ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2021 року м.Дніпро Справа № 904/6746/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Борисенко А.О., ордер серії ДП № 1561/006 від 19.09.2021 р., адвокат;

представник відповідача в судове засідання не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КВМШ Плюс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2021, ухвалене суддею Ярошенко В.І., повний текст якого складений 29.06.2021, у справі №904/6746/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КВМШ Плюс", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у розмірі 760 040 грн, пені у розмірі 30 136, 27 грн, 3% річних у розмірі 71 248, 56 грн, інфляційних втрат у розмірі 44 841, 84 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КВМШ плюс" про стягнення заборгованості у розмірі 760 040 грн, пені у розмірі 30 136, 27 грн, 3% річних у розмірі 71 248, 56 грн та інфляційних втрат у розмірі 44 841, 84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 0415-2019 від 15.04.2019 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2021 у справі №904/6746/20 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КВМШ плюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех" основний борг у розмірі 760 040 грн, пеню в розмірі 22 492, 30 грн, 3% річних у розмірі 71 248, 56 грн, інфляційні втрати у розмірі 44 841, 84 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 13 479, 97 грн.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 7 643, 97 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині стягнення пені в розмірі 22 492, 30 грн, 3% річних у розмірі 71 248, 56 грн, інфляційних втрат у розмірі 44 841, 84 грн, що разом становить суму 138 582,70 грн, Товариство з обмеженою відповідальністю "КВМШ Плюс" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом неправильно витлумачені умови п. 4.1 Договору поставці № 0415-2019 від 15.04.2019 та Специфікації N 1 до нього щодо строків оплати поставленого товару та, внаслідок цього, неправильно застосовані норми ч. 3 ст. 213, ст. ст. 530, 610, 613 ЦК України, що призвело до необґрунтованого стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційні втрати на загальну суму 138 582,70 грн.

Так, за змістом п. 4.1 Договору поставки оплата товару здійснюється у розмірі 100% через 70 календарних днів від дати підписання Специфікації. Специфікацію № 1 до Договору підписано сторонами спору 15.04.2019.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 213 ЦК України, умова п. 4.1 Договору поставки про оплату товару через 70 календарних днів від дати підписання Специфікації, означає, що подія (оплата) має відбутися після перебігу 70-ти денного періоду. При цьому, точної дати або строку після спливу 70-ти денного періоду, п. 4.1 Договору не визначає.

Виходячи з цього, конкретної дати та моменту виконання зобов`язання з оплати товару Договором не встановлено, а тому з урахуванням умов Специфікації № 1 до Договору, оплата могла бути здійснена Відповідачем після 25.05.2019 без визначення конкретного періоду або строку у будь-який час.

Крім того, враховуючи невизначеність конкретного строку оплати товару, суд першої інстанції повинен був застосувати до спірних правовідносин норму ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки Позивач, до звернення з позовною заявою до суду не звертався до Відповідача з вимогою про оплату вартості поставленого товару, тому обов`язок Відповідача здійснити оплату не настав, і Відповідач не є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин заборгованість Відповідача перед Позивачем в сумі основного боргу, що складає 760 040,00 грн., на момент звернення Позивача з позовом до господарського суду, була поточною, а не простроченою, тобто такою, строк сплати якої настав.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача пені в сумі 22 492,30 грн., 3% річних в сумі 71248,56 грн. та інфляційних втрат в сумі 44 841,84 грн., на загальну суму 138582,70 грн.

Крім того відповідно до Специфікації № 1 до Договору, підписаної сторонами спору 15.04.2019, передбачений строк поставки товару - 40 календарних днів від дати підписання Специфікації. Таким чином, Позивач повинен був здійснити поставку товару 25.05.2019.

Остаточна поставка товару здійснена Позивачем 05.06.2019, що підтверджується видатковою накладною № НТ1305 від 05.06.2019, тобто з простроченням на 10 днів.

Здійснюючи поставку попередньої партії товару за видатковою накладною № НТ1155 від 17.05.2019 на суму 1 532 040,00 грн., Позивач не дотримався терміну та дати поставки товару, який зі змісту Специфікації визначений датою 25.05.2019. Отже, Позивачем не було дотримано умов договору в частині дотримання строків поставки товару.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні представник позивача просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2021 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу позивача залишено без руху через недоплату судового збору до встановленого законом розміру. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2021 (головуючий суддя Іванов О.Г., судді Дармін М.О., Чус О.В.) відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КВМШ Плюс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2021 у справі №904/6746/20; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 22.09.2021.

Представник Відповідача (скаржника), належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом особистого отримання телефонограми, у судове засідання не з`явився.

Відповідно до відомостей Державного реєстру судових рішень, ухвала про відкриття апеляційного провадження від 12.08.2021 оприлюднена 16.08.2021.

Також 12.08.2021 ця ухвала оприлюднена на сайті "Судова влада України".

Відповідно до ст. ст. 2, 3 та 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання. Для доступу до судових рішень Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб- порталі судової влади України.

При чому, згідно зі ст. 11 цього Закону, не пізніше 01.06.2006 забезпечено постійне внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронних копій судових рішень Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих адміністративних судів, апеляційних та місцевих господарських судів, апеляційних загальних судів, а внесення судових рішень місцевих загальних судів - не пізніше 1 січня 2007 року.

Як зазначалось вище, ухвала про відкриття апеляційного провадження була оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому скаржник мав змогу ознайомитися з її змістом, в тому числі із датою та часом судового засідання.

Також відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Справа "Пономарьов проти України", "Олександр Шевченко проти України", "Трух проти України" та ін.).

Таку позицію також викладено в ряді рішень Верховного суду (ухвали від 22.01.2021 у справі № 911/1902/17, від 25.01.2021 у справі № 922/614/19, від 25.01.20221 у справі № 910/18950/19 та ін.).

Зокрема, відповідно до цих ухвал сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Отже, заявник апеляційної скарги, який був ініціатором апеляційного провадження та, відповідно, достеменно знав про його наявність, не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про рух судової справи, користуючись засобами поштового зв`язку, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень, сайту "Судова влада України", тощо, тобто в розумні інтервали часу мав вживати заходів, щоб дізнатись про стан даного апеляційного провадження та зобов`язаний сумлінно користуватися наданими йому процесуальними правами

Беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представника відповідача.

В судовому засіданні 22.09.2021 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

15.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех" (далі постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КВМШ плюс" (далі покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 0415-2019 (далі договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товар, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна, умови доставки (поставки), яких визначена сторонами у специфікації, що є додатками до цього договору.

Згідно з пунктом 1.4 договору товар поставляється постачальником на умовах ЕХW, склад постачальника, м. Дніпро (Інкотермс-2010). Постачальник своїми силами та за свій рахунок здійснює навантаження товару на транспортний засіб наданий покупцем.

Розділом 2 договору визначені обов`язки сторін. Так, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар разом із його при належностями та документами, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до вимог чинного законодавства України, термін поставки вказується у специфікації до цього договору (п. 2.1 договору). У свою чергу, покупець зобов`язується своєчасно і належним чином прийняти товари від постачальника та оплатити його згідно п. 4 цього договору (п. 2.2 договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору умови оплати товару покупцем: 100% оплата через 70-т календарних днів від дати підписання специфікації. Форма розрахунків: безготівковий розрахунок. Валюта розрахунків: гривня (п. 4.2 договору).

За змістом пункту 4.6 договору датою поставки є дата підписання покупцем відповідної видаткової накладної.

Перехід права власності на товар відбувається у момент підписання обома сторонами видаткової накладної (п. 4.7 договору).

Загальна сума цього договору складає 2 900 040 грн, у т.р. ПДВ 20% на суму 483 340 грн.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що покупець за порушення обов`язку, визначеного у п. 2.2 цього договору, за вимогою постачальника зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 1% від суми порушеного грошового зобов`язання за кожний день прострочення його виконання.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п. 9.1 договору).

У відповідності до пункту 9.2 договору його строк починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього договору, та закінчується 31.12.2019.

Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 9.3 договору).

Згідно з пунктом 9.4 договору якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством України, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору.

Зміни до цього договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договорі або у чинному законодавстві України.

У відповідності до умов договору сторони підписали специфікацію № 1 від 15.04.2019 (додаток № 1 до договору арк. с. 16), в якій узгодили найменування, кількість і вартість товару (без ПДВ), а саме:

- конвеєр стрічковий ЛК-800-13,85 для розвантаження вагону в кількості однієї шт за ціною 690 000 грн;

- конвеєр стрічковий ЛК-650-29 з опорами, площадками в кількості однієї шт за ціною 1 140 000 грн;

- конвеєр стрічковий ЛК-650-14 з опорами в кількості однієї шт за ціною 586 700 грн.

