Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/431/21
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав"

до відповідача: Дочірнього підприємства "Нетгруп-Телеком"

про визнання укладеним договору про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об"єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення

за участю:

від позивача: Калениченко Павло Анатолійович,

від відповідача: Хемич Владислав Мар"янович

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулась Громадська спілка "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" із позовною заявою до Дочірнього підприємства "Нетгруп-Телеком" про визнання укладеним договору про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об"єктів авторського права і суміжних прав.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

17.05.2021 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 07.06.2021, яке суд відкладав на 15.07.2021, 05.08.2021 та 30.08.2021.

12.07.2021 відповідач подав відзив на позов вх.№10726/21 та клопотання про закриття провадження у справі, які суд прийняв до розгляду.

26.07.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив вх.№11783/21 та 30.08.2020 додаток до відповіді на відзив вх.№13336/21, які суд прийняв до розгляду.

30.08.2021 суд постановив підготовче провадження у справі; розгляд справи по суті призначити на 22.09.2021

В судовому засіданні 22.09.2020 суд розглянув клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п.2.ч.1 ст.231 ГПК України, у зв"язку з відсутністю предмета спору та відмовив у його задоволенні, оскільки втрата права здійснювати ретрансляцію у зв"язку із анулюванням відповідних ліцензій не свідчить про відсутність предмета спору між сторонами, про що постановив протокольну ухвалу.

22.09.2021 в судовому засіданні суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є провайдером програмної послуги на підставі ліцензії Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення та здійснює на території України кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав. Однак ухиляється від укладення договору про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення, який є обов`язковим в силу Закону та продовжує здійснювати господарську діяльність без підписання договору з акредитованою організацією, використовувати у своїй діяльності об`єкти авторського права і суміжних прав, чим створює загрозу порушення прав інтелектуальної власності численної кількості правовласників, зокрема, авторів, виконавців, виробників фонограм та відеограм. Обґрунтовані позовні вимоги ст.ст. 179, 180, 187 Господарського кодексу України, ст.1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", статтями 1, 12, 20 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав".

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначив, що отримував ліцензії провайдера програмної послуги, що надавали право здійснювати діяльність з ретрансляції телевізійних каналів у таких населених пунктах: м.Тисмениця, м.Косів, м.Надвірна, смт.Брошнів -Осада, смт.Рожнятів, м.Бурштин, та м.Богородчани Івано-Франківської області. Жодного абонента , якому відповідач надає будь-які телекомунікаційні послуги у м.Києві немає, і відповідно до виданих ліцензій не може бути. Вказав, що поданий позивачем на підтвердження факту надання відповідачем послуг ретрансляції телевізійних каналів Акт фіксації фактів публічного використання музичних аудіовізуальних творів та інших об"єктів авторського права та суміжних прав №02/05/05/2021 від 05. 05.2021 може підтвердити лише факт використання у телевізійній програмі аудіовізуального твору, однак жодним чином не свідчить про здійснення відповідачем ретрансляції телевізійного каналу Viasat History.

Зазначив, що 01.07.2021 Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення прийняла рішення №875, відповідно до якого ліцензії як провайдера програмної послуги на здійснення ретрансляції програм організацій мовлення анулювала. Відповідно укладення договору запропонованого позивачем суперечить положенням ст.203 ЦК України, а відтак може спричинити наслідки передбачені ст.215 ЦК України.

Обставини справи, оцінка доказів.

Громадська спілка "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" є юридичною особою, зареєстрованою за законодавством України, яка відповідно до вимог ст.ст. 1, 47 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та ст.ст. 1, 12, 16 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" має статус єдиної в Україні акредитованої організації у сфері обов`язкового колективного управління - кабельна ретрансляція об`єктів авторського права і/або суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення, що підтверджується наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 14 від 10.09.2019.

Дочірнє підприємство "Нетгруп-телеком" є юридичною особою, зареєстрованою за законодавством України, яка відповідно до вимог ст. ст. 1, 23, 28, 42 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" є провайдером програмної послуги на підставі ліцензій Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення НР № 00131-п, НР № 00271-п, НР № 00612-п, НР № 00270-п, НР № 00272-п, НР № 00269-п, НР № 00132-п, здійснює кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав на території м.Тисмениця, м.Косів, м.Надвірна, смт.Брошнів -Осада, смт.Рожнятів, м.Бурштин, м.Богородчани.

