ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" вересня 2021 р.Справа № 922/153/13-г

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Жигалкін І.П.

судді: Новікова Н.А., Шатерніков М.І.

розглянувши заяву (вх. № 17041 від 21.07.2021) АТ "Державний експортно-імпортний банк України" щодо видачі наказів від 04.12.2013 по справі 922/153/13-г

по матеріалам справи

за позовомЗаступника прокурора Київського району, м. Харків в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові, м. Харків
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінта", м. Харків, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Семенівська взуттєва фабрика", м. Семенівка третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Фізична особа ОСОБА_1 , м. Харків
про та за зустрічним позовом до про стягнення 13 541 261,93 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю "Семенівська взуттєва фабрика", м. Семенівка Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові, м. Харків визнання припиненим договору

та за зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Клінта", м. Харків
до проПублічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові, м. Харків визнання припиненим договору

за участю представників:

Прокурора - Хряка О.В. (посвідчення №059740 від 08.02.2021)

Позивача за первісним позовом (заявника/стягувача) - ОСОБА_2. (дов. № 0024701/17446-21 від 28.05.2021)

1. Відповідача за первісним позовом (боржника) - не з`явився

2. Відповідача за первісним позовом (боржника) - не з`явився

Третьої особи за первісним позовом - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.12.2013 р. у справі № 922/153/13-г (колегія суддів у складі: головуючий суддя Жигалкін І.П., суддя Погорелова О.В., суддя Шатерніков М.І.), залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2014, первісний позов було задоволено повністю, присуджено до стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінта" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Семенівська взуттєва фабрика" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові заборгованість в сумі 1683 228,76 доларів США / еквівалент 13454 047,48 грн. та пеню у сумі 87214,45 грн. та присуджено до стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінта" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Семенівська взуттєва фабрика" на користь державного бюджету України 68 820,00 грн. судового збору.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Семенівська взуттєва фабрика" та зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінта" відмовлено в повному обсязі.

Після повернення матеріалів справи №922/153/13-г було видано відповідний наказ 09.04.2014 на виконання рішення господарського суду Харківської області від "04" грудня 2013 р. та постанови Харківського апеляційного господарського суду від "25" березня 2014 р., який направлений до ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові (вул. Чернишевська, 11, м. Харків, 61057) за вихідним №010556/1.

21 липня 2021 року до господарського суду Харківської області надійшла заява (вх. № 17041) від АТ "Державний експортно-імпортний банк України" щодо видачі наказів по справі 922/153/13-г за позовом Заступника прокурора Київського району, м. Харків в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові, м. Харків до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінта", м. Харків, 2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Семенівська взуттєва фабрика", м. Семенівка, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Фізична особа ОСОБА_1 , м. Харків про стягнення заборгованості в сумі 1 683 228,76 долара США (один мільйон шістсот вісімдесят три тисячі двісті двадцять вісім доларів 76 центів) / еквівалент 13454047,48 грн. (тринадцять мільйонів чотириста п`ятдесят чотири тисячі сорок сім гривень 48 копійок) та пеню у сумі 87 214,45 грн. (вісімдесят сім тисяч двісті чотирнадцять гривень 45 копійок) на виконання рішення господарського суду Харківської області від "04" грудня 2013 р. та постанови Харківського апеляційного господарського суду від "25" березня 2014 р. за кожним боржником окремо, а саме: - Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІНТА" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126/1, ідентифікаційний код 35857610); - Товариства з обмеженою відповідальністю "Семенівська взуттєва фабрика" (15400, Чернігівська обл., Семенівський р-н., м. Семенівка, вул. Червона площа, буд. 20, ідентифікаційний код 33198154).

По вказаній справі ухвалено судове рішення 04.12.2013 колегією суддів у складі: головуючий суддя Жигалкін І.П., суддя Погорелова О.В., суддя Шатерніков М.І.