Загальна сума поставки згідно із специфікацією до договору № 1 від 15.04.2019 складає 2 900 040 грн, у тому числі ПДВ 20% у розмірі 483 340 грн.

У пункті 3 специфікації до договору № 1 від 15.04.2019 визначено термін поставки товару: 40 календарних днів від дати підписання специфікації.

У період з травня по червень 2019 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2 900 040 грн, що підтверджується:

1) видатковими накладними:

- № НТ1155 від 17.05.2019 на суму 1 532 040 грн (арк. с. 19);

- № НТ1305 від 05.06.2019 на суму 1 368 000 грн (арк. с. 22);

2) товарно-транспортними накладними:

- № РНТ1155 від 17.05.2019 (арк. с. 20);

- № РНТ1305 від 05.06.2019 (арк. с. 23);

2) довіреностями ТОВ "КВМШ плюс" на отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Новотех":

- № 30 від 16.05.2019 (арк. с. 21);

- № 32 від 05.06.2019 (арк. с. 24).

Всі вказані вище видаткові накладні підписані представником відповідача без будь-яких заперечень і зауважень.

У матеріалах справи міститься також копія виставленого позивачем рахунку-фактури на оплату товару № НТ1368 від 16.05.2019 на суму 2 900 040 грн (арк. с. 17).

Відповідач свої зобов`язання з оплати отриманого від позивача товару виконав лише частково в загальній сумі 2 140 000 грн, про що свідчить наявна у матеріалах справи виписка по рахунку позивача в АТ "Банк Альянс" за період з 02.09.2019 по 04.12.2020 (арк. с. 18).

Тож, позивач стверджує, що у відповідача перед ним утворилась заборгованість за договором у розмірі 760 040 грн.

Наявна заборгованість і стала причиною звернення позивача до суду з даним позовом, в якому, крім суми основного боргу в розмірі 760 040 грн, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 30 136, 27 грн, 3% річних у розмірі 71 248, 56 грн та інфляційні втрати у розмірі 44 841, 84 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що на момент розгляду справи відповідачем не надано суду доказів погашення перед позивачем залишку заборгованості за поставлений товар у розмірі 760 040 грн.

Перевіркою наданого позивачем розрахунку пені в розмірі 30 136,27 грн. судом встановлено його обґрунтованість та відповідність вимогам закону.

В той же час позивачем пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача пені, нарахованої за період з 04.12.2019 по 07.12.2019, сума якої становить 7 643, 97 грн. Тому у стягненні пені в розмірі 7 643, 97 грн. відмовлено. Вимоги про стягнення пені в розмірі 22 492, 30 грн, нарахованої за період з 08.12.2019 по 26.12.2019, заявлено у межах встановленого законом річного строку позовної давності.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних судом встановлено їх обґрунтованість та арифметичну правильність.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладання договору поставки, строки оплати вартості поставленого товару, виникнення прострочки виконання зобов`язання.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та статтею 174 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Доказів розірвання Договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки відповідачу товару за договором на загальну суму 2 900 040 грн.

З наявної у матеріалах справи виписки по рахунку позивача в АТ "Банк Альянс" за період з 02.09.2019 по 04.12.2020 вбачається, що відповідач свої зобов`язання з оплати отриманого від позивача товару виконав лише частково - в загальній сумі 2 140 000 грн та з порушення встановленого договором строку. Тож, неоплаченою залишилась його заборгованість перед позивачем за поставлений за договором товар у розмірі 760 040 грн.

На момент розгляду справи відповідачем не надано суду доказів погашення перед позивачем залишку заборгованості за поставлений товар у розмірі 760 040 грн.

Тому позовні вимоги в частині основного боргу в розмірі 760 040 грн є обґрунтованими та такими, що підставно задоволено господарським судом.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо невизначеності договором конкретного строку оплати товару та, як наслідок, про неправильне застосування господарським судом норми ч. 3 ст. 213, ст. ст. 530, 610, 613 ЦК України, що призвело до необґрунтованого стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційні втрати на загальну суму 138 582,70 грн., є безпідставними з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписом частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом пункту 4.1 договору відповідач повинен був оплатити 100% вартості товару через сімдесят календарних днів від дати підписання специфікації № 1 від 15.04.2019, тобто не пізніше 25.06.2019.

Отже, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару за договором є таким, що настав.

Частиною першою статті 251 Цивільного кодексу України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, визначення строку оплати товару через 70 календарних днів від настання події, з якою пов`язано його початок, а саме від дня підписання специфікації 15.04.2019, цілком відповідає положенням статей 251-253 Цивільного кодексу України.

