ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 року м.Дніпро Справа № 904/4476/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.,

судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.,

секретар судового засідання Григоренко А.А.

Представники сторін:

від позивача: Волобуєв Д. В., ордер АЕ № 1083173 від 26.07.2021 р., адвокат;

від відповідача: Порохов М. В., виписка з ЄДР , директор;

від відповідача: Шмалько Ю. О., довіреність № 1 від 03.06.2021 р., адвокат;

вільний слухач: Савченко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021 (суддя Бондарєв Е.М., повний текст рішення складено 05.07.2021) у справі № 904/4476/21

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" (49127, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, буд. 77, ідентифікаційний код 00121815)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 63, кв. 74, ідентифікаційний код 42048961)

про стягнення 153 976,33 грн. заборгованості з орендної плати, 34 789,65 грн. 10% штрафу, 6 860,92 грн. 3% річних, 11 287,45 грн. інфляційних втрат, 187 889,24 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

Товариство з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" заборгованість на загальну суму 394 803,59 грн., з яких:

- 153 976,33 грн. заборгованість з орендної плати за березень, жовтень, листопад, грудень 2020 року та січень 2021 року;

- 34 789,65 грн. 10% штраф;

- 6 860,92 грн. 3% річних за загальний період з 25.06.2018 по 05.04.2021;

- 11 287,45 грн. інфляційні втрати за загальний період з липня 2018 року по березень 2021 року;

- 187 889,24 грн. неустойка у розмірі подвійної орендної плати за січень, лютий та березень 2021 року.

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме витрати по сплату судового збору у сумі 5 922,06 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 6 400,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди № 92 від 01.05.2018 в частині своєчасної та повної сплати орендної плати за березень, жовтень, листопад, грудень 2020 року та січень 2021 року. Позивач вважає відмови відповідача від підписання акту приймання-передачі приміщень від 05.01.2021 та не повернення ключів від приміщень, що орендувалися, є проявом умисного порушення відповідачем права позивача на повернення приміщень. На думку позивача, фактичною датою повернення орендованих приміщень з користування відповідача є 02.03.2021. У зв`язку з чим, позивачем на підставі ст. 785 ЦК України нараховано неустойку за період користування відповідачем нежитловими приміщеннями після припинення договору оренди 05.01.2021 по дату фактичного повернення орендованих приміщень 02.03.2021 у розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021 у справі №904/4476/21 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" 145 737,28 грн. заборгованості з орендної плати, 14 134,66 грн. 10% штрафу, 2 004,23 грн. 3% річних, 6 522,11 грн. інфляційних втрат, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 525,97 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 400,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що враховуючи направлення відповідачем 05.11.2020 позивачу листа-повідомлення №31 про прийняття відповідачем рішення про припинення договору оренди №92 від 01.05.2018, який за твердженням позивача отримано 02 грудня 2020 року, договір оренди № 92 від 01.05.2018 припинив свою дію 31.12.2020. Тому вимоги позивача про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 145 737,28 грн. за березень, жовтень, листопад та грудень 2020 року є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню, в решті позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі за січень 2021 року у сумі 8 239,05 грн. відмовлено.

Після здійсненої судом перевірки 3% річних та інфляційних витрат, з урахуванням часткового задоволення орендної плати, позовні вимоги в частині стягнення 2 004,23 грн. 3% річних та 6 522,11 грн. інфляційних втрат задоволено, в решті вимог відмовлено.

Перевіривши розрахунок 10% штрафу, судом встановлено, що відповідачем допущено затримку внесення орендних платежів у сумі 145 737,28 грн., у зв`язку із чим вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, передбаченого умовами п. 8.1.1 договору, на суму 14 134,66 грн. є обґрунтованими, в решті позовних вимог в цій частині відмовлено.

Щодо позовних вимог про стягнення 187 889,24 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати за січень, лютий та березень 2021 року місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що матеріали справи не містять доказів щодо умисного не виконання відповідачем обов`язку щодо передачі об`єктів оренди, відповідач двічі пропонував позивачу зустрітись та скласти акти приймання-передачі об`єктів оренди.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 187 889,24 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати за січень, лютий та березень 2021 року, Товариство з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021 у справі № 904/4476/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 187 889,24 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати за січень, лютий та березень 2021 року та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Міан» на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" 187 889,24 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати шляхом ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, місцевий суд не врахував той факт, що дії та заходи відповідача: направлення листів на адресу позивача 22.12.2020 з пропозицією з`явитися 25.12.2020 для підписання акту прийому-повернення об`єктів оренди та 28.12.2020 з пропозицією з`явитися 30.12.2020 для оформлення повернення-приймання орендованого майна, - мали вдаваний характер і на справді не були спрямовані на отримання реального результату.

