ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 вересня 2021 року справа №903/417/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Гримайла Олександра Петровича

та за відсутності представників сторін у зв`язку з їх неявкою в судове засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ", м.Київ

до відповідача 1: Приватного підприємства "ДІМ ФАСАДІВ", м. Луцьк

до відповідача 2: ОСОБА_1 , с. Романівка Луцького району

про солідарне стягнення 384 446,83 грн.

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ" звернулось до господарського суду з позовом про солідарне стягнення з Приватного підприємства "ДІМ ФАСАДІВ" та ОСОБА_1 384 446,83 грн., в тому числі 313 049,35 грн. заборгованості по сплаті лізингових платежів згідно договору фінансового лізингу №201119-1/ФЛ-Ю-А від 19.11.2020р., 4 319,59 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, 4 319,59 грн. процентів річних, нарахованих згідно п. 2.7. договору та 62 758,30 грн. штрафу, нарахованого згідно п. 7.1.3. договору.

Ухвалою суду від 18.06.2021р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду (відображена в протоколі судового засідання), постановленою за результатами проведеного 15.07.2021р. судового засідання (за участі представника відповідача 1), господарським судом було відкладено розгляд справи в судовому засіданні на 30.07.2021р., встановлено відповідачу 1 строк до 19.07.2021р. включно для подання відзиву на позовну заяву, направлення останнього позивачу та надання суду відповідних поштових документів, встановлено позивачу строк до 04.08.2021р. включно для подання суду і ПП "Дім Фасадів" відповіді на відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 15.07.2021р. було повідомлено ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ", ОСОБА_1 про процесуальні дії, вчинені судом в судовому засіданні 15.07.2021р.

19 липня 2021 року відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області за вх. №01-50/616/21 була зареєстрована зустрічна позовна заява ПП "ДІМ ФАСАДІВ" від 19.07.2021р. до ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" про:

- визнання недійсним пункту 2.2., зокрема останнього речення із змістом "При цьому сторони погодили, що такі лізингові платежі за цим договором не містять покупної ціни, передбаченої цим договором і, у сукупності, є платою за користування предметом лізингу" Додатку "Загальні умови Договору" до Договору №201119-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 19.11.2020р., укладеного між ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" та ПП "ДІМ ФАСАДІВ";

- визнання недійсним пункту 6.7. Додатку "Загальні умови Договору" до Договору №201119-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 19.11.2020р., укладеного між ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" та ПП "ДІМ ФАСАДІВ";

- стягнення 1 507 003 грн.

Ухвалою суду від 21.07.2021р. зустрічний позов ПП "ДІМ ФАСАДІВ" до ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" від 19.07.2021р. було прийнято для спільного розгляду з первісним позовом та постановлено вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом.

При цьому, судом питання відкриття провадження у справі за зустрічним позовом ПП "ДІМ ФАСАДІВ" до ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" про визнання недійсними деяких положень додатку "Загальні умови Договору" до Договору №201119-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 19.11.2020р., стягнення 1 507 003 грн. та призначення зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом в судовому засіданні з повідомленням (викликом) представників сторін, із визначенням дати та часу проведення такого судового засідання не вирішувалось.

До відкриття провадження у справі за зустрічним позовом та призначення у справі за первісним позовом та зустрічним позовом спільного підготовчого судового засідання, як це визначено положеннями ст. 180 ГПК України, на адресу суду, а саме 28 липня 2021 року, надійшла заява представника ПП "ДІМ ФАСАДІВ" адвоката Багірова Р.А. (ордер серія АС №1022971 від 28.07.2021р.) про відкликання зустрічної позовної заяви та повернення у зв`язку з цим ПП "ДІМ ФАСАДІВ" сплаченої згідно платіжного доручення №84 від 15.07.2021р. суми судового збору 24 875,05 грн. При цьому ПП "ДІМ ФАСАДІВ" просив суд додатки, долучені до матеріалів зустрічної позовної заяви, залишити в матеріалах справи в якості додатків до відзиву підприємства на первісну позовну заяву.

Ухвалою суду від 29.07.2021р. зустрічну позовну заяву Приватного підприємства "ДІМ ФАСАДІВ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ" про визнання недійсними деяких положень додатку "Загальні умови Договору" до Договору №201119-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 19.11.2020р. та стягнення 1 507 003 грн. та оригінал платіжного доручення №84 від 15.07.2021р. на суму 24 875,05 грн., було повернуто ПП "ДІМ ФАСАДІВ" без розгляду, вирішено питання повернення ПП "ДІМ ФАСАДІВ" з Державного бюджету України суми судового збору 24 875,05 грн.

