим, що накладні підписувались не особисто покупцем, а іншою особою, її повноваження, в силу вищенаведених положень законодавства, обов`язково мали бути підтверджені довіреністю. Проте така довіреність не була представлена сторонами у межах розгляду справи.

З метою досудового врегулювання спору позивач надсилав на адресу відповідачки претензію від 22.03.2021 з вимогою про погашення існуючої перед КП «Полігон ТПВ» заборгованості за поставку товару від 31.08.2018 у розмірі 69190,00 грн. Як підтвердження надіслання такої претензії КП «Полігон ТПВ» долучає до справи копію фіскального чеку відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта», у якому вказаний присвоєний штрих-кодовий ідентифікатор поштового відправлення, скерованого ФОП Хомці Уляні Ярославівні : « НОМЕР_3 ».

До відзиву на позовну заяву відповідачкою долученою копію поштового конверта із штрих-кодовим ідентифікатором « 381». Фізична особа-підприємець Хомка Уляна Ярославівна повідомляє, що у цьому поштовому відправленні їй надійшов адвокатський запит від 19.03.2021 № 19/03, у якому запитувалася інформація щодо ОСОБА_2 . У відповіді від 31.03.2021 № 1 на згаданий адвокатський запит ФОП Хомка У.Я. повідомила, що ОСОБА_2 ніколи не був її штатним працівником і жодних трудових відносин чи співпраці з ним було; ФОП Хомка У.Я. ніколи не видавала довіреність на ОСОБА_2 та не уповноважувала його будь-яким іншим чином підписувати від її імені жодні документи.

Пунктом 6.3. Договору, врегульовано, що переписка між сторонами способом факсимільного повідомлення вважається дійсною і потребує подальшого обміну оригіналами документів, які повинні бути представлені не пізніше 3-х днів від дати відправки факсимільного повідомлення.

Сторонами не долучено до матеріалів справи жодних належних доказів, які б свідчили про ведення між КП «Полігон ТПВ» та ФОП Хомкою У.Я. перемовин у будь-якій формі (усній, письмовій чи за допомогою засобів факсимільного зв`язку) щодо здійснення поставки товару, узгодження ціни та асортименту товару.

Оцінивши в сукупності подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Позивачем не доведено фактичне отримання поставленого товару відповідачкою, оскільки з наданих накладних вбачається, що такий товар був відпущений третій особі - Ю.З. Беню, на ім`я якого ФОП Хомкою У.Я. довіреності видано не було, та таку особу ФОП Хомка У.Я. будь-яким іншим чином не уповноважувала на вчинення дій, в тому числі підписання документів, від свого імені.

Частина перша статті 4 ГПК України визначає, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

За умовами ч.ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Оскільки в позові відмовлено, судові витрати відповідно до вищенаведених норм необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 165, 233, 236, 237, 238, 241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.09.2021.

Суддя З.П. Гоменюк