ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2021 р. м. Київ Справа№ 910/1499/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

при секретарі судового засідання Островерхої В.Л.

представники сторін у судове засідання 21.09.2021 не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021

у справі №910/1499/21 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна організація «Елізіум»

про стягнення 474 768,72 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна організація «Елізіум» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 398 000,80 грн основного боргу, 30 704,11 грн пені, 20 831,48 грн 3% річних та 25 232,33 грн інфляційних втрат та судового збору у розмірі 7 121,53 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору №2847/18-ТЕ-41 постачання природного газу від 27.11.2018 в частині своєчасного проведення оплат за отриманий природний газ, що є порушенням п. 5.1 Договору. Крім того, на суму основного боргу позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 30 704,11 грн згідно п. 7.2. Договору та 20 831,48 грн 3% річних та 25 232,33 грн інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/1499/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна організація «Елізіум» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» основний борг у розмірі 398 000,80 грн, пені - 30 666,00 грн, 3 % річних - 20 831,48 грн, втрат від інфляції - 25 232,33 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 120,96 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про порушення відповідачем зобов`язань за Договором №2847/18-ТЕ-41 від 27.11.2018 постачання природного газу в частині своєчасної оплати, в результаті чого виникла заборгованість на спірну суму. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірне нарахування пені на підставі п. 7.2 Договору, 3% річних та інфляційних втрат згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. При цьому судом першої інстанції здійснено перевірку правильності нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, за результатами якої виявлено помилки при нарахуванні пені, оскільки позивачем до розрахунку включені дні, в які було сплачено відповідні суми заборгованості.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/1499/21, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/1499/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 38,11 грн пені та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено розрахунок пені, наданий позивачем, оскільки за зобов`язаннями грудня 2018 пеню нараховано на суму боргу 214 765,93 грн з 26.01.2019 по 28.01.2019. 29.01.2019 відповідачем здійснено оплату боргу у розмірі 165 000,00 грн, і починаючи з 29.01.2019 позивачем нараховувалась пеня на суму боргу у розмірі 49 765,93 грн (214 765,93 - 165 000,00 = 49 765,93) по 20.02.2019. 21.02.2019 відповідачем здійснено оплату боргу у розмірі 9 000,00 грн, і починаючи з 21.02.2019 позивачем нараховувалась пеня на суму боргу у розмірі 40 765,93 грн (49 765,93 - 9 000,00 = 40 765,93) по 25.07.2019, тобто день фактичної сплати відповідачем суми заборгованості позивачем не включено в період часу, за який здійснюється стягнення пені. У січні 2019 року та лютому 2019 року оплата боргу відповідачем не проводилась, отже пеня нараховувалась відповідно до положень п. 7.2 Договору на всю суму простроченого платежу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2021 у справі №910/1499/21 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Владимиренко С.В., суддів Євсікова О.О., Корсака В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/1499/21 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 у справі №910/1499/21 задоволено клопотання Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/1499/21 та поновлено зазначений строк.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/1499/21. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, пояснення, заяви, клопотання до 20.07.2021. Попереджено учасників справи, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Розгляд апеляційної скарги призначено на 27.07.2021 о 12 год. 15 хв.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 у зв`язку з перебуванням суддів Євсікова О.О., Корсака В.А. у відпустці 27.07.2021, сформовано для розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі №910/1499/21 колегію суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді - Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/1499/21 прийнято до провадження вказаною колегією суддів. Розгляд апеляційної скарги призначено на 07.09.2021 о 12 год. 45 хв.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Владимиренко С.В. з 06.09.2021 по 09.09.2021 у відпустці, розгляд справи 07.09.2021 не відбувся. Після виходу головуючого судді Владимиренко С.В. з відпустки, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2021 розгляд справи №910/1499/21 призначено на 21.09.2021 о 13 год. 15 хв.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач своїм правом, наданим йому статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК) не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що не є перешкодою для апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідач своїх представників в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки вказану ухвалу не було надіслано у зв`язку з відсутністю коштів для здійснення поштової відправки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 до ст. 692 ЦК).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 27.11.2018 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна організація «Елізіум» (далі Споживач) було укладено Договір №2847/18-ТЕ-41 постачання природного газу (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. (а.с. 9-18)

Відповідно до п. 3.1 Договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання - передачі.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 572 000,80 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: акт від 31.12.2018 на суму 214 765, 93 грн; акт від 31.01.2019 на суму 196 830, 11 грн; акт від 28.02.2019 на суму 160 404, 76 грн. (а.с. 21-23).

Пунктом 5.1 Договору визначено, що оплата за природній газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач за отриманий природний газ розрахувався на суму 174 000, 00 грн.

Доказів погашення заборгованості на суму 398 000,80 грн матеріали даної справи не містять.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови йому у стягненні пені у розмірі 38,11 грн, таким чином рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/1499/21 в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно п. 7.2 Договору сторони погодили, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 5.1, 5.6. цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 30 704,11 грн за період з 26.01.2019 по 25.09.2019.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При розрахунку суми пені день фактичної оплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування пені (п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», яка є чинною).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач за зобов`язаннями грудня 2018 нараховував пеню на суму боргу 214 765,93 грн з 26.01.2019 по 28.01.2019. 29.01.2019 відповідачем здійснено оплату боргу у розмірі 165 000,00 грн, і починаючи з 29.01.2019 позивачем нараховувалась пеня на суму боргу у розмірі 49 765,93 грн (214 765,93 - 165 000,00 = 49 765,93) по 20.02.2019. 21.02.2019 відповідачем здійснено оплату боргу у розмірі 9 000,00 грн, і починаючи з 21.02.2019 позивачем нараховувалась пеня на суму боргу у розмірі 40 765,93 грн (49 765,93 - 9 000,00 = 40 765,93) по 25.07.2019, тобто день фактичної сплати відповідачем суми заборгованості позивачем не включено в період часу, за який здійснюється стягнення пені. Отже, пеня нараховувалась позивачем відповідно до положень п. 7.2 Договору на всю суму простроченого платежу.

При здійсненні перевірку правильності нарахування пені судом першої інстанції зазначене не було враховане, а тому в цій частині рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/1499/21 слід скасувати.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 06.04.2021 у справі №910/1466/20 підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/1499/21 підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні пені у розмірі 38,11 грн, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, з викладення резолютивної частини рішення у новій редакції.

Згідно ч. 14 ст. 129 ГПК якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/1499/21 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/1499/21 скасувати в частині відмови у стягненні 38,11 грн пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/1499/21 викласти у новій редакції: «Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити повністю. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна організація «Елізіум» (04116, місто Київ, вул. Маршала Рибалка, будинок 5 Б, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 41561968) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вул. Б. Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 20077720) основний борг у розмірі 398 000 (триста дев`яносто вісім тисяч) грн 80 коп., 30 704 (тридцять тисяч сімсот чотири) грн 11 коп. пені, 20 831 (двадцять тисяч вісімсот тридцять одну) грн 48 коп. 3 % річних, 25 232 (двадцять п`ять тисяч двісті тридцять дві) грн 33 коп. втрат від інфляції та 7 121 (сім тисяч сто двадцять одну гривню) грн 53 коп. витрати зі сплати судового збору».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна організація «Елізіум» (04116, місто Київ, вул. Маршала Рибалка, будинок 5 Б, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 41561968) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вул. Б. Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 20077720) 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/1499/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.09.2021.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська