ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року Справа № 1/102"Б"

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Цвіркун О.О.

за участю предстанвиків сторін:

від апелянта: Беркута Є.В.

від арбітражного керуючого Мельника В.О. - Мельник Н.П.

від кредиторів: не з'явились

від боржника: не з'явився

арбітражний керуючий: не з'явився

розглядаючи апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна по Рівненській та Житомирській областях на ухвалу Господарського суду Житомирської області, постановлену 20.04.2021 (суддя Костриця О.О., повний текст складено 21.04.2021)

у справі № 1/102"Б"

за заявою Державної податкової інспекції у Малинському районі

до Відкритого акціонерного товариства "Сервіс"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Житомирської області у справі №1/102 "Б" надійшло клопотання арбітражного керуючого Мельника В.О. від 02.11.2020 за № 663 про стягнення з РВ ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях заборгованості з оплати його послуг в сумі 130865 грн. та включення останнього до переліку боржників перед Мельником В.О.

Обґрунтовуючи дане клопотання, арбітражний керуючий Мельник В.О. вказував, що за виконання повноважень ліквідатора ВАТ "Сервіс" йому не сплачено у повному обсязі грошову винагороду та витрати. Оскільки РВ ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях є правонаступником РВ ФДМ України по Житомирській області, яке ухвалою суду визнано кредитором у справі про банкрутство ВАТ "Сервіс" тому, ураховуючи відсутність у боржника будь-яких активів, просить стягнути з вказаного кредитора заборгованості з оплати його послуг (грошової винагороди та витрат) в сумі 130865 грн. та включення Відділення до переліку боржників перед Мельником В.О.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.11.2020 у справі №1/102"Б" клопотання арбітражного керуючого Мельника В.О. від 02.11.2020 № 663 про стягнення з РВ ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях заборгованості з оплати його послуг в сумі 130865 грн. та включення останнього до переліку боржників перед Мельником В.О. повернуто без розгляду.

Арбітражним керуючим Мельником В.О. подано до Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 09.11.2020.

Водночас, ухвалою господарського суду Житомирської області від 10.12.2020, у межах справи № 1/102 "Б", затверджено звіт ліквідатора ВАТ "Сервіс" арбітражного керуючого Ігнатіва О.Л. та ліквідаційний баланс ВАТ "Сервіс"; ліквідовано юридичну особу - ВАТ "Сервіс"; провадження у справі № 1/102"Б" про банкрутство ВАТ "Сервіс" закрито.

Постановою Північно-західного апеляційного суду від 23.12.2020 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Мельника В.О. задоволено частково; ухвалу Господарського суду Житомирської області від 09.11.2020 у справі №1/102"Б" скасовано; клопотання арбітражного керуючого Мельника В.О. №663 від 02.11.2020 передано на розгляд суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.04.2021 у справі № 1/102"Б" клопотання арбітражного керуючого Мельника В.О. від 02.11.2020 № 663 задоволено частково; стягнуто з РВ ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях на користь арбітражного керуючого Мельника В.О. 130865 грн. заборгованості по сплаті грошової винагороди за виконання Мельником В.О. повноважень ліквідатора ВАТ "Сервіс" з 15.10.2009 по 05.06.2018; у задоволенні вимоги про включення РВ ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях до переліку боржників перед Мельником В.О. відмовлено.

Не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою, РВ ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою від 13.05.2021 в якій просило скасувати останню в частині стягнення з Відділення 130865 грн. заборгованості перед арбітражним керуючим Мельником В.О. Вважає її ухваленою з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, а тому такою, що підлягає скасуванню та просить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання арбітражного керуючого Мельника В.О. відмовити повністю.

Зазначає, що висновок суду щодо розгляду клопотання арбітражного керуючого в межах справи про банкрутство необґрунтований, оскільки провадження у справі про банкрутство ВАТ "Сервіс" закрито, боржник у даному спорі не є стороною при розгляді даного питання, тому клопотання про стягнення винагороди повинно розглядатися господарським судом у позовному провадженні. Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги твердження про те, що у випадку задоволення кредиторських вимог вигодонабувачем був би Державний бюджет, а не РВ ФДМ, а відповідно до бюджетних призначень/бюджетних асигнувань не передбачено кошти для оплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, вказане унеможливить виконання судового рішення у даній справі. Також просить суд застосувати строк позовної давності.

Від Мельника надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідного якого останній просить залишити апеляційну скаргу РВ ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях без задоволення, а ухвалу Господарського суду Житомирської області від 20.04.2021 - без змін.

В судовому засіданні присутні представники підтримали доводи апеляційної скарги та відзиву на неї. Інші учасники провадження у справі правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались, в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності вказаних представників.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому, як убачається із апеляційної скарги, РВ ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях не погоджується із вказаною ухвалою в частині стягнення на користь арбітражного керуючого Мельника В.О. 130865 грн. грошової винагороди. Таким чином, в силу вимог ст. 269 ГПК України судова колегія переглядає ухвалу суду першої інстанції лише в оскаржуваній частині.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північно-західний апеляційний господарський суд установив таке.

Арбітражний керуючий Мельник В.О. звернувся до Господарського суду Житомирської області із клопотанням від 02.11.2020 за № 663 (надійшло до суду 03.11.2020) про стягнення з РВ ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях, як правонаступника РВ ФДМ по Рівненській області та РВ ФДМ по Житомирській області, заборгованості по оплаті грошової винагороди арбітражного керуючого за період з 15.10.2009 по 05.06.2018 у сумі 130865 грн.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 09.11.2020 у справі №1/102"Б" клопотання арбітражного керуючого Мельника В.О. за № 663 від 02.11.2020 повернуто без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 10.12.2020 у справі №1/102"Б" затверджено звіт ліквідатора ВАТ "Сервіс" арбітражного керуючого Ігнатіва О.Л. та ліквідаційний баланс ВАТ "Сервіс"; ліквідовано юридичну особу - ВАТ "Сервіс"; провадження у справі № 1/102"Б" про банкрутство ВАТ "Сервіс" закрито.

Разом з тим, постановою Північно-Західного апеляційного суду від 23.12.2020 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Мельника В.О. задоволено частково; ухвалу Господарського суду Житомирської області від 09.11.2020 у справі №1/102"Б" скасовано; клопотання арбітражного керуючого Мельника В.О. № 663 від 02.11.2020 передано на розгляд суду першої інстанції.

Щодо розгляду клопотання арбітражного керуючого Мельника В.О. в межах справи про банкрутство ВАТ "Сервіс" необхідно зазначити таке.

Кодекс України з процедур банкрутства набрав чинності 21.10.2019.

У відповідності до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" втратив чинність.

Згідно ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Кодексу України з процедур банкрутства, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 06.11.2020 подальший розгляд справи №1/102"Б" про банкрутство ВАТ "Сервіс" вирішено здійснювати відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.

З огляду на зазначене, зважаючи на мету звернення заявника до суду та необхідність забезпечення поновлення його можливого порушеного права, враховуючи те, що положеннями ГПК України та Кодексу України з процедур банкрутства не передбачено закриття провадження з розгляду заяв та/або клопотань, які з поважних причин не були розглянуті у межах справи про банкрутство, не передбачено передачу таких заяв/клопотань іншому суду (наприклад для розгляду в позовному провадженні), Господарський суд Житомирської області дійшов вірного висновку, що у розумінні положень абз. 2 ч. 2 ст. 7 КУзПБ, клопотання арбітражного керуючого Мельника В.О. від 02.11.2020 № 663 підлягає розгляду у межах справи № 1/102"Б" у відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства.

Щодо питання стягнення з РВ ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях 130865 грн. оплати грошової винагороди арбітражному керуючому Мельнику В.О. апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.

Згідно ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень. Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі. У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

Відповідно до частини 3 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства кошти, що надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на ліквідаційний рахунок боржника. Після оплати витрат, пов`язаних з проведенням ліквідаційної процедури, та сплати основної і додаткової винагороди арбітражного керуючого здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, встановленому цим Кодексом. У першу чергу оплачуються витрати, пов`язані з проведенням ліквідаційної процедури, та сплачується винагорода ліквідатора.

Тобто, надання послуг професійного (ліцензованого) арбітражного керуючого відбувається на платній основі, оскільки безпосередньо Кодексом встановлені мінімальні гарантії щодо оплати послуг арбітражного керуючого - ліквідатора, а також встановлені спеціальні джерела оплати послуг арбітражного керуючого, а саме: за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

Відповідно до частини 5 статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Згідно з частинами 1, 4, 7 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Європейський Суд з прав людини (рішення від 28.03.2006 за заявою № 31443/96 у справі "Броньовський проти Польщі") зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Кодексом України з процедур банкрутства передбачено декілька джерел для здійснення оплати послуг арбітражного керуючого/розпорядника майна, керуючого санацією ліквідатора, разом з тим Кодекс не містить заборони здійснювати таку оплату за рахунок коштів кредиторів.

При цьому, відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 р. про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 р. ратифіковану Україною 10.08.1956 р., Конвенції Міжнародної організації праці № 105 про скасування примусової праці 1957 р. ратифіковану Україною 05.10.2000 р.), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 р. тощо) та суперечить ст. 43 Конституції України.

Таким чином, надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. Законодавством не передбачено випадків здійснення своїх повноважень арбітражним керуючим безоплатно. (Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.07.2020р. по справі №918/454/18).

Виходячи з аналізу наведених норм, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника у зв`язку з відсутністю таких коштів, то оплата послуг арбітражного керуючого, зокрема ліквідатора, має здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам. (Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/32824/15)

Суд зазначає, що законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг арбітражного керуючого/розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора в залежність від обсягу його діяльності (за умови достатності та відповідності цих дій вимогам Кодексу України з процедур банкрутства), від розміру задоволених вимог кредиторів у справі, майнового стану кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів роботи арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

Тобто, не виявлення ліквідатором в процедурі ліквідації боржника його майна, інших активів та грошових коштів, за умови встановленого судом факту повноти та належності виконання ним своїх обов`язків у цій процедурі, жодним чином не впливає на оплату його послуг.

Як убачається із матеріалів справи, кредиторами у цій справі не створювався фонд для авансування грошової винагороди арбітражного керуючого. Боржник не здійснював господарської діяльності та у боржника відсутні активи, кошти від реалізації яких можливо було б спрямувати на оплату грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Враховуючи норми ст. 42 КУзПБ, ст. 104, 107, 609 ЦК України, ст. 205 ГК України, ст. 231 ГПК України, на переконання колегії суддів, оплата грошової винагороди арбітражного керуючого за період виконання повноважень ліквідатора банкрута повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, в тому числі, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком про можливість стягнення з РВ ФДМ України по Житомирській області коштів на оплату грошової винагороди арбітражного керуючого, як правонаступника РВ ФДМ України по Житомирській області, що свідчить про наявність зобов`язань кредитора щодо оплати грошової винагороди арбітражного керуючого.

За викладених обставин, оплата грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого Мельника В.О. має здійснюватися у тому числі й за рахунок коштів РВ ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях, виходячи із принципу пропорційності грошовим вимогам. За наведеного, доводи останнього про відсутність коштів для оплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого відхиляються судом.

Таким чином, встановивши факт невиконання кредиторами у добровільному порядку обов`язку щодо оплати послуг арбітражного керуючого, Господарський суд Житомирської області правомірно прийняв рішення про примусове стягнення з таких кредиторів відповідних грошових сум шляхом винесення ухвали та видачі судового наказу. (Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 912/1783/16 та від 04.10.2018 у справі № 916/1503/17)

Відповідно до розрахунку суду, здійсненого з урахуванням принципу пропорційності грошових вимог кредиторів, сума грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого Мельника В.О. визначена судом у розмірі 130896,20 грн. (310327,64 грн х 42,18 %), однак, врахувавши межі заявлених вимог, сума до стягнення, яка покладається на РВ ФДМ по Рівненській та Житомирській областях, становить 130865 грн.

Розглядаючи питання щодо строку позовної давності суд зважає на положення статті 256 Цивільного кодексу України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, 5 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України).

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак, її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. Таке розуміння реалізації звернення до суду з заявою про сплив строку позовної давності є усталеним у судовій практиці та підтверджується висновками, що містяться в постанові Верховного Суду від 16.08.2017, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.04.2019, від 20.09.2019 у справі № 904/4342/18, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 303/238/16-ц, від 20.11.2019 у справі № 360/1415/15-ц. Разом з тим оцінка такої заяви (форми, змісту), реалізації та наявності права на звернення з цією заявою здійснюється судом, яким розглядаються заявлені вимоги.

При визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність. Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі №922/5094/14).

Як убачається з матеріалів справи № 1/102"Б", ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.02.2020 затверджено арбітражному керуючому Мельнику В.О. основну грошову винагороду за виконання ним повноважень ліквідатора ВАТ "Сервіс" за період з 15.10.2009 по 04.06.2018 на суму 309 788,00 грн; затверджено арбітражному керуючому Мельнику В.О. витрати, понесені ним під час проведення ліквідаційної процедури ВАТ "Сервіс" у розмірі 639,64 грн. Вказана ухвала набрала законної сили, не оскаржувалася учасниками справи, хоча останні за умови непогодження з роботою арбітражного керуючого, з належним виконанням покладених на нього функцій, з розміром оплати праці арбітражного керуючого вправі були подавати скарги на дії арбітражного керуючого, ставити питання про відсторонення його від виконання повноважень, оскаржувати ухвалу суду про затвердження звітів про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 16.07.2020 у справі № 918/454/18)

Згідно з приписами частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску. (Вказане узгоджується із правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного суду викладеною у постанові від 30.04.2020 у справі № 19/49-10).

З урахуванням зазначеного, суд констатує, що основна грошова винагорода за виконання повноважень ліквідатора ВАТ "Сервіс" арбітражним керуючим Мельником В.О. грн. у розмірі 309788 грн. та витрати, понесені ним при проведенні ліквідаційної процедури у розмірі 639,64 грн. затверджені ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.02.2020, яка учасниками провадження у справі № 1/102"Б" не оскаржувалась, набрала законної сили, та при затвердженні вказаної грошової винагороди арбітражному керуючому Мельнику В.О. заяви про застосування строків позовної давності не заявлялись. Відповідно з моменту затвердження судом вищевказаної суми винагороди і починається відлік строку позовної давності щодо її стягнення.

За таких обставин, встановлений трирічний строк для звернення до суду з клопотанням від 02.11.2020 № 663 про стягнення основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора ВАТ "Сервіс" з РВ ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях у сумі 130865 грн. арбітражним керуючим Мельником В.О. не пропущено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги правову практику Верховного Суду, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати, понесені у зв'язку із поданням апеляційної скарги, на підставі ст. 129, 282 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 20 квітня 2021 року у справі №1/102"Б" залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №1/102"Б" повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "24" вересня 2021 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Юрчук М.І.