ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2021 Справа № 908/655/21

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кощеєв І.М., Чус О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.06.2021 у справі №908/655/21 (суддя ЗінченкоН.Г.; рішення ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін, повне рішення складено 04.06.2021)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м.Запоріжжя

до відповідача Концерну "Міські теплові мережі", м.Запоріжжя

про стягнення 150768,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення 150768,38 грн. заборгованості, що виникла за договором про постачання електричної енергії №44 від 01.10.2004, що складається з пені в сумі 31840,47 грн., інфляційних нарахувань в сумі 89930,35 грн. і 3% річних в сумі 28997,56 грн.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги порушенням відповідачем умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019, укладеного на умовах договору про постачання електричної енергії №44 від 01.10.2004, та положень чинного законодавства в частині своєчасного і повного розрахунку за надані послуги з розподілу електричної енергії по рахункам №44/10/рп від 31.10.2019, №44/11/рп від 30.11.2019 і №44/12/рп від 31.12.2019.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.06.2021 у справі №908/655/21 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Концерну "Міські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" 31840 грн. 47 коп. пені, 28997 грн. 56 коп. 3 % річних, 89 930 грн. 35 коп. інфляційних втрат та 2270 грн. 00 коп. судового збору.

Ухвалюючи рішення, господарський суд виходив з обставин невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах раніше укладеного договору про постачання електричної енергії №44 від 01.10.2014 в частині порушення відповідачем строків розрахунків по рахункам на оплату за надані послуги з розподілу електричної енергії №44/10/рп від 31.10.2019, №44/11/рп від 30.11.2019 і №44/12/рп від 31.12.2019, внаслідок чого позивачем нараховано пеню. Господарський суд зазначив, що представлені відповідачем докази, в обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, не свідчать про винятковість розглядуваного випадку, розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача, є співмірним з порушенням.

Також, судом першої інстанції зазначено, що враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем розрахунків по рахункам на оплату за надані послуги з розподілу електричної енергії №44/10/рп від 31.10.2019, №44/11/рп від 30.11.2019 і №44/12/рп від 31.12.2019, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за період з 19.01.2021 по 10.03.2021 та інфляційних втрат за період з 01.01.2021 по 31.01.2021 заявлено позивачем обґрунтовано.

Господарським судом зазначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач (Концерн "Міські теплові мережі") звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 04.06.2021 у справі №908/655/21 частково, а саме в частині стягнення 31840 грн. 47 коп. пені і ухвалити нове рішення в частині стягнення пені, зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 99%.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Відповідач вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апелянт посилається на те, що ним в повному обсязі сплачено 6917719,00 грн. за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №44 від 01.01.2019, тобто відповідач виконав та по теперішній час виконує зобов`язання за вказаним договором, основний борг перед позивачем відсутній.

На думку відповідача, господарським судом не були з`ясовані обставин, які мають істотне значення для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

За доводами відповідача, позивачем не надано доказів (документів фінансової звітності, які б підтверджували наявність збитків підприємства), що порушення відповідачем строків розрахунків призвело до виникнення збитків в сумі заявленої до стягнення пені саме з вини відповідача.

В діях відповідача відсутня вина як необхідна умова для покладення на нього відповідальності за порушення зобов`язання.

Скаржник посилається і на те, що є комунальним підприємством теплопостачання, підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Запорізькій міській раді та створений з метою здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, забезпечує задоволення потреб споживачів, в тому числі населення, у централізованому теплопостачанні міста Запоріжжя, і електрична енергія споживається відповідачем не для власних потреб та відповідно до Закону України "Про теплопостачання", "Про житлово-комунальні послуги" відповідач зобов`язаний здійснювати постачання теплової енергії незалежно від зовнішніх факторів, тому що його господарська діяльність направлена на забезпечення життєдіяльності міста Запоріжжя.

