ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 916/1691/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Уркевича В. Ю.- головуючого, Мачульського Г. М., Краснова Є. В.,

за участю секретаря судового засідання Брінцової А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Одеської міської ради

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 (головуючий суддя Головей В. М., судді Разюк Г. П., Савицький Я. Ф.) і рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2021 (суддя Невінгловська Ю. М.) у справі

за позовом Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгродім ХК»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Дачно-будівельний кооператив «Нова Аркадія»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 ,

про витребування майна з чужого володіння,

за участю представників:

позивача - Юраша В. В.,

відповідача -Кійка О. В.,

третьої особи на стороні позивача - Тарановського Д. С., Чухна В. В.,

третьої особи на стороні відповідача - Іванишина О. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Одеська міська рада (далі - Одеська міськрада, позивач) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгродім ХК» (далі - ТОВ «Украгродім ХК», відповідач) про витребування земельних ділянок площею 0,0577 га, кадастровий номер :52:020:0121, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, та площею 0,003 га, кадастровий номер :52:020:0120, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Одеської міськради від 15.07.2005 № 4250-IV «Про розгляд протесту прокурора Одеської області від 27.04.2005 року № 7/1-65 исх-05» задоволено протест прокурора Одеської області та скасовано рішення Одеської міськради від 10.09.2000 № 1936-ІІІ «Про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0607 га, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , для дачного будівництва», судовим рішенням у справі № 2-3801/11 визнано недійсними свідоцтво про право власності на 14/100 дачної будівлі від 20.07.2000 № 477 та державний акт на право приватної власності на землю від 25.10.2000 № 4451, видані на ім`я ОСОБА_2 .

3. Пізніше спірна земельна ділянка площею 0,0607 га, кадастровий номер :52:020:0119, відчужувалась іншим особам, поділена на дві окремі земельні ділянки з кадастровими номерами :020:0120 та :020:0121, і була набута відповідачем як внесок до статутного капіталу.

4. Разом з тим земельна ділянка площею 0,0607 га належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, рішень щодо передачі зазначеної земельної ділянки у власність або користування Одеська міськрада не приймала, тому земельні ділянки, які утворилися шляхом поділу вказаної земельної ділянки, підлягають витребуванню у відповідача на користь Одеської міськради.

5. Відповідач до суду першої інстанції подав заяву про застосування позовної давності, відповідно до якої останній просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності, що є додатковою підставою для відмови у позові. На обґрунтування зазначеної заяви відповідач вказує, що Одеська міськрада звернулась із позовом до суду про витребування майна з чужого незаконного володіння із шістнадцятирічним пропуском строку звернення до суду (позовної давності), оскільки майно, яке витребовує позивач, вибуло з володіння без його волі у 2000 році на підставі рішення Одеської міськради від 10.08.2000 № 1936-XXIII та, на думку відповідача, строк звернення з віндикаційним позовом до суду сплив щонайменше у 2003 році. Під час розгляду справи по суті представником відповідача також було заявлено про сплив позовної давності з 27.04.2008 без наведення відповідного обґрунтування.

6. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.09.2019 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ).

7. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.02.2020 залучено Дачно-будівельний кооператив «Нова Аркадія» (далі - ДБК «Нова Аркадія») до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

8. 10.08.2000 рішенням Одеської міськради № 1536-ХХІІІ «Про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0607 га, що знаходиться у користуванні гр. ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , для дачного будівництва» було вирішено вилучити із землекористування ДБК «Нова Аркадія» (за згодою ДБК) земельну ділянку площею 0,0607 га за адресою: АДРЕСА_1 , та передати її у приватну власність ОСОБА_2 для дачного будівництва.

9. На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 було видано державний акт на право приватної власності на землю від 25.10.2000 серії І-ОД № 012661.

10. 03.02.2005 ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Косарєвою Т. В., спірну земельну ділянку подарував ОСОБА_3 .

11. 27.04.2005 прокурором Одеської області було внесено протест на рішення Одеської міськради від 10.09.2000 № 1936-ХХІІІ.

12. 15.07.2005 Одеською міськрадою прийнято рішення № 4250-ІV «Про розгляд протесту прокурора Одеської області від 27.04.2005 року № 7/1-65 исх-05», яким протест прокурора задоволено, рішення Одеської міськради від 10.09.2000 № 1936-ІІІ скасоване.

13. 29.09.2005 рішенням Одеської міськради № 4425-ІV «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 15.07.2005 року № 4250-ІV «Про розгляд протесту прокурора Одеської області від 27.04.2005 року № 7/1-65 исх-05» з метою усунення технічної помилки у тексті рішення Одеської міськради від 15.07.2005 № 4250-ІV та приведення його у відповідність з вимогами чинного законодавства внесено зміни до рішення 15.07.2005 № 4250-ІV в частині, що стосується дати прийняття рішення та його номера: замість дати « 10.09.2000 року» вважати дійсним дату прийняття рішення « 10.08.2000 року», замість номера « 1936-ІІІ» вважати дійсним номер рішення « 1536-ІІІ».

