ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року Справа № 915/1156/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом: Миколаївського міського центру зайнятості (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 68; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 42559710)

до відповідача: Головного управління ДПС у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, буд. 6; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 43144729)

про: стягнення 33519,52 грн,

Суть спору:

27.07.2021 Миколаївський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 27.07.2021 (вх. № 11479/21), в якій просить суд:

- прийняти цю позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі;

- стягнути з Миколаївського Головного управління ДПС у Миколаївській області () на користь Миколаївського міського центру зайнятості (), р/р UA0706115 Держказначейська служба України, м. Київ суму допомоги по безробіттю у розмірі 33 519 грн. 52 коп., виплаченої ОСОБА_1 , поновленому на посаді головного державного ревізора - інспектора відділу боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Миколаївській області;

- стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області () на користь Миколаївського міського центру зайнятості () р/р UA0706115 Держказначейська служба України, м. Київ судовий збір в розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області № 70-о від 15.06.2021; наказу Миколаївського обласного центру зайнятості № 69 від 16.06.2021; персональної картки № 00026 від 27.01.2021; розрахункової довідки від 16.06.2021; претензії № 803/2-21М від 23.06.2021 з відповіддю на неї № 485/9л/14-29-10-02-07 від 02.07.2021; застосування положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»; та мотивовані зокрема, тим, що 16.01.2021 ОСОБА_1 був звільнений з посади головного державного ревізора-інспектора відділу боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Миколаївській області. 27.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського міського центрі зайнятості за пошуком роботи та йому було надано статус безробітного з призначенням допомоги по безробіттю. У подальшому, на підставі судового рішення ОСОБА_1 був поновлений на роботі, що є підставою для утримання з роботодавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Ухвалою суду від 02.08.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1156/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Копія вказаної ухвали була направлена учасникам справи, на їх адреси місцезнаходження, визначені у відповідності до приписів ч. 2 ст. 27 ГПК України.

Так, позивач отримав копію ухвали 19.08.2021, про що свідчить відповідна відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 274.

Відповідач отримав копію вказаної ухвали 08.09.2021 у Відділі документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області, про що свідчить відповідна відмітка на Повідомленні про вручення.

13.08.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 515/9л/14-29-10-02-06 від 11.08.2021, в якому заявник просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Заперечення відповідача, викладені у відзиві, мотивовані, зокрема, тим, що станом на час надання відзиву ГУ ДПС у Миколаївській області перебуває у стані припинення, а видатки (виплата допомоги по безробіттю) не передбачені кошторисом контролюючого органу. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Отже, беручи до уваги вищевказане та факт стягнення з ГУ ДПС у Миколаївській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 44818,92 грн та виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 (ГУ ДПС у Миколаївській області - поновлено ОСОБА_1 з 17.01.2021 на посаді та виплачено на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, в межах суми стягнення за один місяць, в сумі 12120,41 грн) відповідач вважає, відсутні підстави задоволення позовних вимог у справі №915/1156/21 в повному обсязі.

17.08.2021 до суду від Миколаївського міського центру зайнятості надійшла відповідь на відзив № 1017/2-21м від 17.08.2021, за змістом якої позивач не погоджується з аргументацією відповідача та надає відповідні пояснення.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

За правилами ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розглянув дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст. 252 ГПК України).

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

Наказами Головного управління ДПС у Миколаївській області № 15-о від 11.01.2021 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » та № 33-о від 16.01.2021 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 16.01.2021» було звільнено ОСОБА_1 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Миколаївській області.

З метою реалізації права на соціальний захист 27.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського міського центру зайнятості за пошуком роботи та йому було надано статус безробітного з призначенням допомоги по безробіттю.

Відповідно до персональної картки № 00026 ОСОБА_1 27.01.2021 став на облік до Миколаївського міського центру зайнятості, як особа, яка шукає роботу.

У зв`язку з відсутністю підходящої роботи йому було надано статус безробітного.

З 17.02.2021 ОСОБА_2 було розпочато виплату допомоги по безробіттю, яка виплачувалась по 14.06.2021.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 у справі № 400/580/21 було визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 11.01.2021 №15-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 16.01.2021 №33-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 16 січня 2021»; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Миколаївській області; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за один місяць в сумі 12 120,84 грн; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.01.2021 року по 11.06.2021 року у сумі 44 818,92 грн.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 у справі № 400/580/21 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області було видано наказ № 70-о від 15.06.2021 «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 », відповідно до якого:

- скасовано наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 11.01.2021 №15-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » та наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 16.01.2021 №33-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 16.01.2021»;

- поновлено ОСОБА_1 з 17 січня 2021 року на посаді головного державного ревізора - інспектора відділу боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Миколаївській області.

За час перебування на обліку в Центрі зайнятості, згідно із розрахунковою довідкою щодо виплат допомоги по безробіттю ОСОБА_1 за період з 17.02.2021 по 14.06.2021 було виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 33 519,52 грн.

24.06.2021 позивач скерував на адресу відповідача претензію № 803/2-21м від 23.06.2021 із пропозицією впродовж 30 календарних днів з моменту її отримання повернути перераховану ОСОБА_1 суму допомоги по безробіттю в розмірі 33 519,52 грн.

У відповідь на вказану претензію відповідач оформив та скерував на адресу позивача лист № 485/9л/14-29-10-02-07 від 02.07.2021, за змістом якого повідомив, що підстав для перерахування коштів до Миколаївського міського центру зайнятості щодо виплат допомоги по безробіттю ОСОБА_1 на теперішній час відсутні, тому що зазначені випадки не передбачені кошторисом контролюючого органу.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів, а саме допомоги по безробіттю, виплаченої поновленому на посаді працівнику відповідача.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмета доказування у даній справі належить встановлення обставин щодо наявності у відповідача обов`язку сплатити позивачу грошові кошти, а саме допомоги по безробіттю, виплаченої поновленому на посаді працівнику відповідача.

Позивач на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області № 70-о від 15.06.2021;

- наказ Миколаївського обласного центру зайнятості № 69 від 16.06.2021;

- персональна картка № 00026 від 27.01.2021;

- розрахункова довідка від 16.06.2021;

- претензія № 803/2-21М від 23.06.2021 з відповіддю на неї № 485/9л/14-29-10-02-07 від 02.07.2021.

Відповідач будь-яких доказів на підтвердження власної правової позиції щодо суті позовних вимог суду не надав.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Перш за все, суд вважає за необхідне зауважити, що спір про право, яке виникає в силу визначеного законом зобов`язання, за наслідком прийняття судового рішення про поновлення на роботі працівника юридичної особи, яка не перебуває у відносинах владного підпорядкування щодо фонду соціального страхування, є за своєю правовою природою господарсько-правовим і підлягає розгляду в судах господарської юрисдикції.

За приписами статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Тобто, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, при тому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб`єктом, саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій (щодо іншої особи, яка є учасником спору), такий суб`єкт не перебуває «при здійсненні управлінських функцій» і не має встановлених нормами статті 2 КАС України ознак суб`єкта владних повноважень а, отже, і спір за участю останнього повинен вирішуватися господарським судом.

Аналогічний правовий висновок щодо непоширення юрисдикції адміністративних судів на справи за позовами центрів зайнятості про стягнення з роботодавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № П/811/1917/14 (провадження № 11-102апп18) та від 18 квітня 2018 року (провадження № 11-189апп18).

З урахування наведеного суд зазначає, що правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Так, згідно вказаного закону загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття є система прав, обов`язків та гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

При цьому, відповідно до ст. ст. 1, 43 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.

Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 792 від 19.09.2018 (далі - Порядок №792).

Відповідно до п. 22 Порядку №792 рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видом забезпечення є, зокрема, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Таким чином, наведеними положеннями чинного законодавства передбачено, що особа, яка втратила роботу з незалежних від неї обставин та зареєструвалась у встановленому порядку, набуває право на матеріальне забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю.

Як уже було наведено вище, ОСОБА_1 після звільнення його відповідачем із займаної посади звернувся до Центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного.

ОСОБА_1 перебував у Миколаївському міському центрі зайнятості на обліку як безробітний та отримав за період з 17.02.2021 по 14.06.2021 допомогу по безробіттю у розмірі 33 519,52 грн.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі, зокрема, поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 у справі № 400/580/21 було поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Миколаївській області.

Приписами ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Викладене за своїм змістом узгоджується з приписами п. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно якого з роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає у тому випадку, якщо невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю потягло за собою незаконне звільнення з роботи застрахованої особи, і саме через цю подію така особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати, що має бути підтверджено відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено право Центру зайнятості стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок, в даному випадку, Головного управління ДПС у Миколаївській області відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у зв`язку із поновленням ОСОБА_1 на посаді за рішенням суду.

За таких обставин, вимоги Миколаївського міського центру зайнятості про стягнення з Головного управління ДПС у Миколаївській області суми допомоги по безробіттю у розмірі 33 519,52 грн, виплаченої поновленому на посаді ОСОБА_1 , визнаються судом обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

При цьому, господарським судом відхиляються посилання відповідача на постанову Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки, по-перше, дана справа не є трудовим спором, по-друге, вказана постанова, яка не є обов`язковою для застосування судом, не містить положень щодо застосування приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Крім того, судом відхиляються доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з тим, що видатки (виплата допомоги по безробіттю) не передбачені кошторисом контролюючого органу з огляду на те, що, по-перше, обов`язок здійснити таке відшкодування встановлено наведеними вище приписами законодавства, а по-друге, згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку з задоволенням позову, витрати по сплаті судового збору у даній справі підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, буд. 6; ідентифікаційний код 43144729) на користь Миколаївського міського центру зайнятості (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 68; ідентифікаційний код 42559710) суму допомоги по безробіттю у розмірі 33 519,52 грн, виплаченої ОСОБА_1 , поновленому на посаді головного державного ревізора - інспектора відділу боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Миколаївській області, а також 2270,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Миколаївський міський центр зайнятості (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 68; ідентифікаційний код 42559710);

Відповідач: Головне управління ДПС у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, буд. 6; ідентифікаційний код 43144729).

Повне рішення складено та підписано судом 01.10.2021.

Суддя О.Г. Смородінова