Також, за доводами апелянта, на сьогоднішній день Концерн перебуває в тяжкому фінансовому становищі, оскільки основними споживачами теплової енергії є населення, бюджетні установи і організації, об`єкти соціальної сфери, інші суб`єкти господарювання, які здійснюють оплату за теплову енергію несвоєчасно та не у повному обсязі, мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію, при цьому, технічна можливість відключення боржників відсутня, здійснювати нарахування штрафних санкцій населенню на основний борг за спожиті послуги відповідач не мас можливості, відсутні реальні важелі впливу, оскільки згідно чинного законодавства України теплопостачальні підприємства не можуть нараховувати населенню ні штрафні санкції, ні збитки від інфляції, у зв`язку з чим заборгованість споживачів перед відповідачем станом на 01.04.2021 складає 1673102,08 грн. Крім того, в умовах зростання боргів населення за теплову енергію та падінням його платоспроможності, у підприємств тепло-комунальної енергетики суттєво збільшується заборгованість за спожитий природний газ, енергоносії, загострилася проблема із здійснення першочергових платежів з виплати заробітної плати, поглиблюється їх і так вкрай важкий фінансовий стан, відповідачем посилено ведеться робота зі стягнення дебіторської заборгованості зі споживачів теплової енергії, з контрагентів по господарським договорам.

Апелянт зазначає, що не дивлячись на виниклі обставини та несвоєчасні розрахунки споживачів за використану теплову енергію, відповідач докладає максимальні зусилля, щоб своєчасно виконувати взяті на себе зобов`язання з оплати за використану електричну енергію для постачання теплової енергії споживачам, однак враховуючи загальнодержавне значення роботи бюджетних підприємств, зокрема, закладів освіти, концерн не має права припинити надання на їх об`єкти теплової енергії, а відключення окремих боржників з числа населення, які мешкають у житловому фонді територіальної громади, є неможливим.

Відповідач посилається і на те, що докладає максимальні зусилля, щоб своєчасно виконувати взяті на себе зобов`язання з оплати за використані енергоресурси для постачання теплової енергії споживачам, а також здійснюється оплата податкових зобов`язань, внесків в пенсійний фонд України, виплата заробітної плати працівникам підприємства та інші обов`язкові розрахунки.

За доводами скаржника майже 90% коштів, що надійшли від споживачів до відповідача перераховуються, в першу чергу, за спожитий природний газ, послуги з його постачання, транспортування та розподілу, у відповідності та в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014, однак право власності на кошти, що надходять від споживачів теплової енергії відповідач набуває тільки після здійснення розподілу коштів і повернення їх у відсотку, що залишився на його поточному рахунку, розподіл коштів здійснюється без урахування коштів на виплату заробітної плати, першочерговість якої визначено Законом України "Про оплату праці", податків і зборів, які повинні бути сплачені у чітко визначені строки відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідач зазначає, що не має можливості самостійно розпоряджатися коштами, що надходять від споживачів теплової енергії, відповідно, не може користуватися зазначеними коштами, оскільки вони не підпадають в його розпорядження до здійснення розподілу, розрахунок середнього відсотка коштів, що залишились в розпорядженні Концерну "МТМ" після розподілу зі спеціальних рахунків протягом 2019 року (за період січень-грудень 2019 року) становить 10,1%, протягом 2020 року (за період січень - грудень 2020 року) становить 22,5%, підприємство відповідача змушене функціонувати в умовах жорсткого державного регулювання проведення розрахунків за спожитий при природний газ відповідно до Порядку №217, який обмежує можливість відповідача розпоряджатись коштами, що надходять від споживачів теплової енергії, тобто у відповідача відсутні будь які інші джерела надходження коштів, і відтак, він позбавлений права сплачувати пеню позивачу.

На думку апелянта, встановлений органом виконавчої влади порядок розподілу нормативу коштів унеможливлює виконання одночасно вимог Конституції України, Кодексу законів про працю щодо першочергової виплати заробітної плати та здійснювати розрахунки за енергоносії, отже такі обставини є об`єктивним фактором наявності обставин, що ускладнювали виконання умов договору.

За доводами скаржника, тарифи на теплову енергію (послуг з централізованого опалення, підігріву питної води), які діяли під час дії договору, не відповідають економічно обґрунтованому рівню витрат.

Відповідач зазначає, що у теплопостачальних підприємств, в тому числі і Концерну "МТМ", відсутні джерела на виплату пені, оскільки в тарифі на комунальні послуги для населення кошти на це не передбачено, Концерн "Міські теплові мережі" є об`єктом, що має стратегічне значення для суспільства, єдиним доходом якого є надходження від споживачів теплової енергії, отже відсутність можливості вчасно, якісно та в повному обсязі надавати послуги з теплопостачання спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для споживачів міста Запоріжжя, призведе до дестабілізації роботи підприємства (зрив опалювального періоду 2021-2022 роках, банкрутство Концерну "МТМ"), у тому числі, щодо невиконанням ним зобов`язань перед контрагентами зі сплати за холодне водопостачання, розподіл та транспортування природного газу (на 01.04.2021 загальна сума боргу складає ,23 грн.; 18844908,48 грн. за водопостачання та стоки та ,75 гри, за природний газ) та виплати заробітної плати працівниками підприємства.

Апелянт посилається і на те, що за ПАТ "Запоріжжяобленерго" обліковується борг за теплову енергію перед Концерном "МТМ" за судовими рішеннями, що набрали законної сили на загальну суму 10528815,56 грн., однак за графіком погашення заборгованості на загальну суму 9061310,06 грн. ПАТ "Запоріжжяобленерго" до теперішнього часу не здійснено жодного платежу.

На думку скаржника, вищезазначені обставини мають істотне значення та є підставою для зменшення судом пені, яка підлягає до стягнення на 99,9%, просить розстрочити виконання рішення суду по справі №908/655/21, оскільки в Концерні "МТМ" існують конкретні обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, що підтверджується усіма вищезазначеними обставинами.

26.08.2021 від Концерну "Міські теплові мережі" надійшла відповідь відзив на апеляційну скаргу, зміст якої аналогічна змісту апеляційної скарги.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу

Позивач (ПАТ "Запоріжжяобленерго") вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню, просить залишити рішення господарського суду без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач зазначає, що відповідач безпідставно посилається на наявність графіка погашення заборгованості на загальну суму 9061310,06 грн. та судові рішення у справах, оскільки предметом судових справ та графіка погашення заборгованості є заборгованість за договорами купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді та не може бути підставою для звільнення відповідача за порушень зобов`язань, що виникли за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Проведення позовної роботи зі стягнення дебіторської заборгованості зі споживачів теплової енергії, з контрагентів по господарським договорам, на яку посилається відповідач, не є тією обставиною, що має істотне значення, незадовільний фінансовий стан підприємства не є безумовною підставою для зменшення пені.

Позивач вважає безпідставними посилання скаржника на те, що стягнення пені призведе до дестабілізації роботи підприємства (зрив опалювального періоду 2021-2022 років, банкрутство Концерну "МТМ", невиконання зобов`язань перед контрагентами зі сплати за холодне водопостачання та транспортування природного газу та виплати заробітної плати, оскільки відповідач не був позбавлений права здійснити оплату за надані у жовтні, листопаді та грудні 2019 року послуги з розподілу електричної енергії. При цьому, позивач зазначає, що надавши відповідачу послуги з розподілу ще у 2019 році отримав належне відшкодування їх вартості лише 30.03.2021, що за умови інфляційних процесів у державі за період до 2021 року завдало збитків ПАТ "Запоріжжяобленерго".

На думку позивача, наведені відповідачем у клопотанні про зменшення пені обставини не впливають на обов`язок відповідача виконувати свої договірні зобов`язання перед позивачем та не виключають його вини у виникненні заборгованості, не є винятковими обставинами, а є, перш за все, наслідком його господарської діяльності, власного комерційного розрахунку та ризику, тому не можуть бути підставою для зменшення неустойки.