На думку апелянта, оскільки п. 7.1. Договору оренди № 92 від 01.05.2018 передбачено, що повернення об`єктів оренди орендодавцю здійснюється на протязі 2 (двох) робочих днів з дня припинення дії цього договору та оформляється актом приймання-передачі (повернення), який є невід`ємною частиною цього договору, то, враховуючи дату припинення договору встановлену судом першої інстанції 31.12.2020, повернення орендованих приміщень повинно було відбутися не пізніше 05.01.2021 (з урахування вихідних та святкових днів), а отже запропоновані відповідачем дати повернення орендованих приміщень 25.12.2020 та 30.12.2020 до дня припинення договору, прямо суперечить положенням договору.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач вказує, що будь-які законні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021 у справі № 904/4476/21 відсутні, у зв`язку з чим просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що керуючись положеннями п. 10.1. ст. 10 Договору оренди від 01.05.2018 № 92, якими передбачено, що договір може бути достроково розірвано за вимогою однієї із сторін за умови письмового попередження іншої сторони не менш ніж за 30 календарних днів, направив позивачу 05.11.2020 лист-повідомлення про припинення договору оренди.

Як вважає відповідач, фактично договір припинив свою діяльність з 08.12.2020 згідно з Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністра інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 (два дні у межах населеного пункту) тому суд першої інстанції помилково визнав іншу дату припинення договору оренди 31.12.2020 з урахуванням терміну отримання позивачем листа повідомлення про припинення договору оренди від 05.11.2020, оскільки відсутні будь-які докази, що підтверджують отримання листа позивачем саме у зазначену дату.

Також відповідач вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" умисно від виконання обов`язку з передачі майна не ухилялося, акти прийому-повернення об`єктів оренди двічі направляло на адресу орендодавця рекомендованими листами, мало реальні наміри повернути майно, орендованим майном після розірвання договору оренди користуватися не продовжував, про що свідчить відсутність майна орендаря на об`єкті згідно з текстом акта від 02.03.2021, складеного позивачем.

Окрім того, відповідач звертає увагу, що розрахунок суми неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України, зроблено позивачем із застосуванням щомісячної орендної плати у розмірі 51 082,16 грн., тобто із застосуванням податку на додатну вартість, що протирічить судовій практиці та висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.08.2021 (колегією суддів у складі: головуючого судді Чус О.В., судді: Кузнецова І.Л., Кощеєв І.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021 у справі № 904/4476/21 та призначено справу до розгляду на 28.09.2021.

У зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_1 , відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, 27.09.2021 призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №904/4476/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2021, справу №904/4476/21 передано колегії суддів у складі: головуючого судді: Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

У судовому засіданні 28.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Між Товариством з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" (далі - орендар, відповідач) 01.05.2018 укладено договір оренди № 92, з урахуванням додаткових угод до договору, зокрема від 27.12.2018, від 10.06.2019 та від 31.07.2020 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передав, а орендар приймав у тимчасове платне користування наступні приміщення:

- приміщення № 2 загальною площею 17,9 квадратних метрів, в адміністративному корпусі (літера А-2);

- приміщення № 8, № 9, № 10, № 11 та частина естакади загальною площею 370,1 квадратних метрів, в виробничому корпусі (літера Г-1);

- приміщення № 5 загальною площею 18,0 квадратних метрів, в адміністративному корпусі (літера А-2);

- приміщення № 12, 30, 31 і частина естакади загальною площею 151,14 квадратних метрів, в виробничому корпусі (літера Г-1);

- приміщення № 3, 13, 37, 17, 18, 19, 20, 21, 38, 39, 24, 25, 26, 27, 23, 22, 34, 35, 14, 15, 16 загальною площею 929,7 квадратних метрів, в виробничому корпусі (літера Г-1).

Загальна площа всіх орендованих приміщень за договором складала 1486,84 квадратних метрів (далі - об`єкти оренди).