Інформація про програми, які провайдер програмної послуги має намір ретранслювати, та яка надана провайдером програмної послуги ДП "Нетгруп-Телеком" затверджена додатком 3 до Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги. Додатком 4 до цього положення затверджено загальну концепцію пакетування (переліку) програм, придбаних для ретрансляції. Копії вказаних додатків приєднані до матеріалів справи.

з 10.03.2020 по 09.04.2020 відбулися переговори між представниками провайдерів програмної послуги (протокол перегорів долучений до матеріалів справи), щодо встановлення остаточних тарифів за кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення, на підставі яких затверджені тарифи за кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення: у 2020 році сума за кожного абонента користувача становить 0,40 грн/місяць; 2021 рік - 0,90 грн/місяць; 2022 рік - 1,50 грн/місяць; 2023 рік - 2,00 грн/місяць; 2024 рік - 2,50 грн/місяць; 2025 рік - 3,00 грн/місяць. Водночас на переговорах вирішили, що зобов`язання щодо нарахування винагороди на користь ГС "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" виникають з 10.04.2020 відповідно до укладеного договору. Цей Протокол також розміщено на офіційному вебсайті Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у розділі "Ставки (тарифи) винагороди за використання об`єктів авторського права і суміжних прав".

На виконання ч. 3 ст. 20 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", ч. 3 ст.179 ГК України, 03.03.2021 позивач направив на адресу відповідача цінний лист з пропозицією укласти договір № 03-03/03/2021 про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організації мовлення на програми організації мовлення та два примірники проекту зазначеного договору, скріплених печаткою та підписом Генерального директора позивача.

Однак станом на день подання позову, відповідач не здійснив жодних дій, направлених на укладення договору відповідно до загального порядку укладення договору, визначеному ст. 181 ГК України та гл. 53 ЦК України. Листа з прийняттям пропозиції (акцепту), а також іншого проекту договору чи протоколу розбіжностей також позивач не отрирмував.

Як стверджував позивач, відповідач продовжує всупереч вимогам законодавства здійснювати господарську діяльність безкоштовно та без підписання договору з акредитованою організацією використовувати у своїй діяльності об`єкти авторського права і суміжних прав, чим порушує право на винагороду численної кількості правовласників, зокрема авторів, виконавців, виробників фонограм і відеограм. В підтвердження чого подав акт фіксації фактів публічного використання музичних, аудіовізуальних творів, та інших об"єктів авторського права і суміжних прав №02/05/05/21 від 05.05.2021.

Вказане стало причиною звернення позивача до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Відповідач заперечуючи викладені позивачем обставини, подав додатки до ліцензій в яких зазначена територія надання програмної послуги, договір укладений між відповідачем та ТОВ "Мегого" №84 від 23.09.2019 та Рішення Національної ради з питань телебачення і радіомовлення №875 від 01.07.2021, яким підтверджується факт анулювання ліцензій провайдера програмної послуги.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, суд погоджується і відповідач не заперечив, що ціна, запропонована позивачем проекті спірного договору, відповідає встановленим остаточним тарифам та чинному законодавству України (додаток 3 до договору).

Однак суд не може погодитися з твердженнями позивача, що спірний договір може бути укладений з істотною умовою, викладеною у п. 5.1. про те, що "цей договір є укладеним та набуває чинності в дату його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, разом із тим сторони домовилися, що умови цього договору застосовуються до правовідносин, що виникли між сторонами з 10 квітня 2020 року".

Як вказано вище, 10 квітня 2020 року є датою набрання чинності остаточних тарифів, і до цього моменту, за доводами позивача, договір між сторонами не міг бути укладений.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач прямо погодився на застосування до відносин сторін умови спірного договору про те, що він застосовується до відносин між ними, які виникли до його укладення, зокрема, з 10.04.2020.

Також відсутні докази фактичних дій відповідача, які свідчать про підтвердження ним існування між сторонами правовідносин по укладенню спірного договору з 10.04.2020 чи про намір відповідача врегулювати відносини сторін саме з цієї дати.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 631 ЦК України, умова договору про застосування його умов до відносин сторін, що виникли до його укладення, може бути застосована у договорі лише за згодою сторін.

Докази того що сторони дійшли добровільної згоди про включення до спірного договору п. 5.1. відсутні в матеріалах справи та цей факт заперечив представник відповідача в судовому засіданні.