У зв`язку з відпусткою судді Погорелової О.В. та необхідністю вирішення питання щодо видачі наказів по справі № 922/153/13-г, керуючись ч.2 ст.24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п. 6.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Харківської області, затверджених рішенням зборів суддів від 09.09.2020, розпорядженням від 22.07.2021 Голови суду у справі №922/153/13-г визначено колегією суддів у складі: головуючий суддя Жигалкін І.П., суддя Новікова Н.А., суддя Шатерніков М.І. для вирішення питання щодо видачі наказів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №567 постановлено змінити тип публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з публічного на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України".

Відповідно до пункту 4 Статуту АТ "Укрексімбанк", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №567, акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (скорочене найменування - АТ "Укрексімбанк") є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України".

Обґрунтовуючи свою заяву посилаючись на Постанову пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", де визначено: "Якщо кілька відповідачів, до яких було пред`явлено вимогу, солідарно відповідають за зобов`язанням, господарським судом на кожного з боржників видається окремий наказ, який має містити застереження про те, що стягнення є солідарним (частина друга статті 18 Закону України "Про виконавче провадження"). Абзац третій пункту 1 в редакції Постанови Вищого господарського суду № 2 від 16.12.2015".

Також заявник зазначає, що 20.05.2020 АТ "Укрексімбанк" було направлено до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янcькому та Слобідському районах міста Харкова СМУЮ (м.Харків) заяву про відкриття виконавчого провадження в якої було зазначено обох боржників, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Клінта" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Семенівська взуттєва фабрика".

За результатами розгляду заяви державним виконавцем до АТ "Укрексімбанк" було надіслано повідомлення № 80065 від 22.05.2020 про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання з тієї причини, що у заяві про відкриття виконавчого провадження вказано два боржника.

Судом, прийнято заяву (вх. № 17041 від 21.07.2021) АТ "Державний експортно-імпортний банк України" щодо видачі наказів від 04.12.2013 по справі 922/153/13-г до розгляду з повідомленням учасників справи для з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються така заява, та отримання додаткових пояснень, доказів (при наявності), та об`єктивному встановленню усіх обставин, що передбачає, зокрема подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Заявник (Стягувач) підтримує подану заяву (вх. № 17041 від 21.07.2021) та просить суд задовольнити її у повному обсязі.

Прокурор підтримує заяву (вх. № 17041 від 21.07.2021) АТ "Державний експортно-імпортний банк України" щодо видачі наказів від 04.12.2013 по справі 922/153/13-г.

Представник 1-го Відповідача за первісним позовом (боржника) у призначене засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, проте надав до суду пояснення (вх. №22072 від 21.09.2021).

Представник 2-го Відповідача за первісним позовом (боржника) у призначене засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Документів до суду не надав.

Представник Третьої особи за первісним позовом у призначене засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Документів до суду не надав.

Розглянувши матеріали заяви (вх. № 17041 від 21.07.2021), всебічно та повно дослідивши надані заявником докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для видачі наказів від 04.12.2013 по справі №922/153/13-г, з огляду на наступне.

На виконання рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2013 р. у справі № 922/153/13-г (колегія суддів у складі: головуючий суддя Жигалкін І.П., суддя Погорелова О.В., суддя Шатерніков М.І.) та постанови Харківського апеляційного господарського суду від "25" березня 2014 р. було видано відповідний наказ 09.04.2014 який направлений до ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові (вул. Чернишевська, 11, м. Харків, 61057) за вихідним №010556/1 у якому зазначено про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінта" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Семенівська взуттєва фабрика" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові заборгованість в сумі 1683228,76 доларів США / еквівалент 13454 047,48 грн. та пеню у сумі 87214,45 грн. та присуджено до стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінта" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Семенівська взуттєва фабрика" на користь державного бюджету України 68 820,00 грн. судового збору.