Згідно з пунктами 1.2, 1.3 та 2.1 договору, адреса об`єктів оренди: 49127, м.Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, б. 77. Вказані приміщення є власністю орендодавця. Метою оренди об`єктів є їх використання для виробничої діяльності, згідно КВЕД 22.19 Виробництво інших гумових виробів.

Згідно з п. 6.1 договору об`єкти оренди повинні бути передані орендодавцем та прийняті орендарем протягом 10 днів з моменту укладення договору. Орендодавець зобов`язаний звільнити об`єкти оренди та підготувати їх для передачі орендарю.

Відповідно до п. 6.2 договору факт передачі об`єктів оренди фіксується актом прийому-передачі, підписаним уповноваженими особами сторін. З моменту підписання акта орендодавець надає безперешкодний доступ персоналу орендаря до об`єкта оренди.

Згідно з актами приймання-передачі об`єктів оренди від 01.05.2018, від 01.01.2019 та від 14.06.2019, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування вищевказані об`єкти оренди, які знаходяться за адресою: 49127, м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, б. 77.

В п. 3.3 договору встановлено, що орендна плата за наступні місяці (починаючи з липня 2018) здійснюється орендарем самостійно (без рахунку орендодавця) щомісяця протягом дії договору оренди авансом на наступний місяць до 25 числа поточного місяця.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що повернення об`єктів оренди орендодавцю здійснюється на протязі 2 (двох) робочих днів з дня припинення дії цього договору та оформлюється актом приймання-передачі (повернення), який є невід`ємною частиною цього договору. У акті приймання-передачі (повернення) зазначається технічний стан об`єктів оренди на момент їх повернення орендодавцеві.

Згідно з п. 7.2 договору до моменту підписання актів повернення об`єктів оренди орендодавцю, орендар зобов`язаний в повному обсязі та своєчасно проводити орендні платежі згідно п.п.3.1 та 3.2 договору.

Пунктом 7.5 договору передбачено, що об`єкти оренди мають бути повернені орендодавцеві у стані не гіршому, ніж той, в якому вони були передані в оренду з урахуванням нормального зносу.

Пунктом 8.1.1 договору встановлено, що у разі прострочення з оплати орендних платежів на строк більше 5 календарних днів штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. Пунктом 8.2 договору передбачено, що сплата орендарем пені та штрафів за пунктами 8.1.1-8.1.3 не звільняють його від виконання умов цього договору.

Відповідно до п.10.1 договору договір може бути розірвано достроково на вимогу однієї з сторін, за умови обов`язкового письмового попередження іншої сторони не менш, як за 30 (тридцять) календарних днів.

Відповідно до п. 11.4 та п. 11.5 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання представниками сторін і діє до 31 грудня 2018 року. Цей договір автоматично продовжується на наступний календарний рік, якщо жодна із сторін, не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку його дії, письмово не повідомить про його розірванні.

Відповідачем 05.11.2020 надіслано позивачу лист-повідомлення № 31 від 05.11.2020 про прийняття відповідачем рішення про припинення договору оренди № 92 від 01.05.2018, який за твердженням позивача отримано 02 грудня 2020 року.

У позовній заяві позивач зазначив, що вважає, що починаючи з 01.01.2021 договір оренди № 92 від 01.05.2018 припинив свою дію.

Повідомленням № 031220/1 від 03.12.2020 позивачем було запропоновано підготувати об`єкти оренди до передачі у відповідності до умов договору та провести 05 січня 2021 року приймання-передачі (повернення) об`єктів оренди.

Відповідачем на адресу позивача були направлені лист від 22.12.2020 № 31 з пропозицією з`явитись 25.12.2020 в 11 год. 00 хв. для підписання акту прийому-повернення об`єктів оренди та лист від 28.12.2020 № 31 з пропозицією з`явитись 30.12.2020 для оформлення повернення-приймання орендованого майна.

05 січня 2021 року орендарем частково було повернуто наступні об`єкти оренди:

- в адміністративному корпусі (літера А-2): приміщення №2 та №5 загальною площею 35,9 квадратних метрів;

- в виробничому корпусі (літера Г-1): приміщення №35 загальною площею 14,2 квадратних метрів.

