ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1137/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Діброви Г.І.,

Принцевської Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс

на рішення Господарського суду Одеської області

від 14 червня 2021 року (повний текст складено 16.06.2021р.)

по справі № 916/1137/21

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс

про стягнення 151 975,07 грн., -

суддя суду першої інстанції: Петров В.С.

дата та місце винесення рішення: 14.06.2021р., м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

26.04.2021р. Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі позивач, НАК Нафтогаз України) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс (далі-відповідач, ТОВ Компанія Еліткомсервіс) про стягнення боргу у сумі 151 975,07 грн., у тому числі: пеня у сумі 101 724,38 грн.; три проценти річних у сумі 26 859,43 грн., інфляційних втрат у сумі 23 391, 26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасною оплатою відповідачем переданого йому газу на підставі укладеного між сторонами договору від 08.11.2018р. №7096/18-ТЕ-23 та, відповідно, невиконання свого зобов`язання щодо розрахування з позивачем за отриманий газ у визначений договором строк.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.06.2021р. у справі №916/1137/21 (суддя Петров В.С.) позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс задоволено в повному обсязі.

У вказаному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором від 08.11.2018Р. №7096/18-ТЕ-23, що стало підставою для правомірного нарахування суми збитків, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021р. у справі №916/1137/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що при винесені рішення судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків, встановленими обставинами справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що до вимоги про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. Апелянт вважає,що позов подано до суду із простроченням позовної давності.

Відповідач вказує, що затримки у здійсненні платежів за спожитий газ відбувались виключно з підстави несвоєчасної сплати мешканцями будинку вартості набутих комунальних послуг.

Окрім цього, апелянт посилається на Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно до якого заборгованість на природний газ використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховується, а нараховані підлягають списання з дня набрання чинності чим Законом, відповідно ч.3 ст. 7 вищезгаданого закону.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс на рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021р у справі №916/1137/21. Крім того, відповідно до даної ухвали, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

30.07.2021р. від Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну, в якому позивач, вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, необґрунтованими, недоведеними належними та допустимими доказами, а тому просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс на рішення Господарського суду Одеської області від14.06.2021р. по справі №916/1137/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Матеріали справи свідчать, що 08.11.2018 року між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс (споживач) укладено договір № 7096/18-ТЕ-23 постачання природного газу (далі-договір), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до договору від 08.11.2018р. №7096/18-ТЕ-23 сторонами було погоджено та підписано декілька додаткових угод, а саме додаткова угода №1 від 11.12.2018р. та додаткова угода №2 від 20.03.2019р.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. (п.1.2. договору).

Пунктом 2.1. договору передбачено (в редакції додаткової угоди №1 від 11.12.2018р.), що постачальник передає споживачу з 01.11.2018р. по 30.11.2019р. (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 362,016 тис. куб.м, у тому числі по місяцях (тис. куб.м): у листопаді 2018 року 17,016; у грудні 2018 року 90, всього у ІVкв. 2018 року 107,016; у січні 2019 року 90; у лютому 2019 року 90; у березні 2019 року 75, всього за І кв. 2019 року 255,0; у квітня 2019 року 0,0.

Відповідно до п.2.2. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 11.12.2018р.) споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п.2.1. цього Договору повністю покривають потреби Споживача у відповідних розрахункових періодах для потреб, визначених пунктом 1.2. цього Договору. Споживач самостійно визначає обсяги, зазначені пункті 2.1. цього договору, і несе відповідальність за правильність їх визначення.

Згідно п.2.4. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 11.12.2018р.) перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися за ініціативною Споживача шляхом підписання додаткової угоди, у тому числі протягом відповідного розрахункового періоду (в даному випадку й надалі по тексту Договору газовий місяць в значенні Кодексу ГТС). Для цього Споживач зобов`язаний надати Постачальнику не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу своєчасно обмежувати (припинити) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених об`єктів за цим договором.

