РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.09.2021Справа № 910/10085/21
За позовом Акціонерного товариства «Укрспецтрансгаз»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 34592,96 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укрспецтрансгаз» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 34592,96 грн. штрафу за несвоєчасну доставку вагонів.

Позовні вимоги обґрунтовані затримкою доставки вантажу, що зумовлює право позивача звертатись з вимогою про сплату штрафу.

Ухвалою суду від 25.06.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.07.2021 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 25.06.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 19.07.2021 відкрито провадження у справі № 910/10085/21, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

11.08.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач стверджує, що позивачем було невірно розраховано штраф та просить суд зменшити суму штрафних санкцій до 5% від нарахованої суми в порядку ст.ст. 83, 233 ГПК України та ст. 551 ЦК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

13.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевізник) та Публічним акціонерним товариством «Укрспецтрансгаз» (замовник) було укладено договір № 09040/ЛЗ-2018 про надання послуг.

Відповідно до п. 1.1. договору, предметом цього договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні цього договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування вагоном перевізника не є орендною платою.

Згідно з п. 1.3. договору, надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Відповідно до п. 5.1. договору передбачено, що сторони договору несуть відповідальність за невиконання плану перевезень згідно із статутом залізниць України.

Пунктом 12.1. передбачено, що договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС «Месплан» або АС «Клієнт УЗ», або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконанні перевезення та надані послуги. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору.

Додатком № 1 до договору № 09040/ЛЗ-2018 від 13.02.2018 сторонами було погоджено ставки плат за додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, що надаються за вільними тарифами.

Додатком № 2 до договору № 09040/ЛЗ-2018 від 13.02.2018 сторонами було погоджено ставки плат за використання вагонів перевізника (Спл) та плати за користування вагонами перевізника за межами України.

Додатком № 3 до договору № 09040/ЛЗ-2018 від 13.02.2018 сторонами було погоджено коефіцієнти порожнього пробігу до навантаженого (Кпп).

Додатком № 4 до договору № 09040/ЛЗ-2018 від 13.02.2018 сторонами було укладено протокол погодження договірної ціни (вартість плат та додаткових зборів) при перевезенні вантажів на транспортерах перевізника, проїзду бригад супроводження великовагових транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад.

04.06.2018 сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 09040/ЛЗ-2018 від 13.02.2018, відповідно до якої у зв`язку із зміною типу та назви «замовника» на Акціонерне товариство «Укрспецтрансгаз», назву «замовника» по тексту договору змінено на «Акціонерне товариство «Укрспецтрансгаз»». Відповідні зміни сторонами було внесено також до п. 14.1. договору.

22.10.2019 сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору № 09040/ЛЗ-2018 від 13.02.2018, якою було внесено зміни до договору, а саме, у п. 14.1. «Місцезнаходження та реквізити сторін» та до п. 14.2. в частині реквізитів для перерахування коштів.

09.12.2019 сторонами було укладено додаткову угоду № 3 до договору № 09040/ЛЗ-2018 від 13.02.2018.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 6 Статуту Залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього статуту та правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до п. 1.2. Правил оформлення перевізних документів, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею. Накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення. Технічні характеристики паперу, призначеного для оформлення накладної, повинні забезпечувати придатність для роздруківки на принтері, а також якісне проставлення відміток залізниці на всьому шляху перевезення. Накладна у паперовому вигляді є відображенням її електронної копії, яка обов`язково надається на станцію відправлення одночасно з накладною у паперовому вигляді. Накладна в електронному вигляді (далі - електронна накладна) складається у формі електронної реєстрації даних, які можуть бути трансформовані у письмовий запис. Засоби, що використовуються для реєстрації та обробки даних, повинні відповідати вимогам законодавства. Порядок обміну електронною накладною між відправником та залізницею, а також залізницею та одержувачем зазначається в договорі між вантажовласником і залізницею. У разі внесення змін до електронної накладної попередні дані зберігаються. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил. До накладної можуть додаватися додаткові супровідні документи та документи дозвільного характеру на відправлення вантажу контролюючих органів, необхідність одержання яких передбачена законами України. У разі оформлення перевізного документа в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису) супровідні документи додаються в електронному вигляді (виготовлені за допомогою сканера тощо). При цьому оригінали супровідних документів в паперовому вигляді направляються відправником безпосередньо одержувачу.

Відповідно до ст. 22 Статуту залізниць України, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

На підставі залізничних накладних № 32580425 від 30.07.2020, № 32635575 від 02.08.2020, № 32827610 від 16.08.2020, № 32780918 від 13.08.2020, № 32964868 від 26.08.2020, № 42562058 від 09.08.2020, № 35745470 від 28.08.2020, № 35738608 від 28.08.2020, № 35650704 від 23.08.2020, № 35699719 від 26.08.2020, № 40571903 від 03.09.2020, № 40571911 від 03.09.2020, № 32707564 від 07.08.2020, № 32719098 від 08.08.2020, Акціонерне товариство "Укрзалізниця" здійснювало перевезення вантажів (вагонів), вантажною швидкістю, одержувачу Акціонерному товариству «Укрспецтрансгаз».

За залізничними накладними: № 32580425 від 30.07.2020 (провізний платіж 14618,40 грн., дата прибуття 07.08.2020), № 32635575 від 02.08.2020 (провізний платіж 18273,00 грн., дата прибуття 11.08.2020) , № 32827610 від 16.08.2020 (провізний платіж 14618,40 грн., дата прибуття 23.08.2020), № 32780918 від 13.08.2020 (провізний платіж 7309,20 грн., дата прибуття 21.08.2020), № 32964868 від 26.08.2020 (провізний платіж 7309,20 грн., дата прибуття 04.09.2020) - станцією відправлення є «Баришівка», станцією призначення «Долина», відстань перевезення 768 км, отримувач Акціонерне товариство «Укрспецтрансгаз».

За залізничними накладними № 42562058 від 09.08.2020 (провізний платіж 32627,20 грн., дата прибуття 31.08.2020), № 40571903 від 03.09.2020 (провізний платіж 12235,20 грн., дата прибуття 12.09.2020), № 40571911 від 03.09.2020 (провізний платіж 6540,60 грн., дата прибуття 12.09.2020) - станція відправлення «Одесса-Застава», станція призначення «Долина», відстань перевезення 856 км., отримувач Акціонерне товариство «Укрспецтрансгаз».

За залізничними накладними № 35745470 від 28.08.2020 (провізний платіж 3070,20 грн., дата прибуття 02.09.2020) , № 35738608 від 28.08.2020 (провізний платіж 4605,30 грн., дата прибуття 02.09.2020), № 35650704 від 23.08.2020 (провізний платіж 7675,50 грн., дата прибуття 14.09.2020), № 35699719 від 26.08.2020 (провізний платіж 4605,30 грн., дата прибуття 14.09.2020) - станція відправлення «Скалат», станція призначення «Долина», відстань перевезення 299 км., отримувач Акціонерне товариство «Укрспецтрансгаз».

За залізничними накладними № 32707564 від 07.08.2020 (провізний платіж 12920,40 грн., дата прибуття 16.08.2020), № 32719098 від 08.08.2020 (провізний платіж 6460,20 грн., дата прибуття 16.08.2020) - станція відправлення «Васильків», станція призначення «Долина», відстань перевезення 657 км., отримувач Акціонерне товариство «Укрспецтрансгаз».

23.09.2020 Акціонерне товариство «Укрспецтрансгаз» звернулося до Акціонерного товариства «Українська залізниця» з претензіями № 3219/106, № 3222/106, № 3221/106, № 3223/106, № 3224/106, якими позивач повідомив про нарахування штрафу відповідачу у зв`язку з простроченням доставки вантажу за вказаними вище накладними.

Спір у справі виник внаслідок того, що відповідач як перевізник вантажу, залізничним транспортом, по залізничних накладних № 32580425, № 32635575, № 32827610, № 32780918, № 32964868, № 42562058, № 35745470, № 35738608, № 35650704, № 35699719, № 40571903, № 40571911, № 32707564, № 32719098 порушив взяті на себе зобов`язання та здійснив доставку вантажу з простроченням строків поставки, у зв`язку з чим позивачем нарахований штраф у сумі 34592,96 грн.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк. Вантаж, не виданий одержувачеві на його вимогу протягом тридцяти днів після спливу строку його доставки, якщо більш тривалий строк не встановлений договором, транспортними кодексами (статутами), вважається втраченим. Одержувач вантажу повинен прийняти вантаж, що прибув після спливу зазначених вище строків, і повернути суму, виплачену йому перевізником за втрату вантажу, якщо інше не встановлено договором, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 923 Цивільного кодексу України у разі прострочення доставки вантажу перевізник зобов`язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням у такі терміни: у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками 1 доба на кожні повні та неповні 320 км; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах 1 доба на кожні повні та неповні 200 км; дрібними відправками та відправками в середньотоннажних контейнерах 1 доба на кожні повні та неповні 150 км.

Відповідно до п. 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до п. 2.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Відповідно до п. 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються: на одну добу: на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу; у разі переадресування вантажів; на 2 доби: у разі перевезення вантажів за участю поромної переправи; у разі перевантаження вантажу у вагони іншої ширини колії.

Відповідно до п. 2.10. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до ст. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України, За несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Таким чином, з урахуванням приписів чинного законодавства, за накладними № 32580425 від 30.07.2020, № 32635575 від 02.08.2020, № 32827610 від 16.08.2020, № 32780918 від 13.08.2020, № 32964868 від 26.08.2020 (відстань 768 км.) нормативний строк перевезення - 5 діб.

За накладними № 42562058 від 09.08.2020, № 40571903 від 03.09.2020, № 40571911 від 03.09.2020 (відстань 856 км.) нормативний строк перевезення - 6 діб.

За накладними № 35745470 від 28.08.2020, № 35738608 від 28.08.2020, № 35650704 від 23.08.2020, № 35699719 від 26.08.2020 (відстань 299 км.) нормативний строк перевезення - 3 доби.

За накладними № 32707564 від 07.08.2020, № 32719098 від 08.08.2020 (відстань 657 км.) нормативний строк перевезення - 5 діб.

Отже, за накладними № 32580425 від 30.07.2020, № 32780918 від 13.08.2020, № 40571903 від 03.09.2020, № 40571911 від 03.09.2020, № 32719098 від 08.08.2020 прострочення з перевезення складає 2 доби (штраф 10% відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України).

За накладними № 32827610 від 16.08.2020, № 35745470 від 28.08.2020, № 35738608 від 28.08.2020 прострочення з перевезення складає 1 добу, а тому штраф не нараховується.

За накладними № 32635575 від 02.08.2020 , № 32964868 від 26.08.2020, № 32707564 від 07.08.2020 прострочення з перевезення складає 3 доби (штраф 20% відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України).

За накладною № 35650704 від 23.08.2020 прострочення з перевезення складає 18 діб (штраф 30% відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України).

За накладними № 35699719 від 26.08.2020, № 42562058 від 09.08.2020 прострочення з перевезення складає 15 та 16 діб відповідно (штраф 30% відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідачем усупереч вищевказаним положенням Закону та статті 78 ГПК України не спростовано відсутність своєї вини у простроченні термінів доставки вантажу.

Суд перевірив розрахунок здійснений позивачем та контррозрахунок відповідача та вважає їх необгрунтованими. Позивачем, як і зазначено відповідачем, невірно було визначено період прострочення (збільшено на 1 добу), що призвело до застосування штрафів у більшому розмірі. Відповідачем же безпідставно не було враховано прострочення перевезення за залізничною накладною № 42562058 з посиланням на невірно вказані номери вагонів у розрахунку позивача. Суд відзначає, що розрахунок позивача здійснений ним для встановлення судом арифметичної вірності нарахування штрафу, натомість він не є первинним документом, що підтверджує чи спростовує здійснення господарської операції. Підставою для нарахування штрафу є здійснення перевезення вантажу з простроченням, яке підтверджується первинним документом - залізничною накладною, яка і була подана до суду. Зазначення позивачем в своєму розрахунку невірних номерів вагонів не спростовує обставин, що прострочення перевезення 8 вагонів за залізничною накладною № 42562058, що є підставою для нарахування та стягнення з відповідача штрафу.

Згідно перерахунку суду, сума штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 24968,22 грн, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Також суд розглянув клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 5% та дійшов висновку про його необґрунтованість, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 №6-100цс14.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та доводи відповідача, суд зазначає, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення порушень щодо несвоєчасної доставки вантажу, незалежно від того, чи завдано у зв`язку з цим збитки. Разом з тим, відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку, а тому клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 258 ЦК України для окремих вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Положенням статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 названого Кодексу до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.

Частиною третьою статті 925 ЦК України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Як зазначалося, приписами частини першої статті 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Що ж до перевезення вантажів залізницею, то відповідно до статті 136 СЗ України позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обмеження.

Частиною п`ятою статті 307 ГК України, яка кореспондується з частиною четвертою статті 909 та статтею 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, статті 134, 136 СЗ України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу. СЗ України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, і останні зміни до зазначених статей СЗ України вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.

Господарський кодекс України прийнятий 16.01.2003 і набрав чинності з 01.01.2004, і статтею 315 цього Кодексу передбачено певні особливості обчислення позовної давності за договором перевезення; він також є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення позовної давності.

Відтак положення статей 134, 136 СЗ України слід застосовувати у системному зв`язку з положеннями статті 315 ГК України таким чином, що позовна давність починає свій перебіг з дня одержання відповіді на пропозицію позивача або з дня закінчення строку, встановленою частиною третьою статті 315 ГК України для відповіді на пропозицію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності у розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини друга та третя статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

При цьому відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, у межах якого особа має право звернутися до суду, не може починатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд у постановах від 11.04.2019 у справі № 905/729/18, від 13.08.2019 у справі № 910/11614/18, від 10.09.2019 у справі № 905/2303/18.

Таким чином, позов до перевізника у цій справі мав бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6 - місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3 - місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями статей 134, 136 СЗ України та статтею 315 ГК України.

Зазначених висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду при розгляді справи № 910/11949/20 (постанова від 18 червня 2021 року).

Відтак, враховуючи, що позов у справі № 910/10085/21 було подано до суду 18.06.2021 (направлено за допомогою засобів поштового зв`язку), суд приходить до висновку, що строк позовної давності до вимог за спірними накладними не є пропущеним, а відтак, клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищезазначене, позов підлягає частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ) на користь Акціонерного товариства «Укрспецтрансгаз» (місцезнаходження: 77503, Івано-Франківська обл., Долинський р-н, м. Долина, вул. Промислова, буд. 3, ) штраф у розмірі 24968 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) грн 22 коп. та 1638 (одна тисяча шістсот тридцять вісім) грн 42 коп. судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 9624,74 грн - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Усатенко І.В.