Тому встановлений договором строк для виконання відповідачем, як покупцем, його обов`язку з оплати поставленого позивачем товару не може вважатись невизначеним, а обов`язок з оплати цього товару є таким, що не настав.

Колегія суддів погоджується з аргументами відповідача, що обов`язок з оплати товару міг бути своєчасно ним виконаний у будь-який час протягом 70-ти календарних днів від дати підписання специфікації № 1 від 15.04.2019 до договору, але наголошує на тому, що кінцевим терміном для остаточного розрахунку за умовами договору є 25.06.2019.

Заперечення апелянта щодо порушення позивачем строків поставки товару не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на визначені договором умови його поставки ЕХW, склад постачальника, м. Дніпро (згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року), які передбачають навантаження товару постачальником на транспортний засіб, наданий покупцем. Отже, строк виконання постачальником обв`язку з відпуску товару в повному обсязі залежить від моменту надання покупцем транспортного засобу під навантаження.

Матеріалами справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з вимогою передати товар. Натомість матеріалами справи підтверджується, що товар був прийнятий представником відповідача без будь-яких заперечень або зауважень. Тож, у відповідача відсутнє право посилатись на порушення позивачем своїх зобов`язань за договором, яке надає відповідачу підстави для невиконання зустрічного грошового зобов`язання.

Крім того, доводи заявника апеляційної скарги про те, що Позивачем не було дотримано умов договору в частині дотримання строків поставки товару, виходять за межі позовних вимог у цій справі та можуть бути предметом окремого позову до Позивача.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нормою частини 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Пунктом 5.3 договору передбачено, що покупець за порушення обов`язку, визначеного у п. 2.2 цього договору, за вимогою постачальника зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 1% від суми порушеного грошового зобов`язання за кожний день прострочення його виконання.

Позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню за несвоєчасну оплату товару в розмірі 30 136, 27 грн, загальний період нарахування якої згідно з наданим розрахунком становить з 04.12.2019 по 26.12.2019. Нарахування пені здійснено виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України.

Перевіркою наданого позивачем розрахунку пені судом встановлено його обґрунтованість та відповідність вимогам закону.

В той же час судом приймається до уваги заява відповідача про застосування позовної давності, викладена у відзиві.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною четвертою статті 267 цього кодексу передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі статтею 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність тривалістю в один рік.

Відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України початок перебігу позовної давності пов`язаний з моментом, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Відповідач заявив про сплив строку позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення всієї суми нарахованої пені.

З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання по оплаті товару мало бути виконане відповідачем до 25.06.2019. Отже, право на нарахування позивачем пені у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання по оплаті товару за договором виникло з 26.06.2019.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача пені за порушення строків оплати за договором за період з 04.12.2019 по 26.12.2019.

До суду з вимогою про захист своїх порушених відповідачем прав позивач звернувся 08.12.2020, що вбачається з фіскального чека про оплату послуг оператора поштового зв`язку АТ "Укрпошта" з надсилання поштового відправлення № 469 із позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех" на адресу Господарського суду Дніпропетровської області.

З огляду на вищенаведене, позивачем пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача пені, нарахованої за період з 04.12.2019 по 07.12.2019, сума якої становить 7 643, 97 грн. Тому заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимоги позивача про стягнення пені підлягає частковому задоволенню - в частині цих вимог про стягнення пені в розмірі 7 643, 97 грн.

В іншій частині заяви відповідача слід відмовити, оскільки вимоги про стягнення пені в розмірі 22 492, 30 грн, нарахованої за період з 08.12.2019 по 26.12.2019, заявлено у межах встановленого законом річного строку позовної давності.

Таким чином, позовна вимога про стягнення пені підставно частково задоволена господарським судом в розмірі 22 492, 30 грн. У стягненні пені в розмірі 7 643, 97 грн за період прострочення з 04.12.2019 по 07.12.2019 суд правомірно відмовив.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 44 841, 84 грн за загальний період з липня 2019 року по жовтень 2020 року та 3% річних у розмірі 71 248, 56 грн за загальний період з 26.06.2019 по 04.12.2020.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних судом встановлено їх обґрунтованість та арифметичну правильність. Тому вимоги в цій частині позову правомірно задоволено у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КВМШ Плюс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2021 у справі №904/6746/20 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2021 у справі №904/6746/20 залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "КВМШ Плюс" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.10.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус