ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року Справа № 918/58/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Петухов М.Г.

суддя Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Орловській Т.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕФСІМАНІЯ" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 30.07.2021 р. (суддя Заголдна Я.В.)

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕФСІМАНІЯ" про визнання виконавчого документу від 30.03.2021 року таким, що не підлягає виконанню у справі №918/58/21

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро"

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕФСІМАНІЯ"

2) ОСОБА_1

про стягнення у розмірі 690758 грн. 45 коп.

за участю представників:

позивача - Бонтлаб В.В.,

відповідача 1 - не з`явився,

відповідача 2 - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 30.07.2021 р. у справі №918/58/21 у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕФСІМАНІЯ" про визнання виконавчого документу від 30.03.2021 р. у справі №918/58/21 таким, що не підлягає виконання відмовлено.

В обґрунтування ухвали судом першої інстанції зазначено, зокрема, що неможливість виконання ухвали господарського суду Рівненської області від 30.03.2021 у справі 918/58/21 про затвердження мирової угоди, яка є виконавчим документом, у примусовому порядку є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить конституційним гарантіям реалізації принципу обов`язковості судового рішення. Господарський суд вважає необґрунтованим аргумент ТОВ "ГЕФСІМАНІЯ" про те, що стягувач не набув права на примусове виконання мирової угоди через те, що боржниками-1 та -2 не порушено термінів, які передбачені п. 2 мирової угоди. Пункт 2 мирової угоди не передбачає будь-яких термінів чи графіків погашення заборгованості та за своїм змістом врегульовує питання повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 5 180,69 грн., відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України. Натомість, згідно з п. 1 мирової угоди між стягувачем та боржниками-1 та -2 узгоджено графік погашення заборгованості у розмірі 606 839 грн. 67 коп.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕФСІМАНІЯ" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ "ГЕФСІМАНІЯ" про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню задоволити. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕФСІМАНІЯ" суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги заявником зазначено, що відповідно до п. 4 мирової угоди у справі № 918/58/21 від 16.03.2021 року, затвердженою ухвалою господарського суду Рівненської області від 30.03.2021 року, сторони погоджуються, що у разі не сплати та/або несвоєчасної сплати відповідачами (боржниками) чергового платежу в повному обсязі в терміни, передбачені п. 2 цієї мирової угоди, стягувач набуде право на примусове стягнення з боржника 690 758,45 гри. Тобто, п. 4 мирової угоди чітко передбачено при наявності якої підстави у стягувана настає право на примусове виконання мирової угоди.

Згідно п. 2 мирової угоди, у зв`язку з укладенням мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 5 180,69 грн., відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Тобто, внаслідок юридичної конструкції п.4 цієї мирової угоди, можливість її примусового виконання поставлена в залежність не від дій або бездіяльності відповідачів, а в залежність від дій третьої особи.

Позивачем подано суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, зокрема, що ухвала господарського суду Рівненської області від 30.07.2021 року про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є законною та обґрунтованою, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 30.03.2021 року у справі №918/58/21 затверджено мирову угоду, згідно з п. 1 якої ТОВ "ГЕФСІМАНІЯ" та фізична особа ОСОБА_1 зобов`язані здійснити повну оплату 606 839,67 грн. (з яких - 500 929,11 грн. основний борг; 876,96 грн. відсотки за користування товарним кредитом; 72 196,62 грн. штраф; 5 180,69 грн. - 50 % судового збору; 27 656,29 грн. - 50 % витрат на професійну правничу допомогу) шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ТОВ "СПЕКТР АГРО" за наступним графіком погашення заборгованості:

Дата оплати по (включно)Сума основного боргу, грн.Сума відсотків за користування товарним кредитом, грн.Штраф, грн.Сума 50 % судового збору, грн.Сума 50 % витрат на адвоката, грн.
123456
15.05.2021100 000,00
30.09.2021400 929, 11876,9672 196,625 180,6927 656,29
ВСЬОГО:500 929, 11876,9672 196, 625 180,6927 656,29

Згідно з п. 2 мирової угоди у зв`язку з її укладенням до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 5 180,69 грн., відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Відповідно до п. 4 мирової угоди сторони погоджуються, що у разі не сплати та/або несвоєчасної сплати відповідачами (боржниками) чергового платежу в повному обсязі в терміни, передбачені п. 2 цієї мирової угоди, стягувач набуде право на примусове стягнення з боржника 751 251,72 грн. (з яких - 500 929.11 грн. основного боргу, 876,96 грн. відсотки за користування товарним кредитом, 18 006, 24 грн. пеня; 54 018,78 грн. 36 % річних; 13 664,00 грн. індексу інфляції; 103 263,36 грн. штраф; 5 180,69 грн. - 50 % судового збору; 55 312,58 грн. - 100 % витрат на професійну правничу допомогу) у встановленому законодавством порядку.

Ухвала господарського суду Рівненської області від 30.03.2021 року у справі №918/58/21 про затвердження мирової угоди відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом та може бути пред`явлена до примусового виконання через органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень, в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" протягом дії мирової угоди та з урахуванням трирічного строку пред`явлення виконавчих документів до виконання, встановленого ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", а саме - до "31" березня 2024 року.