Суд також встановив, що 01.07.2021 Національна рада з питань телебачення та радіомовлення прийняла рішення № 875 та вирішила анулювати ліцензії відповідача як провайдера програмної послуги НР № 00131-п, НР № 00271-п, НР № 00612-п, НР № 00270-п, НР № 00272-п, НР № 00269-п, НР № 00132-п. Вказане рішення розміщено на офіційному сайті Нацради в загальному доступі, що перевірено судом в ході розгляду справи.

Отже, з 01.07.2021 відповідач не має ліцензії провайдера програмної послуги.

Відповідно до п. 2.1. затвердженого рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 28 грудня 2011 року № 2979 Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги- ліцензія провайдера програмної послуги є єдиною законною підставою на здійснення діяльності з надання програмної послуги.

Відтак виходячи з обставини відсутності у відповідача на час вирішення спору ліцензії провайдера програмної послуги, дія спірного договору між сторонами на майбутнє не можлива.

Суд також зазначає, що спірний договір між сторонами на умовах лише його укладення на вже минулий період з 10.04.2020 по 01.07.2021(без можливості виконання в майбутньому) є неможливим, виходячи з приписів ч. 1 ст. 626 ЦК України, відповідно до яких, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а також положень ч.1 ст. 631 ЦК України, де визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Крім того суд враховує, що істотною умовою спірного договору також є п. 5.6. про те, що договір припиняється, зокрема, з дати анулювання відповідної ліцензії провайдера-відповідача.

З урахуванням викладеного, спірне питання про поширення умов договору на період до часу його укладення не може бути вирішено і лише через вказівку в судовому рішенні на укладення договору саме з 10.04.2020 відповідно до положень ч. 2 ст. 187 ГК України, якщо при цьому немає згоди відповідача на поширення договірних стосунків на минулі періоди і якщо між сторонами не було ніяких відносин по укладенню договору чи виконанню зобов`язань до моменту передачі спору до суду.

Без вказаних позивачем п. 5.1 та 5.6. як істотних умов, договір між сторонами існувати не може.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Спір між сторонами є переддоговірним і позивач просить визнати укладеним договір № 03-03/03/21 про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення на умовах позивача.

Відповідно до положень ст. 187 Господарського Кодексу України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" кабельна ретрансляція - прийом і одночасна передача телерадіоорганізаціями, провайдерами програмної послуги та іншими особами незалежно від використаних технічних засобів повних і незмінних передач (програм) організацій мовлення або їх істотних частин, а також творів, виконань, фонограм, відеограм, зокрема таких, що містяться в таких передачах (програмах) організацій мовлення, за умови що початкова трансляція такої передачі (програми) здійснена організацією мовлення, яка не підпадає під юрисдикцію України відповідно до закону або міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" встановлено:

користувач - будь-яка юридична особа, фізична особа, фізична особа - підприємець, яка вчиняє дії, що відповідно до Закону України "Про авторське право і суміжні права" вимагають отримання згоди від суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, або яка іншим чином повинна виплатити винагороду чи відрахування правовласникам;

- обов`язкове колективне управління - колективне управління майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав незалежно від їх наявності в каталозі організації колективного управління, що здійснюється акредитованими Установою організаціями у визначених цим Законом сферах.

Обов`язкове колективне управління поширюється на всю територію України та здійснюється щодо майнових прав усіх правовласників за відповідною категорією у сферах, щодо яких акредитовано організацію, у тому числі тих, що не укладали договір про управління об`єктами авторського права і (або) суміжних прав з акредитованою організацією, незалежно від обраного такими правовласниками способу управління належними їм правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" користувачі зобов`язані до початку використання у своїй діяльності об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про авторське право і суміжні права", укласти з організацією колективного управління, яка здійснює управління майновими правами у відповідній сфері, договір про використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Згідно з ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

За змістом ч. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до п. в) ч. 1 ст. 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами через організацію колективного управління. Суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління.

Правові засади діяльності організацій колективного управління визначаються Законом України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" (ст. 47 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Згідно з п. 1 ч. ст. 12 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" однією з функцій організації колективного управління є укладання із користувачами договорів про надання дозволу на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та договорів про виплату винагороди (відрахувань) за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав.

За правилом, визначеним положеннями Цивільного та Господарського Кодексів України, ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цими Кодексами, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України (ч. 5 ст. 180 ГК України). Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" (у редакції від 15.05.2018, яка була чинна на час затвердження позивачем остаточних тарифів винагороди 10.04.2020) передбачає, що тарифи, що пропонуються для застосування у договорах з користувачами, мають бути об`єктивними та обґрунтованими, зокрема, з урахуванням економічної вигоди використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав у господарській діяльності, характеру та обсягів використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, виду діяльності користувача, фінансово-економічних показників ринку, на якому здійснюється використання зазначених об`єктів.

