ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
"15" вересня 2021 р. м. Вінниця Cправа № 902/581/21
Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Міліціанова Р.В., за участю секретаря судового засідання: Смичка Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання права постійного користування земельною ділянкою
03.06.2021 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/н від 03.06.2021 року) Фермерського господарства "Пролісок Калинівщини" до Калинівської міської ради про:
- визнання незаконним та скасування рішення 5 сесії Калинівської міської ради 8 скликання "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою № 876 від 24.03.2021 року;
Ухвалою суду від 08.06.2021 року відкрито провадження у справі № 902/581/21 за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 15.07.2021 року.
10.08.2021 року представником позивача до суду подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову (б/н від 10.06.2021 року) (вх.канц. № 01-48/51/21 від 10.06.2021 року), в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:
Ухвалою суду від 11.06.2021 року призначено розгляд заяви представника Фермерського господарства "Пролісок Калинівщини" про вжиття заходів забезпечення позову (б/н від 10.06.2021 року) (вх.канц. № 01-48/51/21 від 10.06.2021 року) у судовому засіданні на 15.06.2021 року.
Ухвалою суду від 15.06.2021 року заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову (б/н від 10.06.2021 року) (вх.канц. № 01-48/51/21 від 10.06.2021 року) задоволено частково.
01.09.2021 року Господарським судом Вінницької області прийнято рішення у справі № 902/581/21, відповідно до якого позов задоволено повністю.
Також, судом призначено судове засідання з приводу розподілу судових витрат на 15.09.2021 року.
06.09.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява (б/н від 03.09.2021 року) в якій останній просить стягнути з відповідача на позивача 4 540,00 грн витрат зі сплати судового збору та 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
06.09.2021 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання (б/н від 06.09.2021 року) (вх.канц. № 01-34/7900/21), в якому останній зазначає, що розмір заявлених витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи, часом витраченим на надання послуг та обсягом наданих адвокатських послуг, в зв`язку з чим просить суд зменшити розмір заявлених судових витрат.
Враховуючи, що у відповідності до п. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, судом вирішено розглянути заяву відповідача про стягнення витрат на правову допомогу за наявними доказами.
Розглянувши матеріали справи та заяву (б/н від 03.09.2021 року) на підтвердження понесення позивачем витрат зі сплати правничої допомоги, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Згідно із п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При цьому, у поданій до суду заяві (б/н від 03.09.2021 року) позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.
На підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Таким чином, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджено поданими доказами.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16).
Визначені сторонами послуги пов`язані з предметом судового розгляду та визначення правовою позиції по справі.
Верховний Суд прийшов до висновку, що «витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено» (Правова позиція Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року).
При цьому, як вбачається з акту № 1 про здачу-прийняття наданих послуг від 03.09.2021 року представником позивача (адвокатом Желіховським В.М., зокрема зазначено, що адвокатом надано професійну правову (правничу) допомогу в зв`язку з підготовкою матеріалів позовної заяви та представництвом позивача у господарській справі № 902/581/21 у Господарському суді Вінницької області, наступного характеру: дослідження судової практики в аналогічних справах; збір доказової бази для звернення з позовом до Господарського суду Вінницької області, звернення з адвокатськими запитами; підготовка позовної заяви та необхідних додатків, подача матеріалів до суду; підготовка заяви про вжиття заходів забезпечення позову; представництво та захист інтересів Клієнта на всіх стадіях судового оскарження; підготовка інших процесуальних документів по справі (відповіді на відзив тощо).
Загальна вартість послуг професійної правничої допомоги наданій у рамках справи становить 15 000,00 грн.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України.
Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд враховує, що відповідачем подано заяву про зменшення витрат на правову допомогу, зазначивши про те, що витрати в сумі 15 000,00 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг. Підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи.
Згідно поданої заяви про стягнення судових витрат, Акту №1 здачі прийняття послуг до договору про надання правової допомоги від 14.05.2021 року та деталізованого опису наданих послуг не вбачається, що витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим та таким, що співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи па репутацію сторони або публічним інтересом до справи, а лише вбачається, що сума 15 000,00 грн, яка була ціною договору непропорційно розподілена між наданими послугами адвоката.
Водночас, види правої допомоги та послуг адвоката наведено у п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 1 та ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Перелік видів правової допомоги хоча і є невичерпним, однак на думку виокремлення процесу ознайомлення з доказами, матеріалами судової практики від безпосередньої правової допомоги у формі складання позову, суд вважає протиправним та вчинено на шкоду іншій стороні.
Тому, суд критично оцінює включення до суми витрат на професійну правничу допомогу дослідження матеріалів судової практики до подачі позову в сумі 1 880,00 грн; дослідження матеріалів судової практики при підготовці відповіді на відзив в сумі 940,00 грн.
Крім того, з огляду на зміст та обсяг процесуальних заяв, суд вважає завищеним тривалість часу на їх складення, зокрема позову (на 2 год), заяви про забезпечення позову (на 1 год), відповіді на відзив (на 1 год), всього на 1 880,00 грн.
Таким чином, зменшенню підлягає сума витрат на правничу допомогу у розмірі 4 700,00 грн.
Верховний Суд дотримується позиції, що визначаючи обсяг юридичної та технічної роботи за результатами розгляду відповідного клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу), суд ураховує, чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (постанови КГС ВС від 04.12.2018 у справі № 911/3386/17,від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18).
Враховуючи ціну позову, надмірний розмір витрат на правову допомогу, порівняно з сумою вимог суд вважає доведеним існування обставин надмірного розміру витрат на правову допомогу порівняно з ціною позову та станом відповідача.
Покладення на Калинівську міську раду витрат на правову допомогу у повному обсязі становитиме надмірний тягар для особи, що створить дисбаланс у правовідносинах сторін.
Тому, суд доходить про наявність виключних підстав для зменшення витрат на правову допомогу, вважаючи завищеними та непропорційними предмету позову та обсягу фактично наданої правової допомоги сумі витрат, які заявлено позивачем.
Понесення додаткових витрат має для відповідача виняткове значення та може створити перешкоди для здійснення діяльності, що призведе до негативних наслідків для великої кількості громадян.
Підсумовуючи суд доходить висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача правової допомоги в сумі 15 000,00 грн.
Також, з огляду на зміст позову, його обсяг та обсяг наданих доказів, суд доходить висновку про зменшення витрат на правову допомогу до 10 300,00 грн.
Судові витрати понесені на професійну правничу допомогу в сумі 4 700,00 грн слід залишити за позивачем.
На підставі ст. 129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 540,00 грн покладаються на відповідача у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73 ,74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 126, 129, 221, ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 244, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -
1. Заяву Фермерського господарства "Пролісок Калинівщини" (б/н від 03.09.2021 року) про розподіл судових витрат задовольнити частково.
3. Судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 700,00 грн - залишити за позивачем.
4. Видати наказ після набрання додатковим судовим рішенням законної сили.
5. Копію додаткового судового рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.
Додаткове судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.
Повний текст додаткового судового рішення складено 27.09.2021 року
Суддя Міліціанов Р.В.
1 - до справи