Як вбачається зі змісту вказаної мирової угоди відповідачі (боржники) визнають, що заборгованість боржника-1 перед стягувачем за поставлені товари (основний борг) в момент укладення цієї мирової угоди становить 500 929,11 грн., а також визнають правильність нарахування стягувачем 876,96 грн. відсотки за користування товарним кредитом, 18 006,24 грн. пені; 54 018,78 грн. 36 % річних; 13 664,00 грн. індексу інфляції та 103 263,36 грн. штрафу.

За змістом ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) затверджена судом мирова угода є багатостороннім правочином, який відповідно до ст. 11 та ч.2 ст. 509 Цивільного кодексу України є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України, якими передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки сама мирова угода являє собою не лише судову процедуру, а й угоду (багатосторонню), в своїй основі вона носить характер господарського договору, в якому мають місце цивільні правовідносини, тому мирова угода є підставою для виникнення грошових зобов`язань, умови та порядок виконання яких закріплюються в угоді.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на 04.06.2021 року (дата звернення позивача до виконавчої служби) боржники не виконали пункту 1 мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 30.03.2021 року, в частині сплати основного боргу в сумі 100 000 грн. згідно з графіком до 15.05.2021 року включно.

У зв`язку з невиконанням боржниками зобов`язань визначених умовами мирової угоди, ТОВ "СПЕКТР АГРО" звернувся до Гощанського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявами №04-1/06 та №04-2/06 від 04.06.2021 року про відкриття виконавчих проваджень на підставі ухвали господарського суду Рівненської області від 30.03.2021 року, яка є виконавчим документом.

17.06.2021 року головний державний виконавець Гощанського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрив виконавчі провадження №65784251 та №65784412 від 17.06.2021 року з виконання ухвали господарського суду Рівненської області від 30.03.2021 року у справі № 918/58/21.

У відповідності до ст. 18 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, чинній станом на день затвердження мирової угоди) у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Колегією суддів встановлено, що ухвала суду від 30.03.2021 року у справі №918/58/21 про затвердження мирової угоди містить усі необхідні дані, що мають зазначатися у виконавчому документі згідно ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній станом на день затвердження мирової угоди).

Отже, дана ухвала має статус виконавчого документа, а тому сторона у справі не позбавлена права пред`явити її до примусового виконання через органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень, в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" протягом дії мирової угоди та з урахуванням трирічного строку пред`явлення виконавчих документів до виконання, встановленого ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", а саме - до "31" березня 2024 року.

Враховуючи наведе, а також відсутність в матеріалах справи доказів виконання відповідачами своїх зобов`язань щодо перерахування на рахунок позивача платежів в сумі та строки визначені умовами мирової угоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач правомірно пред`явив виконавчий документу до примусового виконання.

Оцінюючи доводи апелянта про те, що стягувач не набув права на примусове виконання мирової угоди з підстав, що боржниками не порушено термінів, які передбачені п. 2 мирової угоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказаний пункт мирової угоди не передбачає будь-яких термінів чи графіків погашення заборгованості та за своїм змістом врегульовує питання повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 5 180,69 грн., відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Натомість пунктом 1 мирової угоди визначено, що платіж в сумі 100000 грн. повинен бути оплачений у строк по 15.05.2021 року (включно) та платіж в сумі 400929,11грн. - у строк по 30.09.2021 року (включно).

З наведено вбачається, що в пункті 4 мирової угоди (згідно якого у разі не сплати та/або несвоєчасної сплати відповідачами чергового платежу в повному обсязі в терміни, передбачені п. 2 цієї мирової угоди, стягувач набуде право на примусове стягнення заборгованості) має місце описка, а саме замість посилання на п.2 мирової угоди необхідно було зазначити п.1 мирової угоди, яким і визначено терміни сплати чергових платежів.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01.07.2020 року (справа № 488/3753/17-ц) зазначив, що формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини: від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 року (заява № 18966/02) Високий суд наголошує, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00 § 40, ЄСПЛ 2002-ІІІ; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, § 45, 06.03.2003 року).

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст. 326 ГПК України).

Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно, належним чином та у повному обсязі.

Оскільки доводи апеляційної скарги фактично зводяться до наявності описки в тексті мирової угоди (невірне посилання на пункти мирової угоди), колегія суддів вважає, що визнання виконавчого документу - ухвали господарського суду Рівненської області від 30.03.2021 у справі 918/58/21 про затвердження мирової угоди, таким, що не підлягає виконанню у примусовому порядку з наведених в апеляційній скарзі підстав є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить конституційним гарантіям реалізації принципу обов`язковості судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви боржника-1 про визнання виконавчого документу (ухвали від 30.03.2021 року) таким, що не підлягає виконанню, з підстав, які зазначені в заяві ТОВ "ГЕФСІМАНІЯ".

У відповідності до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 1 частини 1 статті 275 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ч.1 ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку, порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді скарги судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятої у справі ухвали, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Рівненської області від 30.07.2021 р. у справі №918/58/21 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕФСІМАНІЯ" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "27" вересня 2021 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.