За доводами позивача, він також має критичний фінансовий стан, у ПАТ "Запоріжжяобленерго" відсутні кошти для фінансування першочергових та обов`язкових витрат товариства, станом на 28.02.2021 у позивача наявний податковий борг в сумі 1140000,00 грн., станом на 01.03.2021 товариство має кредиторську заборгованість за роботи, послуги, товарно-матеріальні цінності у розмірі 208835,07 грн., сума, мінімально необхідних платежів ПАТ "Запоріжжяобленерго" складає 111535,00 грн. на місяць, на рахунках товариства відсутні грошові кошти, а на кошти, які надходять на рахунки товариства постановою ВП №55890429 від 09.01.2019 накладено арешт, станом на 01.02.2021 дебіторська заборгованість становила 1492,3 млн. грн. - споживачів за електроенергію, відпущену до 01.01.2019, 536,5 млн. грн. - покупців послуг з розподілу електричної енергії, недостатність обігових коштів виникла внаслідок несвоєчасної та неповної оплати зобов`язань з послуг розподілу електричної енергії ТОВ "Запоріжжяенергопостачання", критичний фінансово-господарський звіт позивача підтверджується висновком судового експерта, наданого в межах проведеного економічного дослідження №282 від 17.05.2018.

Також позивач посилається і на те, що ПАТ "Запоріжжяобленерго" є підприємством державного сектору економіки та включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, позивач забезпечує надання житлово-комунальних послуг, позбавлений захисту від порушення законодавства користувачами цих послуг, обмежений в надходженні коштів, та як наслідок, несе відповідальність, у тому числі у вигляді штрафних санкцій та інших заходів впливу з боку оператора системи передачі.

За доводами позивача, збитковість підприємства не є тією виключною обставиною, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим, а також відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів, на підтвердження того, яким саме чином він буде щомісячно погашати заборгованість.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.07.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Чус О.В., Кощеєв І.М. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.06.2021 у справі №908/655/21; ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

10.08.2021 до суду надійшло клопотання Концерну "Міські теплові мережі" про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін у справі, вмотивоване тим, що відповідач є соціально значимим теплопостачальним підприємством, вирішення цієї справи для Концерну має суттєве значення, для повного та всебічного вирішення справи бажає приймати участь в засіданні для можливості надавати суду пояснення і докази по справі, які підтверджують відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем в розмірі, що складають предмет позовних вимог.

Враховуючи те, що головуючий суддя Подобєд І.М. з 02.08.2021 по 01.09.2021 перебував у відпустці, вирішення заявленого клопотання апелянта про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін здійснено після виходу судді з відпустки.

За розпорядженням в.о.керівника апарату суду від 03.09.2021, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Чус О.В. та Кощеєва І.М., для вирішення заявленого апелянтом клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін тощо, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого для розгляду справи 908/655/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Березкіна О.В., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.09.2021 означеним складом суду прийнято апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.06.2021 у справі №908/655/21 до свого провадження; відмовлено Концерну "Міські теплові мережі" у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у справі.

За розпорядженнями керівника апарату суду від 27.09.2021, у зв`язку з усуненням обставин, що зумовили заміну суддів-членів колегії, а саме вихід з відпустки суддів Чус О.В. та Кощеєва І.М., проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи 908/655/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Кощеєв І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.09.2021 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.06.2021 у справі №908/655/21 до свого провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини

13.11.2018 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову №1415 "Про видачу ПАТ "Запоріжжяобленерго" ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом". Згідно з п. 4 ця постанова набирає чинності з дня прийняття, крім пунктів 1 та 2, які набирають чинності з 01.01.2019.

За змістом пунктів 1, 2 зазначеного нормативного акту постановлено видати ПАТ "Запоріжжяобленерго" () ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, а саме: на території Запорізької області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності ПАТ "Запоріжжяобленерго", та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата (з якими укладені відповідні договори згідно з законодавством); анулювати з 01 січня 2019 року ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

Згідно з п. 3 зазначеної постанови ПАТ "Запоріжжяобленерго" зобов`язано, зокрема, до 01 січня 2019 року забезпечити завершення організаційних заходів, пов`язаних з анулюванням ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та провадженням діяльності за ліцензією з розподілу електричної енергії, зокрема, але не виключно; до 01 січня 2019 року укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії зі споживачами, електроустановки яких приєднані до системи розподілу електричної енергії Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", та договори електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії з електропостачальниками, які мають намір здійснювати діяльність з постачання електричної енергії таким споживачам, із відкладальною умовою набрання ними чинності з 01 січня 2019 року.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №312 від 14.03.2018 затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ) та визнано такою, що втратила чинність з 11.06.2018 постанову Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 "Про затвердження Правил користування електричною енергією" (із змінами) (далі - ПКЕЕ).

Відповідно до п. 1.2.1 ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Згідно з п.п. 2, 6 вищевказаної постанови укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

До укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

Згідно з п.п. 2.1.4., 2.1.6. ПРРЕЕ договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил. Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.

07.12.2018 Концерн "Міські теплові мережі" підписав Заяву-приєднання з 1 січня 2019 року до умов "Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії" (який є публічним договором) на умовах договору про постачання електричної енергії №44 від 01.10.2014.

Таким чином, з 01.01.2019 відповідач приєднався до умов публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах раніше укладеного Концерном "Міські теплові мережі" з ПАТ "Запоріжжяобленерго" договору про постачання електричної енергії №44 від 01.10.2014, про що свідчить заява-приєднання від 07.12.2018. Укладений сторонами раніше (до відповідних змін у законодавстві у сфері електроенергетики) договір про постачання електричної енергії №44 від 01.10.2014 продовжує свою дію в частині регулювання відповідних відносин.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач ні факту укладення з позивачем договору про постачання електричної енергії №44 від 01.10.2014, ні факту приєднання до умов публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах, раніше укладеного договору про постачання електричної енергії №44 від 01.10.2014 не заперечив, відповідно, договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії вважається укладеним з 01.01.2019, шляхом приєднання відповідача (споживача) до умов цього договору згідно з "Заявою-приєднання", що є додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору оператор системи (ПАТ "Запоріжжяобленерго" ) надає споживачу (Концерну "Міські теплові мережі") послуги з розподілу (передачі) електричної енергії, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП №309 від 14.03.2018, та Кодексу системи розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП №310 від 14.03.2018 (далі - КСР), за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в "Паспорті точки розподілу" за об`єктом споживача, який є додатком №2 до цього договору, та в особовому рахунку споживача, облікових базах оператора системи.

За умовами п. 2.3. договору споживач оплачує за розподіл (передачу) електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього договору та інші послуги оператора системи згідно з додатком № 4 "Порядок розрахунків".

Пунктом 8.5. договору сторонами передбачено, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених додатком №4 "Порядок розрахунків" до цього договору, у разі якщо главою 5 цього договору передбачено, що оплату за послугу з розподілу здійснює споживач безпосередньо оператору системи, споживач сплачує оператору системи пеню у розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу, включно по день фактичної оплати.

Також до договору сторонами підписаний Додаток №4 "Порядок розрахунків", відповідно до п. 1.4. якого, оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати за рахунками, що направляються споживачу оператором системи у розрахунковому періоді, що передує звітному. Кінцевим терміном оплати є 25 число місяця, що передує звітному розрахунковому періоду.

Згідно з п. 1.5 Додатку №4 до договору споживач не пізніше 14-00 годин 3-го робочого дня місяця, наступного за розрахунковим, направляє свого представника до оператора системи для подання у двох примірниках, підписаних уповноваженою особою споживача та скріплених його печаткою "Акт про спожиту активну електричну енергію за розрахунковий період" за формою Додатка №6.

Оператор системи підписує поданий акт та один примірник повертає споживачу.

За підсумками розрахункового періоду оператор системи виписує споживачу рахунок для остаточного розрахунку.

