УХВАЛА

м. Київ

28.09.2021Справа № 910/11524/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Кучеренко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №910/11524/21

За позовом Запорізького державного підприємства «Радіоприлад»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «О З»

про стягнення 14530,91 грн

Представники учасників справи:

від позивача:Денисюк О.С.;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке державне підприємство «Радіоприлад» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «О З» (далі - відповідач) про стягнення 14530,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору постачання товару №104/2712 від 27.12.2019 не зареєстрував у встановленому законом порядку податкові накладні по відповідним господарським операціям, у зв`язку з чим позивачем на підставі п.8.12 договору заявлено до стягнення штраф у розмірі 14530,91 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/11524/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 призначено у справі судове засідання з викликом сторін на 14.09.2021.

14.09.2021 через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з підстав того, що податкове законодавство має дві окремі стадії у процедурі внесення інформації до Єдиного реєстру податкових накладних: перша - надання податкової накладної платником податку і залежить виключно від нього; друга - прийняття/неприйняття податкової накладної до ЄРПН і від платника ПДВ не залежить, а є наслідком дій програмного забезпечення, що контролюється ДПС та/або безпосередньо працівниками ДПС. Відтак, він вказує на те, що ним, як постачальником товару за договором, були належним чином та у законодавчо встановлені строки сформовані, підписані та надіслані до контролюючого органу податкові накладні, а їх не реєстрація визначеним органом не є підставою для притягнення його до відповідальності. При цьому, зауважує на тому, що їх не реєстрація в ЄРПН не є правопорушенням у сфері господарювання та відповідно до вимог статей 218, 224 Господарського кодексу України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді стягнення збитків або штрафних санкцій.

В судовому засіданні 14.09.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 28.09.2021.

27.09.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Запорізької області з підстав того, що відносно позивача порушено справу про банкрутство, а враховуючи вимоги Кодексу України з процедур банкрутства розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, відносно якого порушено справу про банкрутство, повинні відбуватися виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

В судове засідання 28.09.2021 представник позивача з`явився; представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить його відмітка у розписці про відкладення справи на 28.09.2021.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «О З» про передачу справи за підсудністю суд дійшов такого висновку.

Приписи статті 125 Конституції України передбачають, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Положеннями Господарського процесуального кодексу України визначено такі види юрисдикції (підсудності): предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (статті 20-23 ГПК України), інстанційна юрисдикція (статті 24-26 ГПК України) та територіальна юрисдикція (підсудність) (статті 27-31 ГПК України).

Так, у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

За загальним правилом закріпленим у частині 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Стаття 30 Господарського процесуального кодексу України визначає порядок розгляду справ за виключною підсудністю, перелік категорій справ у якій розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключна підсудність - правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Виключна підсудність за змістом статті 30 ГПК України, визначає суд, яким має бути розглянуто справу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі №916/142/19.

Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №905/1566/17.

Виходячи із комплексного аналізу положень статей 30, 31 Господарського процесуального кодексу України, суди не можуть допускати випадків будь-яких спорів щодо підсудності, оскільки Господарським процесуальним кодексом України чітко визначено категорії спорів, які повинні розглядатися тільки за виключною підсудністю.

Так, частина 13 статті 30 Господарського процесуального кодексу України встановлює виключну підсудність справ, що передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, господарським судам за місцезнаходженням боржника.

При цьому, 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, пунктами 2, 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» якого визначено, що з дня введення його в дію Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втрачає чинність і подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Частина 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За приписами частини другої вказаної статті, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавцем вкотре підкреслено, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №918/335/17, від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц, постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/1342/14, від 12.01.2021 у справі №334/5073/19, від 06.02.2020 у справі №910/1116/18.

Системний аналіз приписів Господарського процесуального кодексу України та Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №428/2376/20.

Відтак, норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

У постанові від 15.06.2021 у справі №916/585/18(916/1051/20) Велика Палата Верховного Суду підтримала раніше викладений висновок про те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

Узагальнюючи вищевикладене, слід зазначити, що якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Саме такий висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №916/585/18(916/1051/20).

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом за відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 08.07.2009 у справі №26/48/09 порушено провадження у справі про банкрутство Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» (ідентифікаційний код 14313317), а Запорізьке державне підприємство «Радіоприлад», в даній справі, заявило до Товариства з обмеженою відповідальністю «О З» вимоги майнового характеру.

За таких обставин, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент звернення позивача до суду, приймаючи до уваги правові висновки, які викладені в постановах Верховного Суду, та враховуючи, що наслідком задоволення вимоги, заявленої у даній справі, стороною якої є особа щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, суд дійшов висновку, що спір має вирішуватись господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

У відповідності до вимог статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (ч. 1 ст. 31 ГПК України).

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ГПК України).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість поданого відповідачем клопотання, а тому матеріали справи №910/11524/21 підлягають передачі за виключною підсудністю до Господарського суду Запорізької області в межах справи №26/48/09 про банкрутство Запорізького державного підприємства «Радіоприлад».

Керуючись приписами статей 20, 27, 30, 31, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Матеріали справи №910/11524/21 за позовом Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» до Товариства з обмеженою відповідальністю «О З» про стягнення 14530,91 грн передати за підсудністю до Господарського суду Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, буд. 4) в межах справи №26/48/09 про банкрутство Запорізького державного підприємства «Радіоприлад».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.09.2021.

Суддя Т.В. Васильченко