14. При цьому зі змісту вказаного рішення Одеської міськради від 29.09.2005 вбачається, що Одеською міськрадою при усуненні технічної помилки знову було неправильно зазначено номер рішення « 1536-ІІІ», тоді як правильним є « 1536-ХХІІІ», однак, враховуючи наявні докази в матеріалах справи, а саме проект рішення Одеської міськради № 62, службову записку юридичного управління Одеської міськради від 08.09.2005 за № 2856, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що саме рішення від 10.08.2000 № 1536-ХХІІІ було скасоване рішенням Одеської міськради від 15.07.2005 № 4250-ІV.

15. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2011 у справі № 2-3801/11 свідоцтво про право власності на дачні будівлі від 20.07.2000 № 477, на 14/100 дачної будівлі на ім`я ОСОБА_2 та державний акт на право приватної власності на землю № 4451 від 25.10.2000 за адресою АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , визнано недійсними.

16. Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2013 у справі № 2-3801/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.03.2014, в задоволенні позову ОСОБА_2 до Одеської міськради про визнання недійсним рішення сесії Одеської міськради від 15.07.2005 № 4250-IV відмовлено.

17. 07.10.2016 Управлінням Держгеокадастру в м. Одесі Одеської області було проведено державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,0607 га за адресою: АДРЕСА_1 , із присвоєнням їй кадастрового номера :52:020:0119.

18. Суди попередніх інстанцій встановили, що станом на 07.10.2016 власником спірної земельної ділянки був ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016. Документ, що є підставою для виникнення права власності - рішення Одеської міської ради від 10.08.2000 № 1536-ХХІІІ, документ, що посвідчує право - державний акт від 25.10.2000 серії І-ОД № 012661.

19. 17.10.2016 на підставі договору дарування земельної ділянки від 03.02.2005 за № 86 за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку.

20. 18.11.2016 згідно з договором купівлі-продажу ОСОБА_3 спірну земельну ділянку продав ОСОБА_1 .

21. Того ж дня відомості про право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

22. 22.11.2016 на підставі нотаріальної заяви ОСОБА_1 земельну ділянку було поділено на дві земельні ділянки, одна площею 0,0577 га, кадастровий номер :52:020:0121, друга площею 0,003 га, кадастровий номер :52:020:0120.

23. Утворені в результаті поділу вищенаведені земельні ділянки 20.12.2016 Управлінням Держгеокадастру в м. Одесі Одеської області були зареєстровані в Державному земельному кадастрі, а право власності на них за ОСОБА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.12.2016 (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 101 та 101).

24. Відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ «Украгродім ХК» від 17.10.2018, оформленим протоколом від 17.10.2018 № 17/10, ОСОБА_1 вніс до статутного капіталу цього товариства земельну ділянку, кадастровий номер :52:020:0120, загальною площею 0,003 га та земельну ділянку, кадастровий номер :52:020:0121, загальною площею 0,0577 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

25. 30.10.2018 на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43769563 та № 43770476 державним реєстратором зареєстровано право власності на вищевказані земельні ділянки за ТОВ «Украгродім ХК».

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

26. Суди розглядали справу неодноразово. Господарський суд Одеської області рішенням від 05.02.2021 в задоволенні позову відмовив.

27. Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 28.04.2021 рішення Господарського суду Одеської області залишив без змін.

28. Судові рішення мотивовані тим, що вибуття спірної земельної ділянки відбулось не з волі позивача, однак суди врахували заяву відповідача про застосування позовної давності та встановили, що Одеська міськрада була обізнана про своє рішення 15.07.2005, проте в межах строку позовної давності, який закінчився 15.07.2008, до суду не звернулась.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог

29. У червні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Одеської міськради (далі - скаржник), в якій скаржник просить постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 і рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

30. Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

31. На обґрунтування підстав касаційного оскарження Одеська міськрада посилається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, статей 13, 14 Конституції України, статей 256, 257, 261, 330, 387, 388 Цивільного кодексу України, статей 8, 116, 126, 152 Земельного кодексу України та порушено норми процесуального права, зокрема статті 73- 80 Господарського процесуального кодексу України, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19).

32. Скаржник вважає, що позовна давність у цій справі має обчислюватись з моменту, коли саме було проведено незаконну та протиправну державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :52:020:0119, за ОСОБА_3 , який не є добросовісним набувачем у розумінні положень статей 330, 387, 388 Цивільного кодексу України, тобто з 17.10.2016 порушено права та інтереси територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міськради.

33. У судовому засіданні представник позивача підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.