Пунктом 2.5. (в редакції додаткової угоди №1 від 11.12.2018р.) допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі ± 5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків) від зазначеного в пункті 2.1 обсягу без підписання додаткової угоди.

Положенням п.3.1. договору(в редакції додаткової угоди №1 від 11.12.2018р.) постачальник передає Споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- Природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи

- Імпортованого при газу у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після

підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктом 3.8 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) встановлено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в пункті 1.2 цього договору (п. 3.8.1).

В п. 3.8.2 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до Реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу .

Відповідно до п. 3.10 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) визначено, що постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

Положеннями п. 3.11 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) встановлено, що споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

В п.4.1. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) передбачено, що ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим Договором, встановлюється положенням.

У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для Сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Відповідно до п.4.2. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) йдеться, що ціна за 1000 куб.м газу становить 6 235,51 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього разом з податком на додану вартість 7 482,61 грн.

Пунктом 4.3 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) передбачено, що загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу.

Відповідно до п. 5.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 10.3 цього договору підписання будь-яких договорів (або інших документів) про організацію взаєморозрахунків з різниці в тарифах відповідно до механізму, затвердженого постановами Кабінету Міністрів України (до 01.01.2019 р. - відповідно до постанови КМУ від 14.02.2018 р. № 110), а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. № 256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Положеннями п.5.2. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 11.12.2018р.) сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер Договору є обов`язковим. Зміна Споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається Постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 5.4 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) сторони погодили, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ, компенсація вартості послуг на відключення та відшкодування збитків.

Згідно підпункту 6 пункту 6.2. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) передбачено, що споживач зобов`язаний прийняти газ в кількості, зазначеній в п. 2.1 договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

У відповідності до п. 7.1. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством і цим договором.

Положеннями п. 7.2. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальника пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної обліковій ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 р. № 256.

Пунктами 9.1., 9.2. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) передбачено, що у випадку виникнення спорів (розбіжностей) сторони зобов`язуються розв`язувати їх шляхом проведення переговорів та консультацій. Будь-яка із сторін має право ініціювати їх проведення. У разі недосягнення сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку.

Пунктом 9.3 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Розділ 11 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

20 березня 2019 року між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс (споживач) була укладена додаткова угода № 2 до договору постачання природного газу № 7096/18-ТЕ-23 від 08.11.2018 р., згідно п. 1 якої викладено у новій редакції п. 2.1 розділу 2 договору Кількість та фізико-хімічні показники природного газу: Постачальник передає споживачу з 08 листопада 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 231,849 тис. куб.м, у тому числі по місяцях (тис. куб.м): у листопаді 2018 року 17,016; у грудні 2018 року 57,242, всього у ІVкв. 2018 року 74,258; у січні 2019 року 62,158; у лютому 2019 року 50,433; у березні 2019 року 45,00, всього за І кв. 2019 року 157,591.

На виконання умов договору № 7096/18-ТЕ-23 Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з листопада 2018 року по березень 2019 року включно було поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс прийнято природного газу на загальну суму 1722796,59 грн. згідно актів приймання передачі природного газу від 30.11.2018 р. на суму 127324,13 грн., від 31.12.2018 р. на суму 428319,67 грн., від 31.01.2019 р. на суму 465104,20 грн., від 28.02.2019 р. на суму 377370,58 грн., від 31.03.2019 р. на суму 324678,01 грн. (а.с. 35-39).

Відповідач здійснив оплату за отримання природного газу, однак у зв`язку з несвоєчасною сплатою вартості поставленого газу позивач, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідачем, нарахував останньому пені, які за розрахунком, наданим позивачем, складають 101 724,38 грн.

Крім того, у відповідності ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано 3% річних у сумі 26 859,43 грн. та інфляційні витрати у сумі 23 391,26 грн.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Статтями 15,16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.2 п.1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечить.

Статтями 526 ЦК України, 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір №7096/18-ТЕ-23 від 08.11.2018р. та додаткові угоди №1 від 11.12.2018р. і №2 від 20.03.2019р.,відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідачу природний газ, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 5.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця поставки природного

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи , Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України поставлено природний газ відповідно договору №7096/18-ТЕ-23 від 08.11.2018р., що підтверджується актами приймання-передачі, які додані до матеріалів справи, проте у свою чергу відповідачем було сплачено кошти за поставлений природний газ, однак оплата була здійснена несвоєчасно.

Згідно положень ч. 1 ст. 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546 ЦК України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п. п. 1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторонами погоджено, що п. 7.2. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальника пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної обліковій ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок пені по кожному акту приймання-передачі природного газу, враховуючи часткові оплати відповідачем заборгованості за природний газ, відповідно до якого розмір пені є більший, ніж заявлено позивачем, проте оскільки позивачем враховано розмір пені за домовленістю сторін, який не перевищує 15,3 % річних, тому заявлена позивачем до стягнення 101 724,38 грн. пені в межах суми, допустимої до стягнення, а отже вимога про стягнення 101 724,38 грн. пені є правомірною та такою що підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних доданих позивачем до позовної заяви, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що він є арифметично та методологічно правильним, а тому позовні вимоги в частині стягнення 26 859,43 грн. також підлягають задоволенню.

Щодо заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат на суму 23 391,26 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України №62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Щодо заявленої до стягнення суми втрат від інфляції судом апеляційної інстанції враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 р. у справі №905/21/19. Зокрема, при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 р. у справі №905/21/19). Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 р. у справі №905/21/19).

Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі №905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100 % (п. 28 постанови у справі №905/21/19).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

При цьому, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019 р. у справі №905/600/18 дійшов висновку, що до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду перевіривши надані розрахунки інфляційних втрат встановила, що вони відповідають правовим позиціям Верховного Суду від 05.07.2019 р. у справі №905/600/18 та від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та є правильними, а отже такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі у сумі 23 391,26 грн.

Щодо спливу позовної давності при подачі позову Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із вимогами ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.2. ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу/пені).

Відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

При цьому пунктом 9.3 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.12.2018 р.) визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Тобто, з наведеного вбачається, що позовна заява Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України подана без прострочення позовної давності.

Посилання скаржника на те, що здійснення несвоєчасної оплати за отриманий природний газ відбувалась, у зв`язку із затримкою платежів від мешканців не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань.

Колегія суддів зазначає, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики, як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань. Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс погодилось з умовами щодо порядку і строків виконання грошових зобов`язань, а також погодилось з умовами договору щодо відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Тобто, укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.

Щодо посилання позивачем на Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» , колегія суддів зазначає наступне.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»(далі-Закон №1730)

Відповідно до ст.2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (в редакції чинній на момент винесення рішення судом першої інстанції) передбачено, що дія цього закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії.

Частина 1 статті 5 Закону №1730 (в редакції чинній на момент винесення рішення судом першої інстанції) передбачає, що реструктуризація підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та тепло генеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів,пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (в редакції чинній на момент винесення рішення судом першої інстанції) на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, договір №7096/18-ТЕ-23 про постачання природного газу між сторонами був укладений 08.11.2018р., заборгованість за використаний природний газ виникла у 2018-2019 р., а останній платіж за поставлений природний газ було здійснено 31.01.2020р. Тобто, відсутні правові підстави для застосування норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки правовідносини між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс виникли після набрання законної сили Закону №1730.

З огляду на встановлені обставини судова колегія зазначає, що наведені Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс у апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021р. у справі №916/1137/21слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс без задоволення.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати скаржника по сплаті судового збору за її подання і розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021р. у справі №916/1137/21 - без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Принцевська Н.М.

Враховуючи припинення відправлення поштової кореспонденції Південно-західним апеляційним господарським судом, надіслати копію цієї постанови від 27.09.2021р. у справі №916/1137/21 на електронні адреси, зазначені учасниками справи (згідно з наявної в матеріалах справи інформації).