ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2946/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Ньорби Віктора Петровича, м. Харків
про стягнення 22204,80 грн.
за участю представників:

позивача - Аргунова О.В.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Ньорби Віктора Петровича (відповідач) про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 22204,80 грн. на користь Державного бюджету. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на прострочення передавання орендованого державного майна ФОП Ньорбою В.П. Балансоутримувачу за актом приймання-передачі у відповідності до умов Договору оренди № 6561-Н від 15.08.2018, заяву Регіонального відділення від 11.09.2020р. № 20-03-02-08186 про припинення дії договору оренди, п.п. 10.9, 10.10, 10.11 Договору оренди № 6561-Н від 15.08.2018 (в редакції Договору №1 від 04.09.2019), та вказує, що за час прострочення повернення об`єкта оренди позивачем нарахована відповідачу неустойка за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року у розмірі 22204,80 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.08.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 01.09.2021 о 11:00.

01.09.2021 судом розгляд справи було відкладено на 20.09.2021 о 12:00.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив. Про місце, дату та час судових засідань відповідач повідомлявся судом за адресою місцезнаходження: 61070, м. Харків, пров. 2-й Лісопарківський, 7, кв. 6.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

15 серпня 2018 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Ньорбою Віктором Петровичем (орендар) було укладено Договір оренди № 6561-Н, відповідно до умов п.1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення - кім.№№2, 3 та частина коридору площею 5,48 кв.м. напівпідвалу 4-поверхової житлової будівлі «Гуртожиток» по пров. 1-й Лісопарковий, 3 (технічний паспорт відсутній), інв. №00079, реєстровий №МПВАО320, загальною площею 42,88кв.м., за адресою: м. Харків, пров. 1-й Лісопарковий, 3, що перебуває на балансі Державного науково-виробничого підприємства «Об`єднання Комунар» (далі - Балансоутримувач).

04 вересня 2019 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Ньорбою Віктором Петровичем (орендар) було укладено Договір №1 про внесення змін до Договору оренди №6561-Н від 15.08.2018 (надалі - Договір оренди).

Відповідно до наказів Фонду державного майна України від 12.05.2021 № 774 «Про виділ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області», від 13.05.2021 № 783 «Про утворення юридичної особи», було утворено нову юридичну особу - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області шляхом виділу частини майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях.

Згідно офіційних відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області зареєстроване як юридична особа з 14.05.2021.

У відповідності до Опису справ до Акту приймання-передавання справ (документів) від однієї установи до іншої від 17.05.2021р. №1, Додатку №2 до Акту (Перелік розірваних договорів оренди по Харківській області), матеріали з орендної справи за Договором оренди № 6561-Н були передані до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області.

Згідно з приписами п.10.1. Договору оренди (в редакції Договору №1 про внесення змін від 04.09.2019) строк дії договору було продовжено за взаємною згодою сторін до 14.08.2020 включно.

Пунктом 10.6. Договору оренди було передбачено, що чинність цього Договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Як вбачається з матеріалів справи 12.08.2020 до канцелярії Регіонального відділення надійшла заява орендаря №б/н від 11.08.2020р., за змістом якої останній просив пролонгувати строк дії договору №6561-Н від 15.08.2018р. на 1 календарний рік.

До Регіонального відділення надійшов лист від Балансоутримувача від 19.08.2020р. №804/1-04/017 з проханням розірвати Договір оренди №6561-Н від 15.08.2018 з ФОП Ньорбою В.П. у зв`язку з систематичним порушенням термінів здійснення платежів за договором та несплатою орендної плати протягом 3 місяців підряд та невиконання зобов`язання щодо страхування державного майна.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях № 01694 від 27.08.2020 було відмовлено у продовженні Договору оренди.

Заявою про припинення дії договору оренди від 11.09.2020р. № 20-03-02-08186, Регіональне відділення повідомило відповідача та Балансоутримувача, що 14.08.2020 закінчився термін дії договору оренди №6561-Н від 15.08.2018, та вимагало повернути майно.

Про факт направлення заяви Регіонального відділення від 11.09.2020р. № 20-03-02-08186 відповідачу свідчить поштова квитанція від 14.09.2020 разом з списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів №152 та №2136. Згідно інформації з офіційного порталу електронного сервісу АТ «Укрпошта» за результатом пошуку трек номеру №870, означена заява була отримана Орендарем особисто 15.09.2020.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що Договір оренди №6561-Н від 15.08.2018 припинив свою дію 14.08.2020, у зв`язку з закінченням строку на який його було укладено.

Пунктом 10.9. Договору оренди (в редакції Договору №1 про внесення змін від 04.09.2019) було передбачено, що у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів орендар повертає Балансоутримувачу.

Відповідно до п.10.10. Договору оренди (в редакції Договору №1 про внесення змін від 04.09.2019) майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання між Орендарем та Балансоутримувачем акта приймання - передавання про повернення майна. Обов`язок щодо складання акту приймання-передавання про повернення майна покладається на Орендаря.

Таким чином, у відповідності до умов Договору оренди у відповідача виник обов`язок по поверненню орендованого майна Балансоутримувачу шляхом звільнення орендованого майна та підписання акту приймання-передавання.

Відповідно п. 10.11. Договору оренди (в редакції Договору №1 про внесення змін від 04.09.2019) якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування Майном за весь час прострочення, порядок нарахування і сплати якої передбачено розділом 3 даного Договору.

Укладаючи даний Договір, сторони дійшли до взаємної згоди та наголошують на тому, що положення ст. 232 Господарського Кодексу України щодо припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання через шість місяців від дня, коли таке зобов`язання мало бути виконане, не розповсюджуються на строк нарахування неустойки, яку орендодавець, відповідно до умов даного пункту та приписів ст. 785 Цивільного Кодексу України, має право нарахувати та вимагати до сплати від орендаря.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Аналогічні положення закріплені в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання господарських зобов`язань, у тому числі з повернення орендованого майна є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Згідно ч.1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частина 2 ст. 785 Цивільного кодексу України безпосередньо встановлює обов`язок орендаря, який не виконує обов`язку щодо повернення об`єкту оренди, на вимогу орендодавця сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном за весь час прострочення.

Листом №1089/1-04/027 від 17.11.2020 Балансоутримувач - ДНВП «Об`єднання Комунар» повідомив Регіональне відділення про факт відмови орендаря передати орендоване майно Балансоутримувачу та підписати акт приймання-передавання, що вказує на використання вищезазначеного державного майна орендарем після припинення дії договору оренди.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП Ньорбою В.П. відбулось передавання орендованого майна Балансоутримувачу, шляхом підписання Акту повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 01.02.2021.

Дослідивши довідку про нарахування неустойки за час прострочення повернення об`єкту оренди за договором оренди №6561-Н від 15.08.2018, судом встановлено, що згідно даної довідки позивачем була нарахована відповідачу неустойка за період з 19.09.2020 по 31.01.2021, а не за період з вересня 2020 року (01.09.2020) по лютий 2021 року (31.01.2021), про що заявлено позивачем у справі.

Враховуючи вищевикладене, та те, що Договір оренди №6561-Н від 15.08.2018 припинив свою дію 14.08.2020, а відповідач у відповідності до умов Договору оренди не повернув Балансоутримувачу майно протягом трьох робочих днів, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки за період з вересня 2020 року (01.09.2020) по лютий 2021 року (31.01.2021) у розмірі 22204,80 грн.

Разом з цим суд зазначає, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ФОП Ньорбу Віктора Петровича припинено 14.01.2021.

Пункт 1 частини 1 статті 20 ГПК України закріплює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких с фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18.

Отже, спір належить до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства позовні вимоги у справі підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір у розмірі 2270,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 20, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 123, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , відомості про дату народження в матеріалах справи відсутні) неустойку у розмірі 22204,80 грн. на користь Державного бюджету (назва отримувача: ГУК Харків обл../МГТ Харків/22080220, , номер рахунку - UA0020649, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм. подат.)).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , відомості про дату народження в матеріалах справи відсутні) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61057, м. Харків, майдан Театральний, 1, ідентифікаційний код 44223324, р/р UA0156774, МФО 820172, ДКС України) 2270,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61057, м. Харків, майдан Театральний, 1, ідентифікаційний код 44223324).

Відповідач: Фізична особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , відомості про дату народження в матеріалах справи відсутні).

Повне рішення складено "27" вересня 2021 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/2946/21