19 липня 2021 року господарським судом було зареєстровано відзив ПП "Дім Фасадів" від 19.07.2021р. на позовну заяву ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" з поштовими документами в підтвердження його направлення на адресу позивача.

Ухвалою суду від 30.07.2021р. постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи призначено в підготовчому судовому засіданні на 03.09.2021р., запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив на позовну заяву, встановивши для цього строк до 11.08.2021р. включно, з доказами надіслання відповіді відповідачу; відповідачу (в строк до 20.08.2021р.) подати суду та позивачу заперечення на відповідь на відзив з доказами їх надіслання позивачу.

Протокольною ухвалою суду від 03.09.2019р. (за участі представника відповідача-1), було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 23.09.2021р.

Ухвалою суду від 03.09.2021р. було повідомлено ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ", ОСОБА_1 про процесуальні дії, вчинені судом в судовому засіданні 03.09.2021р.

15 вересня 2021 року відділом документального забезпечення та контролю суду було зареєстровано додаткові письмові пояснення ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" від 14.09.2021р. №2052 стосовно позовних вимог.

21 вересня 2021 року судом була зареєстрована заява ПП "ДІМ ФАСАДІВ" за підписом адвоката Багірова Р.А. про розгляд справи без участі представника підприємства. При цьому представник відповідача 1 засвідчив на понесенні підприємством витрат по оплаті професійної правничої допомоги на суму 9 600 грн. та зазначив, що документи (докази) таких витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У визначений день та час позивач уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач 2 своїм правом на участь в судовому розгляді не скористався, відзиву на позов не подав, причини неявки (особистої чи представника) в судове засідання суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (ухвала суду від 03.09.2021р., згідно поштового повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, була вручена особисто ОСОБА_1 08 вересня 2021 року).

Згідно з приписами ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає судову справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд зауважує, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянуті впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ст. 3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997р., дана Конвенція та Протоколи до неї №№2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003р. №01-8/1427 із наступними змінами та доповненнями, відповідно до котрого: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 р. (§ 51).

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч. 1, 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що сторони, у відповідності до чинного законодавства, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, суд вважає, що спір належить вирішити по суті у відсутності представників сторін за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений позивачем до відповідача позов підлягає до часткового задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст. 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст. 179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 632 Цивільного кодексу України унормовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У розумінні приписів наведеної норми, ціна є однією із найважливіших умов відплатного договору. Сторони мають право встановлювати ціну в договорі на власний розсуд.

В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому судом також засвідчується, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 19 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ" (Лізингодавець) та Приватним підприємством "ДІМ ФАСАДІВ" (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №201119-1/ФЛ-Ю-А про передачу ПП "ДІМ ФАСАДІВ" у користування на умовах лізингу автомобіля BMW X7 xDrive30d (загальна вартість предмета лізингу становить 3 137 915,40 грн.), гранична дата сплати авансованого лізингового платежу - 27.11.2020р.

Згідно додатку до договору лізингу від 19.11.2020р. №201119-1/ФЛ-Ю-А лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування Предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість, якого на момент укладення договору наведені в додатку "специфікація, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством). Найменування фінансової операції: фінансовий лізинг (п. 1.1).

Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених у додатку Графік сплати лізингових платежів до договору та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу, але в будь якому випадку не може бути менше одного року (п. 1.2). Остаточна загальна вартість предмета лізингу - вартість предмета лізингу, вказана в акті, або в останньому по даті акті коригування вартості предмета лізингу, направленому лізингодавцем лізингоодержувачу (п. 2.1.5).

Число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається згідно п. 2.1.7.1 загальних умов договору (п. 2.1.7). Числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання акту. В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця (п. 2.1.7.1). Період лізинг - це період строку лізингу, який дорівнює 1 (одному) місяцю. Перший період лізингу починається з підписання акту (п. 2.1.8). Усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати у число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до графіку та загальних умов, а також інших положень цього договору та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості предмета лізингу (з врахуванням коригування, вказаного в п. 2.5. 2.6. загальних умов); винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг предмет лізингу з врахуванням коригування, вказаного в пунктах 2.7.- 2.9., 3.5 загальних умов. При цьому сторони погодили, що такі лізингові платежі за цим договором не містять покупної ціни, передбаченої цим договором у сукупності, є платою за користування предметом лізингу (п. 2.2). Якщо строк сплати будь якого лізингового платежу припадає на неробочий день, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному дню (п. 2.4). У разі, якщо лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України сторони погодили, що лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов`язується сплачувати проценти річних в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Сторони домовились, що такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий в лізинг предмет лізингу, у зв`язку із чим розмір винагороди (комісії) лізингодавцю за отриманий в лізинг предмет лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів (п. 2.7). Приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформляється шляхом складання акту, підписання якого підтверджує належну якість, комплектність, справність предмета лізингу (п. 3.4). Лізингоодержувач зобов`язаний щоквартально (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу) письмово інформувати лізингодавця про стан та адресу базування предмета лізингу шляхом направлення звіту у формі, встановленій додатком "довідка" до договору. В разі настання з предметом лізингу подій, які мають ознаки страхового випадку, лізингоодержувач зобов`язаний негайно, але в будь якому випадку не пізніше 24 годин з моменту настання таких подій, письмово та засобами електронного зв`язку інформувати про це лізингодавця шляхом направлення йому звіту у формі, встановленій додатком "довідка" (п. 5.2.1). У випадку вилучення предмета лізингу, припинення або розірвання договору з причин, зазначених у даному договорі та/або законодавстві України, усі раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають (п. 6.7). За порушення обов`язку з своєчасної сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців від дня, коли сплата мала місце (п. 7.1.1). За ненадання при інспектуванні для огляду або при поверненні (вилученні) предмета лізингу технічної документації, отриманої лізингоодержувачем разом з предметом лізингу, порушення умов п.п. 2.15, 2.16, 3.6, 4.1.2, 4.1.7, 5.2, 10.2 загальних умов - сплачує договірну санкцію (штраф) у розмірі 1 відсоток остаточної загальної вартості предмета лізингу за кожен та будь який випадок із зазначених порушень. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення остаточної загальної вартості предмета лізингу) протягом строку дії договору, та для зручності сторін визначається як 1 відсоток від розміру остаточної загальної вартості предмета лізингу (п. 7.1.3). Даний договір набирає чинності після його підписання сторонами (в тому числі підписання всіх додатків) (п. 10.1). Сторони погодили використання електронного цифрового підпису в документообігу в межах виконання цього договору - виключно в частині таких документів: рахунків, актів виконаних робіт, актів надання послуг, актів звірок взаєморозрахунків, довідок, накладних (п. 10.14).

Відповідно до специфікації до договору лізингу від 19.11.2020р. №201119-1/ФЛ-Ю-А визначено основні дані об`єкта лізингу автомобіля BMW X7 xDrive30d G07 265 к.с., дизель, автомат, колір кузову Black Sapphire metallic, салон: BMW Individual розширена оббивка з шкіри "Merino" Black, 2020 року випуску, ціна одиниці без ПДВ 2 607 074,50 грн.

Згідно додатку до договору лізингу від 19.11.2020р. №201119-1/ФЛ-Ю-А "Графік сплати лізингових платежів" сторонами погоджено графік сплати лізингових платежів, згідно якого авансовий платіж становить 1 013 750,18 грн.

Крім того сторонами погоджено умови страхування предмету лізингу, технічного асістансу, форми довідки про технічний стан предмета лізингу та фактичну адресу базування, акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності на предмет лізингу, поняття нормального зносу.

24 листопада 2020 року між сторонами підписано акт прийому-передачі предмета лізингу в користування за договором №201119-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 19.11.2020р.

Згідно довідки ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" №б/н станом на 01.06.2021 заборгованість ПП "Дім Фасадів" по сплаті лізингових платежів за договором фінансового лізингу від 19.11.2020р. №201119-1/ФЛ-Ю-А складає 313 049,35 грн.

Згідно п.п. 2.1.7., 2.1.7.1. умов договору лізингу від 19.11.2020р. №201119-1/ФЛ-Ю-А число сплати - це число (порядковий номер у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається згідно п. 2.1.7.1. Загальних умов договору, де числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання Акту. В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці, платіж сплачується у останній робочий день відповідного календарного місяця.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

При цьому стаття Закону України "Про фінансовий лізинг" не містить приписів щодо вичерпного переліку зазначених у ній платежів та дозволяє сторонам вільно визначатися з іншими витратами лізингодавця, які, на їх розсуд, мають бути включені до складу лізингових платежів, оскільки безпосередньо пов`язані з виконанням певного договору.

Зазначені положення статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", стосовно визначення порядку сплати лізингових платежів договором та щодо права сторін визначати склад лізингових платежів узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Пунктом 3 частини другої статті 11 наведеного Закону передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі у порядку, встановленому договором.

Відповідно до статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містяться в статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Таким чином, договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.07.2018р. у справі №911/2449/17, від 26.04.2018р. у справі №911/3483/16, від 21.02.2020р. у справі №910/10191/17.

Судом встановлено, що згідно графіку сплати лізингових платежів ПП "ДІМ ФАСАДІВ" до червня 2021 року відповідач повинен був сплатити 291 218 грн. 91 коп.

На виконання умов договору відповідачем здійснена часткова сплата лізингових платежів на загальну суму 1 883 980,18 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №195 від 19.11.2020р. на суму 1 076 508,49 грн., №242 від 14.12.2020р на суму 219 096,37 грн., №293 від 27.01.2021р. на суму 50 000 грн., №308 від 02.02.2021р. на суму 50 000 грн., №5 від 12.02.2021р. на суму 381375,32 грн., №36 від 08.04.2021р. на суму 70 000 грн., №40 від 12.04.2021р. на суму 30 000 грн., №316 від 15.04.2021р. на суму 54 000 грн.

При цьому судом враховано, що ПП "ДІМ ФАСАДІВ" листом №9 від 02.03.2021р. просило позивача помилково зараховані платіжним дорученням №5 від 12.02.2021р. на суму 381 375,32 грн. кошти в сумі 47 000 грн. перерахувати на оплату, зокрема договору фінансового лізингу №202207-2ФЛ-Ю-А від 07.12.2020р. в сумі 26 896,15 грн. та договору фінансового лізингу №202207-1ФЛ-Ю-А від 07.12.2020р. в сумі 20 103,85 грн. Таким чином, за даним платіжним дорученням №5 від 12.02.2021р. було зараховано лізинговий платіж в розмірі 334 375,32 грн.

Судом досліджено, що 17 травня 2021 року на адресу відповідача направлено повідомлення №885 з вимогою передати уповноваженому представнику ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" комплект ключів, реєстраційну документацію та сам предмет лізингу у зв`язку з порушенням відповідачем обов`язку щодо своєчасної та повної сплати лізингових платежів, прострочка перевищує 10 календарних днів.

19.05.2021р. між сторонами укладено акт прийому-передачі предмета лізингу за договором №201119-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 19.11.2020р.

02.06.2021р. ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" на адресу відповідача направлено повідомлення про розірвання договору №201119-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 19.11.2020р. у зв`язку з простроченням сплати лізингових платежів більш ніж на 30 днів.

Судом встановлено, що відповідачем не сплачено 122 973,17 грн., в тому числі за 5-й період лізингу 60 532,20 грн. та за 6-й період лізингу 62 440,97 грн.

Нараховані позивачем 3544,12 грн. заборгованості за 4-й період лізингу, 5 466,06 грн. заборгованості за 5-й період лізингу є безпідставними та не підтверджені доказами, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Частинами другою та четвертою статті 653 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, наслідком розірвання договору є відсутність у лізингодавця обов`язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність лізингоодержувача і, відповідно відсутність права вимагати його оплати. Умови договорів щодо зобов`язання лізингоодержувача сплачувати лізингові платежі в повному обсязі до моменту розірвання договору, на які посилається відповідач, не впливають на те, що у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об`єкту лізингу не підлягає стягненню (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26.04.2018 року у справі №911/3483/16).

Лізингові платежі, сплачені позивачем як частина відшкодування вартості предметів лізингу, за своєю суттю є оплата предмету купівлі-продажу (попередня оплата), який в подальшому лізингодавець зобов`язувався передати лізингоодержувачу у власність.

Таким чином у зв`язку з розірванням договору та вилученням предмету лізингу на користь лізингодавця, обов`язок щодо сплати предмету лізингу у відповідача відсутній.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №904/2357/20 від 15.01.2021.

Враховуючи вищевикладене, правові підстави для стягнення з відповідача несплаченої ним у складі лізингових платежів за 5-й та 6-й періоди заборгованості по відшкодуванню (компенсації) частини вартості об`єкта лізингу в сумі 181 066 грн. (90533 грн. + 90533 грн.) відсутні, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №911/3483/16 від 26.04.2018.

Заборгованість в сумі 122 973,17 грн. винагороди (комісії), в тому числі за 5-й період лізингу 60 532,20 грн. та за 6-й період лізингу 62 440,97 грн., підтверджена матеріалами справи, визнана відповідачем, підставна і підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 4 319,59 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та 4 319,59 грн. процентів річних.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Згідно із ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до положень статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В даному випадку пунктом 7.1.1 договору лізингу від 19.11.2020р. №201119-1/ФЛ-Ю-А сторонами було визначено, що за порушення обов`язку з своєчасної сплати платежів передбачених даним Договором та/або чинним законодавством України - лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочки, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочки, та відшкодувати всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування даної пені за прострочення сплати платежів, передбачених даним договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

Беручи до уваги методику нарахування пені, застосовану позивачем при поданні позову до суду, суд вважає, що підставною та такою, що підлягатиме до стягнення, буде пеня в загальному розмірі 1 649,05 грн., а в частині стягнення 2 670,54 грн. пені в позові слід відмовити.

Загальна сума пені 1 649,05 грн. за розрахунками суду включає в себе:

- 21,79 грн - із суми заборгованості 60 532,20 грн., нарахованої за період прострочки платежів за 15.04.2021р.;

- 1 166,45 грн. - із суми заборгованості 60 532,20 грн., нарахованої за період прострочки платежів за період з 16.04.2021р. по 01.06.2021р.

- 460,81 грн. - із суми заборгованості 62 440,97 грн., нарахованої за період прострочки платежів за період з 15.05.2011р. по 01.06.2021р.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.Пунктом 2.7 загальних умов договору лізингу від 19.11.2020р. №201119-1/ФЛ-Ю-А визначено нарахування процентів річних в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення.

Суд, провівши власний розрахунок за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" встановив, що розмір річних, який підлягає до стягнення за період з 15.04.2021р. по 01.06.2021р. становить 1 649,05 грн., та включає в себе:

- 21,79 грн - із суми заборгованості 60 532,20 грн., нарахованої за період прострочки платежів за 15.04.2021р.;

- 1 166,45 грн. - із суми заборгованості 60 532,20 грн., нарахованої за період прострочки платежів за період з 16.04.2021р. по 01.06.2021р.

- 460,81 грн. - із суми заборгованості 62 440,97 грн., нарахованої за період прострочки платежів за період з 15.05.2011р. по 01.06.2021р.

У позові на суму 2 670,54 грн. процентів річних слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Поруч з цим, позивач просить стягнути з відповідача 62 758,30 грн. штрафу, нарахованого згідно п. 5.2.1, 7.1.3.

У відзиві відповідач просить суд зменшити розмір штрафу до 10 000 грн.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 ЦК України та ст. 230 ГК України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватись із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018р. у справі №917/1068/17, від 22.01.2019р. у справі №908/868/18, від 13.05.2019р. у справі №904/4071/18, від 22.04.2019р. у справі №925/1549/17, від 30.05.2019р. у справі №916/2268/18, від 04.06.2019р. у справі №904/3551/18.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Враховуючи вищевикладене, всі фактичні обставини справи, з наявністю яких законодавство пов`язує зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення господарської діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача щодо неподання інформації про місцезнаходження предмету лізингу, враховуючи стягнення з відповідача процентів річних, пені, значний розмір штрафу, ступінь виконання відповідачем договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафу на 50% до суми 31 379,15 грн., у зв`язку з чим 31 379,15 грн. штрафу не підлягають до стягнення.

Таке зменшення штрафних санкцій суд вважає розумним та оптимальним враховуючи баланс інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Одночасно з цим, з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП "ДІМ ФАСАДІВ", які виникають з умов договору лізингу від 19.11.2020р. №201119-1/ФЛ-Ю-А, 19 листопада 2020 року між ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки №201119-9/П відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання ПП "ДІМ ФАСАДІВ" усіх грошових зобов`язань за контрактом в повному обсязі, а саме: сплату кредитору лізингових платежів у встановлені контрактом строки. Розмір лізингових платежів відповідно до умов контракту може бути змінений (збільшений); сплату кредитору санкцій (неустойки, штрафу, пені , інших санкцій), процентів річних, збитків та усіх інших витрат та виплат, сплата яких покладається на боржника у відповідності до положень контракту та/або чинного законодавства України.

Укладений між цими сторонами договір поруки від 19.11.2020р. №201119-9/П предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний чи змінений не був, договір містить в собі усі істотні умови, встановлені для угод відповідного роду, підписаний уповноваженим представником товариства та особисто поручителем, скріплений відтисками печаток.