В пункті 1.8 Додатку №4 до договору, зазначено, що рахунки, виставлені оператором системи відповідно до умов договору для оплати послуг з розподілу електричної енергії (попередньої оплати, остаточного розрахунку, тощо), надаються, як правило, уповноваженому представнику споживача під його розпис на екземплярі рахунка, що залишається у оператора системи.

У разі неотримання представником споживача рахунків для здійснення передбачених умовами Договору платежів, відповідні рахунки направляються споживачу оператором системи поштовим зв`язком, кур`єром або за допомогою інтернет-сервісу.

Згідно з п. 1.9 додатку №4 до договору, споживач зобов`язаний у термін, що не перевищує 5 робочих днів з дня отримання рахунка (якщо інший термін не встановлений умовами договору для конкретного виду платежів), здійснити оплату рахунка, що надається йому оператором системи.

Датою отримання рахунка, вважається:

- у випадку вручення рахунка уповноваженому представнику споживача - дата отримання цього рахунка споживачем, зазначена ним в рахунку на екземплярі оператора;

- у разі направлення рахунка рекомендованим листом - дата, зазначена на фіскальному чеку поштового відправлення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні -7 днів);

- у разі направлення рахунка нарочним - дата вручення його споживачу; у разі направлення рахунка інтернетом-сервісом - дата, визначена п. 3.5. цього Додатка.

Як встановлено господарським судом, позивачем на оплату за надані послуги з розподілу електричної енергії у передбачені договором строки та у повному обсязі були виставлені відповідачу рахунки:

- №44/10/рп від 31.10.2019 на суму 507318,88 грн. (за жовтень 2019);

- №44/11/рп від 30.11.2019 на суму 3029077,45 грн. (за листопад 2019);

- №44/12/рп від 31.12.2019 на суму 3381322,67 грн. (за грудень 2019).

Зазначені вище рахунки відповідачем отримані, про що свідчить підпис представника відповідача на кожному з рахунків.

У кожному з перелічених рахунків зазначено кінцевий термін їх сплати.

Відповідач факт отримання від позивача рахунків на оплату за надані послуги з розподілу електричної енергії №44/10/рп від 31.10.2019, №44/11/рп від 30.11.2019 і №44/12/рп від 31.12.2019 на загальну суму 6917719,00 грн.

Станом на дату подання позовної заяви у даній справі (12.03.2021) вказані рахунки відповідачем не були оплачені.

До відзиву на позовну заяву відповідачем додано копії платіжних доручень, з яких вбачається, що оплата рахунків №44/10/рп від 31.10.2019, №44/11/рп від 30.11.2019 і №44/12/рп від 31.12.2019 відповідачем здійснена 30.03.2021.

Посилаючись на порушення відповідачем строків розрахунків по рахункам на оплату за надані послуги з розподілу електричної енергії №44/10/рп від 31.10.2019, №44/11/рп від 30.11.2019 і №44/12/рп від 31.12.2019 на загальну суму 6917719,00 грн., ПАТ "Запоріжжяобленерго" звернулося з позовом до Господарського суду Запорізької області про стягнення з Концерну "Міські теплові мережі" інфляційних нарахувань в сумі 89930,35 грн. і 3% річних в сумі 28997,56 грн., вимоги за яким є предметом спору у цій справі та за наслідками розгляду яких господарським судом прийнято оскаржуване рішення.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

19.04.2018 набрав чинності Кодекс систем розподілу, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №310 від 14.03.2018.

Відповідно до положень абз. 1, 22, 23 п. 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 №2019-VIII (зі змінами, внесеними згідно із Законом України №2628-VIII від 23.11.2018) під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання. У разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків: пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Як правильно встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, Концерном "Міські теплові мережі" порушено строки розрахунків по рахункам на оплату за надані послуги з розподілу електричної енергії №44/10/рп від 31.10.2019, №44/11/рп від 30.11.2019 і №44/12/рп від 31.12.2019, відповідно, вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно - господарські санкції. (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частинами четвертою, шостою статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України №543/96-ВР від 22.11.1996 "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" унормовано, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. (статті перша, третя Закону).