Станом на момент видачу наказу суду 09.04.2014 (який направлений до ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові (вул. Чернишевська, 11, м. Харків, 61057) за вихідним №010556/1) про (суть наказу): "Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІНТА" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126/1, ідентифікаційний код 35857610) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Семенівська взуттєва фабрика" (15400, Чернігівська обл., Семенівський р-н., м. Семенівка, вул. Червона площа, буд. 20, ідентифікаційний код 33198154) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові (61057, м. Харків, вул. Чернишевська, 11, ідентифікаційний код 19362160) заборгованість в сумі 1 683 228,76 долара США (один мільйон шістсот вісімдесят три тисячі двісті двадцять вісім доларів 76 центів) / еквівалент 13 454 047,48 грн. (тринадцять мільйонів чотириста п`ятдесят чотири тисячі сорок сім гривень 48 копійок) та пеню у сумі 87 214,45 грн. (вісімдесят сім тисяч двісті чотирнадцять гривень 45 копійок).", діяли правила щодо видачі виконавчих документів (ГПК України; Постанова пленуму ВГСУ України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України"; ЗУ "Про виконавче провадження") де - " Якщо кілька відповідачів, до яких було пред`явлено вимогу, солідарно відповідають за зобов`язанням, господарським судом може бути видано один наказ, в якому зазначається, що право стягнення є солідарним (частина друга статті 18 Закону України "Про виконавче провадження")".

Статтею 22 ЗУ "Про виконавче провадження" (Редакція від 02.03.2014) встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в строк дії виконавчого документу - протягом року, якщо інше не передбачено законом (п. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ "Про виконавче провадження" (Редакція від 02.03.2014)), а частиною другою зазначеної статті визначено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановляння (п.1 даної частини).

Тобто у зазначеному наказі (а.с. 113) було встановлено, що він дійсний для пред`явлення до виконання у кредитні установи (державному виконавцю) до 26.03.2015.

АТ "Державний експортно-імпортний банк України" лише 21.07.2021 звертаючись до суду з заявою щодо видачі наказів по справі 922/153/13-г за кожним боржником окремо ТОВ "КЛІНТА" та ТОВ "Семенівська взуттєва фабрика" обґрунтовує, як задля повноцінного виконання рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2013 р. у справі № 922/153/13-г.

Стягувач зазначає, що 24.04.2014 направив заяву про примусове виконання рішення до Державної виконавчої служби України з боржника ТОВ "Клінта", яка отримана виконавчою службою 06.05.2014.

Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження № 43330946 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області № 922/153/13 від 09.04.2014 зі стягнення заборгованості з ТОВ " Клінта" про що винесено постанову 15.05.2014.

А 25.05.2015 в рамках виконавчого провадження № 43330946 відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено Постанову про повернення виконавчого документу стягувану відповідно до п.2 ч. 1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

АТ "Укрексімбанк" звернувся із заявою від 26.06.2015 про примусове виконання рішення до Державної виконавчої служби України з боржника ТОВ "Семенівська взуттєва фабрика".

16.07.2015 відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено Постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження відповідно до ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" (відмова у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання закінчився).

Як вбачається з заяви АТ "Укрексімбанк" від 03.09.2015 за №068-33/3578, останній звернувся до Державної виконавчої служби України про примусове виконання рішення щодо стягнення з боржника ТОВ "Семенівська взуттєва фабрика", в якої зазначив, що відповідно до ст. 116 ГПК (в редакції діючої па той час) після набрання судовим рішенням законної сили видається лише один оригінал наказу про примусове виконання рішення. У зв`язку з цим АТ "Укрексімбанк", як стягувач був позбавлений можливості для пред`явлення оригіналу наказу до виконання одночасно по ТОВ "Клінта" та ТОВ "Семенівська взуттєва фабрика".

05.10.2015 відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону де зазначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження" (ЗУ "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV);.

На заяву АТ "Укрексімбанк" від 26.10.2015, відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.11.2015 за №49261209 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області № 922/153/13 від 09.04.2014 зі стягнення заборгованості з ТОВ "Семенівська взуттєва фабрика".

24.07.2019 повернено виконавчий документ ст. 37 Закону (Виконавчий документ повертається стягувачу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; ЗУ "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII).

Також на підставі постанови старшого державного виконавця від 22.05.2020 було повернуто виконавчий документ згідно п. 2 ч. 3. ст. 5 Закону, де встановлено, що повертається виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання. (ЗУ "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII).