Відповідно до п. 3 договору поруки від 19.11.2020р. №201119-9/П, при невиконанні або неналежному виконанні боржником зобов`язань за контрактом, виконання яких забезпечується цим договором, поручитель і боржник буде відповідати перед кредитором солідарно, тобто кредитор має право на власний розсуд зажадати виконання зобов`язань за кредитором як від боржника, так і від поручителя окремо, так і від боржника та поручителя одночасно, як в повному обсязі, так і в частині богу.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України).

Частиною 4 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно ст. 543 ЦК України, при наявності солідарного зобов`язання боржників, кредитор має право вимагати виконання як від усіх боржників разом, так і від кожного окремо, причому, як повністю, так і в частині боргу.

З огляду на викладені обставини, вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів сум заборгованостей та штрафних санкцій (визначених судом, як такі, що обгрунтовані) підставна згідно ст. 554 ЦК України, положень договору лізингу від 19.11.2020р. №201119-1/ФЛ-Ю-А та договору поруки від 19.11.2020р. №201119-9/П.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Крім того, згідно ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на викладене та враховуючи, що спір до суду було доведено з вини відповідача, беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову на суму 189 029,57 грн. до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до ст. 129 ГПК України в розмірі н50% із підставної суми судового збору 2835,45 грн. (189 029,57 грн. * 1,5 %) за рахунок ПП "ДІМ ФАСАДІВ" та ОСОБА_1 (в порядку солідарного стягнення), що становить 1417,73 грн., а також повернути ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" з Державного бюджету України 1417,73 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №34 від 02.06.2021р., у зв`язку із частковим визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Враховуючи прийняття судом рішення про часткову відмову в задоволенні позовних вимог на суму 195 417,26 грн.(у зв`язку з безпідставністю), суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, на суму 2931,26 грн. (195 417,26* 1,5 %) слід залишити за ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ".

Стосовно клопотання представника відповідача про вирішення питання про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) після ухвалення рішення по суті позовних вимог, суд засвідчує, що у відповідності до положень ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, а згідно ст. 238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат, з огляду на що суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність призначення судового засідання для вирішення заяви ПП "ДІМ ФАСАДІВ" про розподіл судових витрат на 06.10.2021р.

При цьому, відповідачу судом встановлюється строк до 28.09.2021р. включно для подання доказів щодо розміру понесених ПП "ДІМ ФАСАДІВ" судових витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно із Приватного підприємства "ДІМ ФАСАДІВ" (м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 32, офіс 5, ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області 01.08.2000р., дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ" (м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літера Б, ) 122 973,17 грн суми основного боргу, 1649,05 грн. пені, 1649,05 грн. процентів річних, 31 379,15 грн. штрафу, а всього 157 650,42 грн. та 1417,73 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення 190 076,18 грн. основного боргу, 2 670,54 грн. пені, 2 670,54 грн. процентів річних, 31 379,15 грн. штрафу, в позові відмовити.

4. Управлінню державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області (43021, м. Луцьк, вул. Стрілецька, 4а, ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ" (м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літера Б, ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1417,73 грн., сплачений при поданні позовної заяви до Господарського суду Волинської області згідно платіжного доручення №34 від 02.06.2021р. на суму платежу 5766,71 грн., відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" (оригінал платіжного доручення №34 від 02.06.2021р. знаходиться в матеріалах справи).

5. Підставою для повернення судового збору є дане рішення, підписане суддею та засвідчене гербовою печаткою Господарського суду Волинської області.

6. Накази на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

7. Судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, згідно клопотання представника ПП "ДІМ ФАСАДІВ" адвоката Багірова Р.А., призначити на 06 жовтня 2021 року на 10:00 год. Судове засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Волинської області (м. Луцьк, пр. Волі, 54а) в залі судових засідань №210.

8. Приватному підприємству "ДІМ ФАСАДІВ" в строк до 28.09.2021р. включно надати суду документальні підтвердження понесення витрат на правничу допомогу та направити відповідні матеріали на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ".

9. Запропонувати Товариству з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ" відповідно до ст. 126 ГПК України надати в строк до 04.10.2021р. включно Господарському суду Волинської області та ПП "ДІМ ФАСАДІВ" письмові пояснення по суті понесених судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, шляхом направлення останніх на адреси Господарського суду Волинської області та ПП "ДІМ ФАСАДІВ".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 24.09.2021р.

Суддя В. А. Войціховський