Позиція відповідача та третіх осіб

34. У відзивах на касаційну скаргу ТОВ «Украгродім ХК» та ОСОБА_1 погоджуються з висновками судів попередніх інстанцій, що перебіг позовної давності в даному випадку розпочався саме з моменту скасування рішення Одеської міськради від 10.08.2000 № 1536-ХХІІІ, тобто 15.07.2005, а закінчився відповідно 15.07.2008.

35. Відповідач та ОСОБА_1 вважають, що судами цілком правильно врахований правовий висновок щодо застосування норм статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16.

36. З урахуванням наведеного ТОВ «Украгродім ХК» та ОСОБА_1 просять судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

37. У судовому засіданні представники ТОВ «Украгродім ХК» та ОСОБА_1 заперечили проти касаційної скарги та просили відмовити в її задоволенні.

38. ДБК «Нова Аркадія» правом на подання письмового відзиву на касаційну скаргу, передбаченим статтею 295 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

39. У судовому засіданні представник ДБК «Нова Аркадія» підтримав касаційну скаргу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

40. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

41. Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, Одеська міськрада оскаржує судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

42. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

43. Суди попередніх інстанцій встановили, що до того як у 15.07.2005 Одеська міськрада скасувала своє рішення від 10.08.2000 (з врахуванням рішення Одеської міськради від 29.09.2005 про виправлення технічної помилки та документів Одеської міськради, що передували прийняттю цього рішення), яким було передано спірну земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_2 , останній у 03.02.2005 подарував спірну земельну ділянку ОСОБА_3 , який у 18.11.2016 продав її ОСОБА_1 , а останній 22.11.2016 спірну земельну ділянку розділив на дві та 17.10.2018 передав їх як внесок до статутного капіталу ТОВ «Украгродім ХК».

44. За змістом статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

45. Згідно із частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

46. Частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

47. Зі встановлених у даній справі обставин справи суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що спірна земельна ділянка вибула із володіння власника (Одеської міськради) не з його волі та в подальшому була розділена на дві земельні ділянки.

48. Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18).

49. Оскільки рішення Одеської міськради, яким земельна ділянка передавалася ОСОБА_2 у власність скасовано, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.07.2011 свідоцтво про право власності на будівлі та державний акт про право власності на земельну ділянку, видані на ім`я ОСОБА_2 , визнані недійсними, суди дійшли обґрунтованого висновку, що у позивача є всі законні підстави на витребування спірної земельної ділянки від добросовісного набувача в комунальну власність.

50. Разом з тим, як зазначили суди попередніх інстанцій, відповідачем під час розгляду цієї справи була подана заява про застосування позовної давності та наслідків її спливу (т. 5, а. с. 77, 78).

51. Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

52. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

53. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

54. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

55. Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

56. Скаржник стверджує, що про порушення прав та інтересів територіальної громади м. Одеси Одеська міськрада дізналась 17.10.2016, коли за ОСОБА_3 на підставі договору дарування було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку.

57. Натомість згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19), та на який посилається Одеська міськрада у касаційній скарзі, відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

58. Суд першої інстанції вказав, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19) також зазначила, що оскільки право власності територіальної громади на спірну земельну ділянку було порушене в момент її вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли міська рада довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

59. Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки право власності територіальної громади м. Одеси на спірну земельну ділянку було порушене в момент її вибуття (рішення Одеської міськради від 10.08.2000) з комунальної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли Одеська міськрада довідалася (рішення Одеської міськради від 15.07.2005) про порушення її права.

60. З викладеного вбачається, що суди першої та апеляційної інстанцій врахували правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо початку перебігу позовної давності за віндикаційним позовом, викладений у постанові від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19) та ухвалили судові рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з правильним застосуванням норм статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України.

61. Ураховуючи, що Одеська міськрада своїм рішенням від 15.07.2005 скасувала рішення Одеської міськради від 10.08.2000, то остання була обізнана про незаконне вибуття спірної земельної ділянки з її власності та передачу її у власність іншій особі в 2005 році, тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позовна давність за позовною вимогою про витребування земельних ділянок сплила 15.07.2008.

62. Викладеним спростовуються доводи скаржника, що позовна давність у цій справі має обчислюватись з моменту, коли саме було проведено незаконну та протиправну державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :52:020:0119, за ОСОБА_3 , який не є добросовісним набувачем у розумінні положень статей 330, 387, 388 Цивільного кодексу України, тобто з 17.10.2016 порушено права та інтереси територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міськради.

63. Звідси касаційна скарга Одеської міськради є необґрунтованою, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

64. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

65. Згідно з положеннями статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

66. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу Одеської міськради слід залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

67. За змістом пункту 2 частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

68. З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги Одеської міськради без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Одеської міської ради на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 і рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2021 у справі № 916/1691/19 залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 і рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2021 у справі № 916/1691/19 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Г. М. Мачульський

Є. В. Краснов