Під час приймання-передачі (повернення) інших орендованих приміщень, орендодавцем було виявлено не погоджені конструктивні зміни (перепланування), вказане було викладено в зауваженнях орендодавця до технічного стану об`єктів оренди від 05.01.2021. Відповідач відмовився від підписання акту приймання-передачі приміщень. Позивачем засобом поштового зв`язку, екземпляри не підписаного акту приймання-передачі приміщень та інших документів складених 05.01.2021, було направлено орендарю.

Позивачем 27.02.2021 на адресу відповідача направлено претензію про повернення приміщень, ключів від приміщень та сплату неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди орендодавцю (вих. № 230221/1 від 23.02.202).

Позивачем 02.03.2021, з метою отримання доступу до орендованих за договором приміщень та фіксування технічного стану приміщень, що повертаються орендарем до власника, у зв`язку із припиненням договору оренди, було створено комісію з представників Товариства з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3". З метою отримання доступу до приміщень орендодавцем було зламано замки у приміщеннях у присутності створеної комісії. На підставі чого було складено акт повернення об`єктів оренди в односторонньому порядку від 02.03.2021.

Позивач стверджує, що в результаті систематичного порушення відповідачем термінів оплати орендної плати в повному обсязі, недоплати у строки визначені договором сум орендної плати, враховуючи прострочення орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі, можна робити висновок, що станом на момент звернення позивача із даним позовом відповідач порушив умови укладеного між сторонами договору оренди № 92 від 01.05.2018, а також норми чинного законодавства України.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 153 976,33 грн. заборгованості з орендної плати за березень, жовтень, листопад, грудень 2020 року та січень 2021 року, 34 789,65 грн. 10% штрафу на підставі п.8.1.1 договору, 6 860,92 грн. 3% річних та 11 287,45 грн. інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, 187 889,24 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати за січень, лютий та березень 2021 року на підставі частини другої статті 785 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями статей 74, 76, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів переглядає оскаржуване рішення лише в межах доводів апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3", а саме: щодо стягнення з відповідача 187 889,24 грн. неустойки за невиконання ним обов`язку повернення об`єкта оренди позивачу після припинення Договору оренди № 92 від 01.05.2018 з 05.01.2021 по дату фактичного повернення орендованих приміщень - 02.03.2021.

Тому, предметом доказування у цій справі є обставини припинення договору оренди та повернення орендованого майна з врахуванням доводів апеляційної скарги.

Внаслідок укладення Договору оренди № 92 від 01.05.2018, виникли правовідносини, що регулюються положеннями глави 58 ЦК України та параграфу 5 глави 30 ГК України.

Згідно із частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та шостою статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У частині першій статті 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

За частиною першою статті 773 ЦК України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Частиною першою статті 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Аналогічні за змістом положення містить частина четверта статті 284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 ГК України).

Виняток з наведеного правила передбачено частиною першою статті 764 ЦК України, відповідно до якої в разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Позивачем та відповідачем у п.10.1 Договору оренди № 92 від 01.05.2018 погодили, що договір може бути розірвано достроково на вимогу однієї з сторін, за умови обов`язкового письмового попередження іншої сторони не менш, як за 30 (тридцять) календарних днів.

Як встановлено вище, відповідачем 05.11.2020 надіслано позивачу лист-повідомлення №31 від 05.11.2020 про прийняття відповідачем рішення про припинення договору оренди №92 від 01.05.2018, який за твердженням позивача отримано 02 грудня 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач доводить з посиланням на Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністра інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, (два дні у межах населеного пункту), що договір оренди № 92 від 01.05.2018 припинив свою дію з 08.12.2020 року, враховуючи відсутність будь-яких доказів, що підтверджують отримання вказаного листа позивачем саме 02.12.2020.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами відповідача та звертає увагу, що передумовою настання обумовлених в п. 10.1. Договору оренди № 92 від 01.05.2018 наслідків є не лише направлення відповідачем листа-повідомлення про прийняте рішення про припинення договору оренди №92 від 01.05.2018, а також отримання його орендодавцем, з метою забезпечення його обізнаності з цим рішенням.

Як доказ направлення листа-повідомлення №31 від 05.11.2020 про прийняття відповідачем рішення про припинення договору оренди №92 від 01.05.2018 до матеріалів справи відповідачем долучено копію фіскального чека про поштове відправлення за номером 812, що в свою чергу самостійно не може слугувати доказом направлення орендарем саме цього листа, а будь-яких інших доказів надіслання відповідач не подав.

Відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 та Закону України "Про поштовий зв`язок" трекінг відправлень на офіційному сайті Укрпошти можливо відслідкувати лише за 6 місяців, а зважаючи на дату направлення (05 листопада 2020 року) дані по відправленню із штрихкодованим ідентифікатором 812 не можливо відслідкувати на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції (вересень 2021 року) з огляду на їх відсутність в зв`язку зі спливом строку зберігання даних штрихкодованих ідентифікаторів на офіційному сайті «Укрпошта».

В той же час, Товариством з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" не заперечується та визнається отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" зазначеного листа-повідомлення №31 від 05.11.2020 саме 02.12.2020, тому з огляду на встановлені обставини місцевий суд вірно визначив, що договір оренди № 92 від 01.05.2018 припинив свою дію 31.12.2020.

Частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом наведених норм із закінченням строку договору найму (оренди), на який його було укладено, за наявності заперечень наймодавця щодо подальшого користування наймачем майном, договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору є невиконанням зобов`язання за цим договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Частиною першою статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до частини першої статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

За змістом наведених норм, договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 910/11131/19.

За змістом статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 Цивільного кодексу України та статті 216 Господарського кодексу України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

Законодавець у частині першій статті 614 Цивільного кодексу України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України, для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів щодо умисного не виконання відповідачем обов`язку щодо передачі об`єктів оренди позивачу.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

При наданні оцінки діям відповідача, як орендаря, щодо повернення об`єкта оренди, то як вбачається з матеріалів справи відповідач двічі пропонував позивачу зустрітись та скласти акти приймання-передачі об`єктів оренди листами від 22.12.2020 та 28.12.2020, якими направлені акти приймання-повернення об`єктів оренди в двох екземплярах.

Твердження апелянта, що пропоновані відповідачем дати повернення орендованих приміщень прямо суперечать положенням п. 7.1. Договору оренди № 92 від 01.05.2018, то суд зазначає що запропоновані дати є помилковим визначенням відповідачем дати припинення договору з підстав надсилання повідомлення, а не з отриманням позивачем такого повідомлення.

Також згідно з актами складеними позивачем за наслідками проведення дій з приймання-передачі приміщень 05.01.2021 судом встановлено, що відповідач був присутнім під час приймання-передачі приміщень у визначену листом позивача від 03.12.2020 вих.№ 031220/1 дату та час.

Зі змісту акта відмови представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" від здачі приміщень та підпису в акті про приймання-передачу представником орендаря від 05.01.2021 вбачається, що представник орендаря, дослідивши акт приймання-передачі приміщень, підписувати його відмовився, посилаючись на не правильно, на його думку, зазначену дату розірвання договору; зазначив про направлення ним раніше акту повідомлення про розірвання договору з більш ранньою датою.

З огляду на викладене, колегією суддів встановлено, що підставою відмови відповідача від підписання акту приймання-передачі є не узгодження дати припинення Договору оренди № 92 від 01.05.2018, а не намір відповідача продовжувати користуватися орендованими приміщеннями.

Окрім того, зміст письмового повідомлення № 31 від 05.11.2020 та заяви № 32 від 05.11.2020 свідчить про не бажання відповідача продовжувати використовувати орендовані приміщення після прийняття ним 05.11.2020 рішення по припинення договору оренди №92 від 01.05.2018.

Суд критично також ставиться до визначення позивачем кінцевої дати користування відповідачем приміщеннями, шляхом складення комісією з представників Товариства з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" 02.03.2021 акту повернення Об`єктів оренди в односторонньому порядку, в якому встановлено відсутність будь-якого майна, що належить Орендодавцю, на території зазначених приміщень.

Позивачем не надано належних доказів повідомлення відповідача про його виклик для складання такого акту.

Отже, Товариством з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" не доведено неправомірне користування відповідачем майном після припинення договору 05.01.2020 року до 02.03.2021 року, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 187 889,24 грн. неустойки не підлягають задоволенню.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення в оскаржуваній частині.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на правильний висновок місцевого господарського суду, здійснений у рішенні про відмову в частині позову про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за неправомірне користування майном, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021 у справі № 904/4476/21 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021 у справі № 904/4476/21 без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.10.2021.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна