ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2021м. ДніпроСправа № 904/6193/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Риженко Д.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" , м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення основного заборгованості у сумі 18 756 692,23 грн. за договором постачання природного газу

Представники:

Від позивача:не з`явився

Від відповідача: Шестаков Д.М., ордер серії КС № 820460, адвокат

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" заборгованості у сумі 18 756 692,23 грн. за договором постачання природного газу, з яких: основний борг 16 005 095,07 грн., пеня 406 543,04 грн., 3% річних 617 120,28 грн., інфляційні втрати 1 727 933,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати природного газу, переданого позивачем у жовтні 2019 - квітні 2020 за договором №2251/1920-КП-5 від 30.09.2019 про постачання природного газу.

Ухвалою суду від 12.07.2021 позовну заяву залишено без руху для усунення позивачем недоліків.

19.07.2021 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 26.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.08.2021.

19.08.2021 від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку із неотриманням від відповідача відзиву на позов.

25.08.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання з метою надання ним відзиву, а також надання позивачу часу на подачу відповіді на відзив.

У зв`язку з перебуванням судді Назаренко Н.Г. у відпустці з 16.08.2021 по 28.08.2021 25.08.2021 підготовче засідання не відбулось.

Ухвалою суду від 30.08.2021 призначено підготовче засідання на 20.09.2021.

31.08.2021 відповідач надав відзив на позов, в якому частково визнав позовні вимоги.

Однак, як вбачається з відзиву, відповідач погоджується з існуванням основного боргу у розмірі 16 005 095,07 грн., вважає вірно нарахованими пеню у розмірі 406 543,04 грн., 3% річних у розмірі 617 120,28 грн., інфляційних збитків у розмірі 1 727 933,84 грн., що разом становить 18 756 692,23 грн. Відповідач зазначив, що розрахунок заборгованості здійснено позивачем належним чином, тому не підлягає спростуванню з причин обгрунтованості.

Водночас, відповідач просить зменшити розмір пені на 90% або не застосовувати їх взагалі.

Вмотивовуючи заявлене клопотання, відповідач акцентує увагу на своєму незадовільному фінансовому становищі й додатково зазначає про те, що не зважаючи на збитковість, відсутність належної платіжної дисципліни кінцевих споживачів виробленого тепла, відповідач виконав умови укладеного з позивачем договору майже у повному обсязі; співвідношення основного боргу та нарахованої пені вважає недопустимим, так само як і зловживання монопольним становищем та збільшення доходу за рахунок державних підприємств; приблизний борг кінцевих споживачів за теплопостачання перед відповідачем становить 1,8 млрд. грн.; нерухоме та рухоме майно товариства перебуває під арештом; на банківські рахунки накладено арешти відповідно до виконавчих проваджень; позивачем не доведено, що невиконання відповідачем умов договору завдало йому матеріальних збитків у сумі, що в десятки разів більше від основного боргу.

Правовими підставами клопотання зазначає статтю 551 Цивільного кодексу України, статтю 233 Господарського кодексу України, а також висновки суду касаційної інстанції.

У відповіді на відзив на позов, яка надійшла до суду 31.08.2021, позивач заперечує проти зменшення розміру пені. Посилаючись на частину другу статті 218 Господарського кодексу України, стверджує, що єдиною підставою для звільнення від господарсько-правової відповідальності є дія непереборної сили, тобто надзвичайні та невідворотні обставини, що унеможливили належне виконання зобов`язання.

15.09.2021 від позивача надійшла заява, в якому він просив судове засідання, призначене на 20.09.2021, провести поза межами приміщення суду у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів у програмі EasyCon.

Ухвалою суду від 16.09.2021 задоволено заяву Акціонерного товариства "Нафтогаз України" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програми EasyCon.

20.09.2021 в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача заперечив.

Ухвалою суду від 20.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 29.09.2021.

20.09.2021, після судового засідання, позивач направив заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в якому просить провести судове засідання, призначене на 29.09.2021, в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 21.09.2021 у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Нафтогаз України" про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції відмовлено.

23.09.2021 позивач направив клопотання про проведення засідання без участі представника позивача.

29.09.2021 позивач в судове засідання не зявився.

Відповідач позовні вимоги визнав частково.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору; факт поставки природного газу; строк оплати; наявність часткової оплати; наявність прострочення оплати; наявність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2019 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі постачальник, позивач), яке на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 було перейменовано в Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, та Акціонерним товариством Криворізька теплоцентраль (далі споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу № 2251/1920-КП-5 від та додаткові угоди до нього № 1 від 22.10.2019, № 2 від 12.11.2019, № 3 від 09.12.2019, № 4 від 20.12.2019, № 5 від 28.01.2020, № 6 від 24.02.2020, № 7 від 23.03.2020, № 8 від 23.04.2020 (а.с. 23 - 40).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Постачальник передає споживачу у жовтні 2019 квітні 2020 замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 7 057 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях (тис. куб.м.): жовтень 2019 220, листопад 2019 1 056, грудень 2019 1 505, січень 2020 1 596, лютий 2020 1 374, березень 2020 1 172, квітень 2020 - 134 (п. 2.1 договору).

За змістом п. 3.1 договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Згідно з пунктом 5.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

Кошти, які надійшли від споживача на рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий в установі уповноважених банків, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

За умовами пункту 5.4 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу погашається основна сума заборгованість за використаний природний газ, компенсація вартості послуг на відключення та відшкодування збитків.

Відповідно до п. 7.2 договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 28.01.2020, у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п. 9.3 договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2020 включно, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 23 386 642,05 грн., а саме:

у жовтні 2019 за актом від 30.10.2019 на суму 348 092,57 грн.;

у листопаді 2019 за актом від 30.11.2019 на суму 3 756 667,34 грн.;

у грудні 2019 за актом від 31.12.2019 на суму 4 704 441,97 грн.;

у січні 2020 за актом від 31.01.2020 на суму 6 306 158,78 грн.;

у лютому 2020 за актом від 29.02.2020 на суму 4 664 848,19 грн.;

у березні 2020 за актом від 31.03.2020 на суму 2 596 626,49 грн.;

у квітні 2020 за актом від 30.04.2020 на суму 1 009 806,71 грн. (а.с. 41 47).

Відповідно до розрахунку позивача, банківських виписок про сплату відповідачем грошових коштів фактична оплата отриманого ним природного газу за договором на час звернення позивача з позовом до суду здійснена частково у загальній сумі 7 381 546,98 грн. та з порушенням договірного строку, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 16 005 095,07 грн.

Доказів оплати відповідачем вказаної заборгованості сторонами до матеріалів справи не надано.

На підставі положень п. 7.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 406 543,04 грн., за періоди з 26.11.2019 по 20.02.2020, з 27.12.2019 по 19.03.2020, з 28.01.2020 по 17.04.2020, з 26.02.2020 по 17.04.2020, з 26.03.2020 по 17.04.2020.

Із посиланням на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу за договором та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 617 120,28 грн., за період з 26.11.2019 по 20.02.2020, з 27.12.2019 по 19.03.2021, з 28.01.2020 по 31.05.2021, з 26.02.2020 по 31.05.2021, з 26.03.2020 по 31.05.2021, з 28.04.2020 по 31.05.2021, з 26.05.2020 по 31.05.2020 та інфляційні втрати у розмірі 1 727 933,84 грн. за період з січня 2020 по травень 2021.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Строк оплати отриманого природного газу за спірними актами, що визначений пунктами 5.1, 5.3 договору, дати фактичної його оплати підтверджуються належними й допустимими доказами, відповідачем не заперечуються. Відтак, заборгованість відповідача у сумі 16 005 095,07 грн. за отриманий природний газ, є доведеною.

Відповідно до частини першої статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат порушень чинного законодавства і умов договору судом не встановлено, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 617 120,28 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 727 933,84 грн. підлягають задоволенню.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені порушень не встановлено. Заявлена до стягнення пеня нарахована відповідно до умов договору, протягом передбаченого частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України шестимісячного строку та з дотриманням вимог статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу й закінчення строку для виконання зобов`язання.

Вирішуючи заявлене відповідачем клопотання про зменшення заявленої до стягнення пені, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи: з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; терміну прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання та невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

За відсутності в законі переліку виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

При цьому винятковими є такі обставини, які дозволяють суду, а не зобов`язують його зменшити нараховані в силу закону чи договору штрафні санкції. Інакше нівелюється юридичне значення винятковості обставин та право суду на зменшення таких штрафних санкцій.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку.

Викладені обставини, з урахуванням правової природи неустойки та її, перш за все, стимулюючого значення для виконання договірних зобов`язань, дозволяють погодитися з доводами відповідача щодо наявності підстав для зменшення пені.

При цьому суд зважає на те, що значне зменшення розміру штрафних санкцій нівелюватиме саме значення пені, як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги.

Зазначений висновок міститься у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Визначаючи розмір пені, що підлягає стягненню на користь позивача, суд також керується нормативними приписами статті 3 Цивільного кодексу України, згідно з якою одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

За частинами першою третьою статті 13 цього Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

За оцінкою суду справедливим та розумним буде зменшення заявленої позивачем до стягнення пені у сумі 406 543,04 грн. на 50% до 203 271,52 грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення 16 005 095,07 грн. - основного боргу, 203 271,52 грн. - пені, 617 120,28 грн. - 3% річних, 1 727 933,84 грн. - інфляційних втрат є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Незважаючи на часткове задоволення позовних вимог позивача, судові витрати, відповідно до положень ч. 9 ст. 129 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки застосування положень ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України не є підставою для покладення судових витрат на іншу сторону.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" про стягнення 18 756 692,23 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (ідентифікаційний код 00130850; місцезнаходження: 50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6) основний борг у сумі 16 005 095,07 грн., пеню у сумі 203 271,52 грн., 3% річних у сумі 617 120,28 грн., інфляційні втрати у сумі 1 727 933,84 грн., судовий збір у сумі 281 350,38 грн., про що видати наказ.

У решті позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" про стягнення пені у розмірі 203 271,52 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.09.2021

Суддя Н.Г. Назаренко