Відповідно до приписів частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 10.09.2020 у справі №916/1777/19.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 8.5. договору сторонами передбачено, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених Додатком №4 "Порядок розрахунків" до цього договору, у разі якщо главою 5 цього договору передбачено, що оплату за послугу з розподілу здійснює споживач безпосередньо оператору системи, споживач сплачує оператору системи пеню у розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу, включно по день фактичної оплати.

Отже, сторонами передбачено більшу тривалість періоду нарахування пені, ніж передбачено частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, - по день фактичної оплати.

Відповідно до розрахунку позивача, останній нарахував пеню окремо за кожним рахунком за загальний період із 16.02.2021 по 01.03.2021 у сумі 31840,47 грн., виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нарахована пеня.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, враховуючи умови п. 1.9 Додатку №4 до договору кінцевим терміном оплати по рахунку №44/10/рп від 31.10.2019 (отриманий споживачем 02.11.2019) було 08.11.2019; кінцевим терміном оплати по рахунку №44/11/рп від 30.11.2019 (отриманий споживачем 02.12.2019) було 09.12.2019; кінцевим терміном оплати по рахунку №44/12/рп від 31.12.2019 (отриманий споживачем 03.01.2020) було 10.01.2020.

Таким чином, прострочення оплати по рахунку №44/10/рп починається з 09.11.2019, по рахунку №44/11/рп - з 10.12.2019, по рахунку №44/12/рп - з 11.01.2020.

Також господарським судом встановлено, що в провадження Господарського суду Запорізької області перебувала справа №908/3239/20 за позовом ПАТ "Запоріжжяобленерго" до Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення пені за порушення відповідачем строків розрахунків по рахункам на оплату за надані послуги з розподілу електричної енергії №44/10/рп від 31.10.2019, №44/11/рп від 30.11.2019 і №44/12/рп від 31.12.2019.

В рішенні Господарського суду Запорізької області від 27.04.2021 у справі №908/3239/20 суд дійшов висновку, що за загальний період із 15.12.2019 по 15.02.2021 з Концерну "Міські теплові мережі" на користь ПАТ "Запоріжжяобленерго" підлягає стягненню 1209284,69 грн. пені. При цьому, застосувавши положення ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, судом в рішенні від 27.04.2021 у справі №908/3239/20 зменшено розмір пені, заявленої до стягнення, і стягнуто з Концерну "Міські теплові мережі" на користь ПАТ "Запоріжжяобленерго" 846499,00 грн. пені за загальний період з 15.12.2019 по 15.02.2021.

Отже, судом першої інстанції з`ясовано, що у даній справі розрахунок пені позивачем здійснений з урахуванням періоду, який був предметом розгляду у справі №908/3239/20.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

З наданих позивачем до матеріалів справи розрахунків вбачається, що нарахування 3% річних здійснено за період з 19.01.2021 по 10.03.2021, а нарахування інфляційних втрат - за період з 01.01.2021 по 31.01.2021.

Господарським судом встановлено, що в провадженні Господарського суду Запорізької області знаходиться справа №908/280/21 за позовом ПАТ "Запоріжжяобленерго" до Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення 3% річних за період з 13.11.2019 по 18.01.2021 та інфляційних втрат за період з 01.12.2019 по 31.12.2020 за порушення відповідачем строків розрахунків по рахункам на оплату за надані послуги з розподілу електричної енергії №44/10/рп від 31.10.2019, №44/11/рп від 30.11.2019 і №44/12/рп від 31.12.2019.

При цьому, у справі №908/655/21 розрахунок річних відсотків і інфляційних нарахувань позивачем здійснений з урахуванням періодів, які є предметом розгляду у справі №908/280/21.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем розрахунків щодо оплати за надані послуги з розподілу електричної енергії за рахунками №44/10/рп від 31.10.2019, №44/11/рп від 30.11.2019 і №44/12/рп від 31.12.2019, вимоги про стягнення з Концерну "Міські теплові мережі" 3% річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано.