Тобто, як вбачається з матеріалів справи (заяви) Банк (стягувач) без поважних причин пропустив строк для пред`явлення наказу до виконання, оскільки строк пред`явлення до виконання наказу встановлено до "26" березня 2015 р., а Банк звертався після закінчення строку пред`явлення виконавчого документу тобто 26.06.2015 року, що підтверджується заявою про примусове виконання 068-33/2781 від 26.06.2015.

Крім того, колегія суддів зазначає, що нею під час проведення судового засідання було досліджено поштовий конверт з відміткою про повернення на адресу відповідного наказу від 10.06.2020.

При цьому заявником не доведено, що ним після отримання наказу з 10.06.2020 по день подання заяви вчинялись дії щодо оспорювання дій державного виконавця чи то дії для поновлення строку пред`явлення його до виконання.

Щодо посилання Стягувача на переривання строків пред`явлення виконавчого документу до виконання, судова колегія вважає за доцільне висловити позицію Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі №902/1326/13 щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, виклавши її нижче.

"Пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону №1404-VIII "Про виконавче провадження" передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною п`ятою статті 12 Закону №1404-VIII унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Отже, наведена норма, встановлюючи з якого саме моменту починається перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, наводить лише два випадки такого повернення, а саме: 1) неможливість у повному обсязі або частково виконати рішення; 2) встановлення законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника.

Обидва ці випадки є такими, що підпадають під положення статті 37 цього Закону.

Так, частиною першою, статті 37 Закону №1404-VIII, яка має назву «Повернення виконавчого документа стягувачу», унормовано таке.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2).

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частини четверта, п`ята статті 37 Закону №1404-VIII).

Аналізуючи вищенаведену норму права, колегія суддів дійшла висновку, що: по-перше, вона встановлює випадки повернення виконавчого документа стягувачу після відкриття виконавчого провадження, яке презюмується відкритим відповідно до чинного законодавства;

по-друге, стаття 37 цього Закону прямо встановлює право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, саме тоді, коли виконавчий документ було повернуто стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, унормовуючи підстави «повернення виконавчого документа без прийняття до виконання».".

Суд нагадує, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання. А у разі пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, Стягувач має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд може одночасно розглянути з заявою про видачу виконавчого документу й поновлення строку для його пред`явлення до виконання, проте, як вже зазначалось раніше, Стягувачем не здійснено жодної дії для поновлення такого строку.

Окрім того переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, на який посилається Стягувач не розпочинається з початку, а продовжується, а враховуючи тривалий перебіг часу, який нехтувався Стягувачем та не поновлювався, вже минув та до нового строку не зараховувався.

Так, суд видає виконавчі документи в паперовій формі на виконання судового рішення. Такий наказ було видано 09.04.2014, строк пред`явлення якого до 26.03.2015. Оригінал знаходиться у стягувача та до суду не повертався.

Суд звертає увагу, що Банком, як Стягувачем за виконавчим документом не заявлялось, а не поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання, а не про внесення змін до виконавчих документів (у зв`язку зі зміною ЗУ "Про виконавче провадження", а саме про видачу нових наказів щодо кожного з боржників окремо), а ні заміну сторони виконавчого провадження (у зв`язку з тим, що 05.06.2019 Постановою Кабінету Міністрів України від №567 змінено тип Публічного АТ "Державний експортно-імпортний банк України" на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України".)

Згідно з ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ГПК України).

Ч. 1 ст. 326 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-РП/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. №11-рп/2012).

Згідно з ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Проте, як вже було зазначено, статтею 22 ЗУ "Про виконавче провадження" (Редакція від 02.03.2014) встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в строк дії виконавчого документу - протягом року, якщо інше не передбачено законом (п. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ "Про виконавче провадження" (Редакція від 02.03.2014)), а частиною другою зазначеної статті визначено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановляння (п.1 даної частини).

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутись із заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який видав відповідний документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву.

Слід зазначити, що процесуальне законодавство не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. В кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування заяви про відновлення строку для пред`явлення наказу до виконання, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Поряд із цим, можливість відновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання безпосередньо пов`язана з наявністю поважних причин його пропуску, і такою підставою не може бути лише подання заяви стягувачем із зазначенням, що ним пропущено строк з поважних причин без належного обґрунтування цього відповідними письмовими доказами. В такому випадку, обов`язковому встановленню підлягають обставини, які заважали стягувачу пред`явити виконавчий документ до виконання у встановлений законом строк.

Суд звертає увагу, що Стягувач не звертався до господарського суду Харківської області з жодною із заяв зазначеною вище, а також із заявою про поновлення пропущеного строку пред`явлення наказу до виконання, про що свідчить відсутність відповідних судових рішень.

Даючи оцінку поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 329 ГПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Отже, в кожному випадку суд, з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування заяви про відновлення строку для пред`явлення наказу до виконання, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Станьо проти Бельгії" від 07.07.2009 суд вказав, що встановлені законом строки позовної давності переслідували законну мету забезпечення правової визначеності, оскільки вони захищали потенційних відповідачів від прострочених вимог і означали, що суди звільняються від необхідності винесення рішень, заснованих на доказах, які з часом набули властивість невизначеності або неповноти. Аналогічно і строк пред`явлення наказу до виконання має на меті забезпечення правової визначеності, оскільки він захищає боржника від прострочених вимог стягувача.

З урахуванням наведеного, у відповідності до приписів ст.ст. 13, 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) суд приходить до висновку про те, що умовою поновлення пропущеного стягувачем процесуального строку є доведення ним поважності причин пропуску. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 60/258-10.

Проте цей тягар доведення стягувачем не витриманий. Доказів поважності причин пропуску строку, а саме доказів того, що пропуск стався внаслідок об`єктивних непереборних обставин, а не з власної недбалості стягувача, останнім не надано.

Вказані обставини свідчать про недобросовісне користування стягувачем своїми правами та обов`язками, що призвело до виникнення ситуації, коли судове рішення, яке є обов`язковим до виконання, не виконане.

Суд зазначає, що Банк, як Стягувач не проявив зацікавленості щодо вирішення судового спору та не вжив жодних заходів (контроль, звернення в період виконання судового рішення до відповідного відділу виконавчої служби тощо, звернення до суду з відповідними заявами, що надають змогу реалізувати виконання судового рішення.

Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, яка є джерелом права та частиною національного законодавства, у відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", та статті 9 Конституції України, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003).

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч.ч. 1-2 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В силу ч. 1 ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для Суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Всупереч зазначеним приписам процесуального законодавства у заяві (вх. № 17041 від 21.07.2021) заявником не наведено та не підтверджено належними та допустимими доказами поважності причин задоволення такої заяви про видачу наказів, у яких закінчився строк для пред`явлення, на кожного з окремих боржників, крім того, що за умовами пропуску встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, як і не вказано самих причин такого пропуску.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Станьо проти Бельгії" від 07.07.2009 суд вказав, що встановлені законом строки позовної давності переслідували законну мету забезпечення правової визначеності, оскільки вони захищали потенційних відповідачів від прострочених вимог і означали, що суди звільняються від необхідності винесення рішень, заснованих на доказах, які з часом набули властивість невизначеності або неповноти. Аналогічно і строк пред`явлення наказу до виконання має на меті забезпечення правової визначеності, оскільки він захищає боржника від прострочених вимог стягувача.

Зі ст. 19 Конституції України визначено, що Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки строк для пред`явлення виконавчого документа, наказу Господарського суду Харківської області від 09.04.2014 у справі № 922/153/13, судом не поновлений, суд вважає за доцільне відмовити у задоволені заяви (вх. № 17041 від 21.07.2021) щодо видачі наказів.

Керуючись статтями 232-235, 255, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви (вх. № 17041 від 21.07.2021) АТ "Державний експортно-імпортний банк України" щодо видачі наказів від 04.12.2013 по справі 922/153/13-г - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст. 255 - 257 ГПК України, до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України.

Ухвалу підписано 27.09.2021.

Головуючий суддя Суддя Суддя І. П. Жигалкін Н. А. Новікова М. І. Шатерніков