Проекти попередніх тарифів визначаються на загальних зборах організації колективного управління та встановлюються у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від надходжень користувачів, отриманих безпосередньо від використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав за вирахуванням витрат платежів, пов`язаних з придбанням (набуттям) прав на такі об`єкти авторського права і (або) суміжних прав, чи відсотки від вартості обладнання і матеріальних носіїв, за допомогою яких можна здійснити відтворення об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, окремо для кожної категорії користувачів.

Протягом 10 робочих днів з моменту затвердження попереднього проекту тарифів організація колективного управління зобов`язана оприлюднити проект попередніх тарифів шляхом, зокрема, опублікування на своєму вебсайті.

Відповідно до ч. 7 ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше.

Частиною 2 ст. 187 ГК України визначено, що день набрання чинності рішення суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Висновок суду.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність згоди відповідача щодо пункту спірного договору про те, що умови договору застосовуються до відносин сторін, що виникли між сторонами з 10.04.2020 та анулювання у відповідача ліцензій провайдера програмної послуги з 01.07.2021 року (що автоматично припиняє договірні відносини), спірний договір укладеним бути не може.

Відтак в позові належить відмовити.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За поданий позов позивач сплатив судовий збір в сумі 2270 грн 00 коп, що підтверджується платіжним дорученням №205 від 30.04.2021 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову в позові, судовий збір в сумі 2270 грн 00 коп, суд покладає на позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України ).

Відповідно до п.2. ч.4. ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

05.07.2021 відповідач (клієнт) та адвокат Адвокатське об"єднання "ВІП Юрконсалтінг" уклали договір про надання правової допомоги №58-05/07/21.

Відповідно до п.1.1 цього Договору клієнт доручає, а Адвокатське об"єднання, бере на себе зобов"язання надавати необхідну клієнту правову допомогу в тому числі представництво та захист в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язується своєчасно приймати та сплачувати правову допомогу.

Згідно з протоколом доручення №1 до договору клієнт доручає , а адвокатське обєднання в особі адвоката Хемича Владислава Мар`яновича, який діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001063 від 13.05.2016 року бере на себе зобов`язання надавати необхідну клієнту правову допомогу у спорі (справа №909/431/21) за позовом Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" до Дочірнього підприємства "Нетгруп-Телеком" про визнання укладеним договору про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення. Правова допомога зокрема включає консультації з підготовки матеріалів справи та збору доказів, підготовку та подачу відзиву на позов, процесуальний супровід та представництво в судовому процесі і в судах всіх інстанцій, подання заяв, клопотань в судовому процесі, запитів в будь -які державні органи,можливого апеляційного та касаційного оскарження майбутнього судового рішення, а також правовий та представницький супровід процедури виконання судового рішення.

Вартість правової допомоги визначається з рахунку 8000 грн 00 коп., що складає вартість послуг адвоката при підготовці відзиву на позов, а також за участь адвоката у судових засіданнях з представництва інтересів клієнта.

12.07.2021 у відзиві на позов вх.№10726/21 та в судовому засіданні 22.09.2021 представник відповідача просив суд покласти на позивача витрати на правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача адвокат Хемич В.М. підготував та подав до суду відзив на позов із додатками вх.№ 10726/21 від 12.07.2021 та приймав участь у судових засіданнях 15.07.2021, 05.08.2021, 30.08.2021 та 22.09.2021.

На виконання умов договору, відповідач сплатив адвокату кошти в сумі 8000 грн 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №4753 від 15 липня 2021 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5,6 ст. 126 ГПК України).

Зважаючи на належну підготовку адвокатом документів для подання до суду та виклад правової позиції, а також підтвердження розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідними документами та відсутність клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд дійшов висновку про стягнення з Громадської спілки Коаліція аудіовізуальних і музичних прав 8000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 8, 124 Конституції України, статтями 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" до Дочірнього підприємства "Нетгруп-Телеком" про визнання укладеним договору про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об"єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Стягнути з Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав", вул. Шовковична, 10, оф. 28,м. Київ,01021 (код 43080257) на користь Дочірнього підприємства "Нетгруп-Телеком", вул. Академіка Сахарова, буд. 23, м. Івано-Франківськ,76018 (код 30984311) 8000 (вісім тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.10.2021

Суддя Т.В. Максимів