Судом першої інстанції здійснено перевірку розрахунок позивача щодо заявлених до стягнення з відповідача пені в сумі 31840,47 грн., 3% річних в сумі 28997,56 грн. та інфляційних втрат в сумі 89930,35 грн. за порушення відповідачем умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019, укладеного на умовах договору про постачання електричної енергії №44 від 01.10.2004 щодо своєчасного та повного розрахунку за надані послуги з розподілу електричної енергії.

За результатами перевірки розрахунку позовних вимог, господарський суд дійшов до висновку, що він є такими, що виконаний у відповідності до норм чинного законодавства та обставин справи, є обґрунтованим та арифметично правильним.

У цьому зв`язку господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 31840,47 грн., 3% річних в сумі 28997,56 грн. та інфляційних втрат в сумі 89930,35 грн. за порушення відповідачем умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019, укладеного на умовах договору про постачання електричної енергії №44 від 01.10.2004 щодо своєчасного та повного розрахунку за надані послуги з розподілу електричної енергії.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, апеляційна скарга, не містить доводів, заперечень скаржника щодо неправильності здійсненого позивачем розрахунку суми заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не здійснює перегляд оскаржуваного рішення в цій частині.

Щодо доводів скаржника про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, на 99,9%, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами частини четвертої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зміст частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду, котрий при цьому користується доволі широкою дискрецією. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно зі статтею 3, частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Обґрунтовуючи подане клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені відповідач посилається на скрутне фінансове становище підприємства, значну дебіторську заборгованість споживачів комунальних послуг перед Концерном "Міські теплові мережі".

При розгляді клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд враховує не лише матеріальний стан Концерну "Міські теплові мережі", а й матеріальний стан ПАТ "Запоріжжяобленерго", обставину віднесення ПАТ "Запоріжжяобленерго" постановою Кабміну Міністрів України №83 від 04.03.2015 до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, також судом враховується, що заборгованість виникла у відповідача за послуги, надані у жовтні - грудні 2019 року, прийнятий судом до уваги також і розмір заявленої до стягнення у даній справі пені у порівнянні із розміром заборгованості (загальна сума заборгованості склала 6917719,00 грн.).

Дослідивши наведені відповідачем обставини та подані в їх обґрунтування докази, суд апеляційної інстанції вважає, що надані документи жодним чином не свідчать про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості і здійсненні з його боку конкретних дій щодо вжиття усіх можливих заходів для виконання зобов`язань за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах раніше укладеного договору про постачання електричної енергії №44 від 01.10.2014.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що представлені відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази не свідчать про винятковість розглядуваного випадку, а розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача, є співмірним з порушенням.

Стосовно клопотання скаржника про розстрочення виконання рішення суду у даній справі строком на 12 місяців, колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Умовою для надання розстрочки виконання рішення суду є встановлення судом факту наявності виняткових обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен врахувати викладені відповідачем обставини, матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Викладені відповідачем обставини щодо скрутного матеріального становища не є винятковими, не спростовують наявність вини у простроченні виконання грошового зобов`язання. Суд зауважує, що всі підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі (ПАТ "Запоріжжяобленерго") також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому боргу за рішенням суду.

Вказані відповідачем обставини не підтверджують факт відсутності у боржника можливості виконати судове рішення без надання відстрочки та не є тими обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України відсутність коштів у боржника не вважається випадком, який звільняє останнього від відповідальності за порушення ним зобов`язання.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Окрім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У даному випадку, незадовільний майновий стан позивача, не є підставою для розстрочення виконання рішення суду, оскільки при укладенні спірного договору на умовах, зазначених в ньому, позивач прийняв на себе ризики відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження того, яким саме чином він буде щомісячно погашати заборгованість.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та не спростовують викладених вище висновків суду.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 3405,00грн. на оплату судового збору, понесені апелянтом у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника (апелянта) у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 04.06.2021 у справі №908/655/21 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Концерн "Міські теплові мережі".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 27.09.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус