ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2021 р. Справа№ 911/2595/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Линник А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 23.09.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Київської області від 27.03.2019

у справі №911/2595/18 (суддя Лопатін А.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"

про стягнення 430 698,23 грн.

В судовому засіданні 23.09.2021 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.03.2019 у справі № 911/2595/18 у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» про стягнення 430 698, 23 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.03.2019 у справі № 911/2595/18, прийняти нове рішення по даній справі, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційний перегляд рішення здійснюється повторно, після скасування постановою Верховного Суду від 27.12.2019 прийнятої постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019.

Короткий зміст позовних вимог

22 листопада 2018 року Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» 156 816, 25 грн. пені за прострочення зобов`язань щодо оплати послуг згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011 № /П20, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 84 592, 50 грн. та інфляційних трат в сумі 89 289, 48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач у порушення умов укладеного договору та законодавства оплатив послуги, надані в 2015, 2016, 2017 роках відповідно до актів наданих послуг, з порушенням належного строку для їх оплати, чим здійснив прострочення таких зобов`язань, у зв`язку з чим, позивачем заявляються вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.03.2019 у справі № 911/2595/18 у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» про стягнення 430 698, 23 грн. відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що позивачем не враховано заяву відповідача про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 06.12.2016 № KV01-СЛ-8674-1216 на суму 358 173, 46 грн., окрім того, відповідачем було оплачено природний газ з дотриманням порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, що виключає можливість застосування до нього відповідальності у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В апеляційній скарзі позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням та вважає його таким, що прийнято при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, а також таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права.

Згідно доводів апеляційної скарги:

- сума заборгованості за договором була сплачена відповідачем в розмірі 36 183 645, 60 грн. за спірний період власними грошовими коштами, а не на підставі спільних протокольних рішень;

- посилання суду першої інстанції на постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» є безпідставними;

- Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджетом місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений постановою КМУ № 20 від 11.01.2005 взагалі втратив чинність з 08.11.2017 згідно з постановою КМУ від 08.11.2017 № 951, у зв`язку з чим на даний час така обставина не може братися до уваги судом;

- розрахунки, які здійснюються за порядком, є лише одним із способів виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором і вказаний порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, не змінював та не змінює строків виконання відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем за спірним договором, передбачених умовами п. 5.5 договору (до двадцятого числа місяця, наступного за звітним);

- відповідач мав та має можливість самостійно виконати зобов`язання з оплати послуг відповідно до умов договору, які не містять імперативного положення щодо виконання такого зобов`язання виключно за рахунок коштів з державного бюджету.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Постановою Верховного Суду від 27.12.2019 у справі № 911/2595/18 постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 скасовано, справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції по справі оголошувалась перерва, останній раз на 23.09.2021.

До справи під час апеляційного провадження від сторін отримувались письмові пояснення, додаткові обґрунтування та доповнення апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу; 21.09.2021 відповідачем подані уточнення до заяви про застосування строків позовної давності, 23.09.2021 позивачем подано письмові пояснення на уточнену заяву відповідача про застосування строків позовної давності.

Явка представників сторін

Позивачем у справі в судових засіданнях апеляційної інстанції підтримано доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, оскаржуване рішення позивач просив скасувати і прийняти нове про задоволення позову.

Представники відповідача в судових засіданнях апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвал в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

28.09.2011 між ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», правонаступником якого є ПАТ «Укртрансгаз» як газотранспортним підприємством та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» як замовником укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П20/23-169/1, відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газопровідних станцій (ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, строки та порядку, передбачені умовами договору.

Пунктами 3.1, 3.4 договору передбачено, що послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Відповідно до п. 5.4 договору вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Згідно п.п. 5.5 договору оплата послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 % попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватись транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Матеріалами справи підтверджено надання послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу у 2015, 2016, 2017 роках на загальну суму 36 183 645,60 грн. відповідно до актів наданих послуг: у листопаді 2015 року на загальну суму 41 619,77 грн. - акт наданих послуг від 30.11.2015 № 11-15-/П20, у грудні 2015 року на загальну суму 67 275,16 грн. - акт наданих послуг від 31.12.2015 № 12-15-/П20, у січні 2016 року на загальну суму 1 801 200,00 грн. - акт наданих послуг від 31.01.2016 № 01-16-/П20, у лютому 2016 року на загальну суму 2 700 794,88 грн. - акт наданих послуг від 29.02.2016 № 02-16-/П20, у березні 2016 року на загальну суму 1 707 633,11 грн. - акт наданих послуг від 31.03.2016 № 03-16-/П20, у квітні 2016 року на загальну суму 1 115 126,74 грн. - акт наданих послуг від 30.04.2016 №04-16-/П20, у травні 2016 року на загальну суму 492 129,00 грн. - акт наданих послуг від 31.05.2016 № 05-16-/П20, у червні 2016 року на загальну суму 596 520,00 грн. - акт наданих послуг від 30.06.2016 № 06-16-/П20, у липні 2016 року на загальну суму 393 703, 20 грн. - акт наданих послуг від 31.07.2016 № 07-16-/П20, у серпні 2016 року на загальну суму 620 380,80 грн. - акт наданих послуг від 31.08.2016 № 08-16-/П20, у вересні 2016 року на загальну суму 819 220,80 грн. - акт наданих послуг від 30.09.2016 № 09-16-/П20, у жовтні 2016 року на загальну суму 3 708 004,61 грн. - акт наданих послуг від 31.10.2016 № 10-16-/П20, у листопаді 2016 року на загальну суму 2 290380,53 грн. - акт наданих послуг від 30.11.2016 № 11-16-/П20, у грудні 2016 року на загальну суму 2 294 856,85 грн. - акт наданих послуг від 31.12.2016 № 12-16-/П20, у січні 2017 року на загальну суму 3 015 687,38 грн. - акт наданих послуг від 31.01.2017 № 01-17- /П20, у лютому 2017 року на загальну суму 1 768 330,03 грн. - акт наданих послуг від 28.02.2017 № 02-17-/П20, у березні 2017 року на загальну суму 835918,32 грн. - акт наданих послуг від 31.03.2017 № 03-17-/П20, у квітні 2017 року на загальну суму 757 338,26 грн. - акт наданих послуг від 30.04.2017 № 04-17-/П20, у травні 2017 року на загальну суму 198 600,00 грн. - акт наданих послуг від 31.05.2017 №05-17-/П20, у червні 2017 року на загальну суму 198 600,00 грн. - акт наданих послуг від 30.06.2017 № 06-17-/П20, у липні 2017 року на загальну суму 446 850,00 грн. - акт наданих послуг від 31.07.2017 №07-17-/П20, у серпні 2017 року на загальну суму 484 584,00 грн. - акт наданих послуг від 31.08.2017 № 08-17-/П20, у вересні 2017 року на загальну суму 591 828,00 грн. - акт наданих послуг від 30.09.2017 № 09-17-/П20, у жовтні 2017 року на загальну суму 3789 411,34 грн. - акт наданих послуг від 31.10.2017 №10-17-/П20, у листопаді 2017 року на загальну суму 2 348 885,50 грн. - акт наданих послуг від 30.11.2017 № 11-17-/П20, у грудні 2017 року на загальну суму 2 900 167,32 грн. - акт наданих послуг від 31.12.2017 №12-17-/П20.

Місцевим господарським судом встановлено, що згідно з платіжним дорученням від 27.02.2018 №18 відповідачем перераховано позивачу 2767489,61 грн., згідно з платіжним дорученням від 27.02.2018 № 17 - 1700688,49 грн., згідно з платіжним дорученням від 12.02.2018 № 14 - 377631,41 грн., згідно з платіжним дорученням від 12.02.2018 № 13 - 531567,42 грн., згідно з платіжним дорученням від 07.02.2018 № 12 - 290280,00 грн., призначення платежу в зазначених платіжних дорученнях: «ПКМУ № 256 від 04.03.2002 р., за трансп. прир. газу промис. споживачам зг. дог. №/П20 від 28.09.2011 р.».

Вказані обставини стали підставою для висновку суду про те, що відповідачем було здійснено розрахунки за поставлений природний газ у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 N 256, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів після їх надходження в установленому порядку, що виключає можливість застосування до нього відповідальності у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає скасуванню в частині, виходячи з наступного.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у постанові від 27.12.2019 Верховним Судом відзначено, що при новому розгляді справи суду слід врахувати викладене вище у постанові, належним чином перевірити доводи та аргументи як позивача, так і відповідача, дослідити обставини здійснення відповідачем розрахунку за відповідний період, з`ясувати наявність/відсутність обставин припинення зобов`язань на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог та їх обсяг, наявність/відсутність оплати заборгованості на підставі встановленого державою порядку, в тому числі постановою КМУ №256 від 02.03.2002 та її обсяг, дослідити наявність/відсутність підстав для застосування позовної давності з вказівкою на період нарахування.

Щодо обставин здійснення відповідачем розрахунку за відповідний період колегія суддів зазначає наступне.

У спірному періоді, який визначений позивачем з листопада 2015 по грудень 2017 включно, актами наданих послуг підтверджено суму їх надання в розмірі 36 183 645, 60 грн., розрахунок суми основного боргу долучений до позову.

Факт оплати вартості наданих послуг у розмірі 36 183 645, 60 грн. позивачем не заперечується, підставами нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків визначено прострочення в оплаті, що мало місце у спірному періоді та обумовлено порушеннями строків оплати, визначених договором у п. 5.5.

За змістом статей 11, 629 ЦК України вбачається, що договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (стаття 549 ЦК України).

Разом з цим, згідно з приписами статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо наявності/відсутності обставин припинення зобов`язань на підставі зарахування зустрічних однорідних вимог та їх обсягу колегія суддів зазначає наступне.

Змістом заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 06.12.2016 № KV01-СЛ-8674-1216 стверджується про наявність підстав для припинення зобов`язань сторін на суму 358 173, 46 грн., що виникли з договорів № /П20 від 28.09.2011 (борг відповідача), № 110911101/Б20 від 27.09.2011 (борг позивача).

Заборгованість ПАТ «Укртрансгаз» перед ПАТ «Київоблгаз» за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 110911101/Б20 від 27.09.2011 в розмірі 358 173, 46 грн. виникла у зв`язку з переплатою вартості послуг з транспортування, що відображено у акті звіряння розрахунків між ПАТ «Укртрансгаз» та ПАТ «Київоблгаз» станом на 30.06.2015, оборотно-сальдовою відомістю за 2015 рік по договору №110911101/Б20 від 27.09.2011, банківською випискою від 08.07.2015 та листом АТ «Київоблгаз» про зміну призначення платежу від 16.07.2015 № 38-2506.

В акті звіряння розрахунків між ПАТ «Укртрансгаз» та ПАТ «Київоблгаз» станом на 30.06.2015 зазначено про суму переплати за договором №110911101/Б20 від 27.09.2011 в розмірі 315 221, 50 грн.

Інша частина переплати в сумі 42 951, 96 грн. була перерахована ПАТ «Київоблгаз» платіжним дорученням від 08.07.2015, що підтверджено банківською випискою від 08.07.2015 та листом АТ «Київоблгаз» про зміну призначення платежу від 16.07.2015 № 38-2506.

При цьому, апеляційний господарський суд погоджується з доводами позивача про те, що акт звірки розрахунків від 31.10.2016 не є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», однак наявність зустрічного зобов`язання позивача (ПАТ «Укртрансгаз») перед відповідачем в сумі зарахування згідно заяви - 358 173, 46 грн. відповідач підтвердив, окрім акту звірки розрахунків від 31.10.2016, ще і доданими до справи: оборотно-сальдовою відомістю по договору № /Б20 за 2015 рік, банківською випискою від 08.07.2015 та листом АТ «Київоблгаз» про зміну призначення платежу від 16.08.2015 № 38-2506.

Таким чином, відсутність заперечень позивача в частині заявленої суми до зарахування згідно заяви від 06.12.2016 № KV01-СЛ-8674-1216, ненадання суду належних доказів у спростування наявності вказаних у заяві зобов`язань на суму 358 173, 46 грн. згідно договору № /Б20 за 2015 рік (повернення/сплату відповідачу коштів отриманих 08.07.2015 тощо) є свідченням безспірності заборгованості, вчинення одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами та припинення зобов`язань ПАТ «Київоблгаз» згідно з договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П20/23-169/1 від 28.09.2011 в загальному розмірі 358 173, 46 грн. шляхом зарахування зустрічних зобов`язань ПАТ «Укртрансгаз».

Належно оцінивши надані до справи докази та доводи сторін з приводу направлення та отримання заяви від 06.12.2016 № KV01-СЛ-8674-1216 апеляційний господарський суд відзначає наступне.

Позивачем:

- у письмових поясненнях суду від 06.10.2020 вих. 1001вих-20-5765 зазначено, що наданий відповідачем реєстр рекомендованих відправлень не є належним та допустимим доказом який підтверджує вміст відправлення;

- у письмових поясненнях від 18.11.2020 за №1001вих-20-7180 зазначено, що заяву про припинення зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.12.2016 № KV01-СЛ-8574-1216 не отримувало, доказів отримання вказаного документу у АТ «Укртрансгаз» немає; а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження надсилання позивачу заяви про припинення зарахування зустрічних однорідних вимог № KV01-СЛ-8574-1216 від 06.12.2016 - фіскального чеку та опису вкладення у цінний лист;

- у письмових поясненнях від 02.06.2021 позивач повідомляє, що згідно його реєстраційної бази 08.12.2016 від відповідача отримано заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № KV01-СЛ-8574-1216 від 06.12.2016, тоді як відповідач зазначає, що ним було надіслано інший документ - заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № KV01-СЛ-8674-1216 від 06.12.2016.

Вказані письмові пояснення свідчать про намагання позивача усіма можливими способами заперечити факт отримання заяви, однак викладені в поясненнях доводи спростовані наданими відповідачем та долученими до справи доказами направлення та отримання заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № KV01-СЛ-8674-1216 від 06.12.2016.

Так, відповідачем до матеріалів справи надані:

- фіскальний чек № 7159 ПАТ «Укрпошта» від 06.12.2016, яким підтверджено відправлення поштового відправлення із штрих-кодом № 621 на адресу ПАТ «Укртрансгаз»;

- реєстр відправлення рекомендованих листів ПАТ «Київоблгаз» № 1 від 06.12.2016, в якому заява відповідача ідентифікована за номером 8674 06.12.2016, із зазначенням штрих-коду поштового відправлення № 14471621 та адресата - ПАТ «Укртрансгаз»;

- повідомлення про вручення ПАТ «Укртрансгаз» 08.12.2016 поштового відправлення зі штрих-кодом № 621.

Відповідачем також у спростування заперечень позивача про отримання ним іншої заяви 08.12.2016 від ПАТ «Київоблгаз», а саме заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № KV01-СЛ-8574-1216 від 06.12.2016 (згідно пояснень та зареєстрованої позивачем вхідної кореспонденції за 08.12.2016); надано суду роздруківки вхідної та вихідної кореспонденції з системи електронного обігу АТ «Київоблгаз» «СЕД RGC-Docs» за період з 05-07.12.2016 про те, що вихідної кореспонденції за таким номером (KV01-СЛ-8574-1216 від 06.12.2016) не існує; копію наказу від 05.10.2015 № 410, згідно з п. 11 якого реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції АТ «Київоблгаз» з 05.10.2015 проводиться лише в даній системі.

Наведені доводи, представлені докази, підтверджують направлення ПАТ «Київоблгаз» та отримання АТ «Укртрансгаз» заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № KV01-СЛ-8674-1216 від 06.12.2016, що свідчить про вчинення одностороннього правочину з огляду на безспірність вимог, заявлених до зарахування, відсутність заперечень АТ «Укртрансгаз» та неспростування суми заборгованості між сторонами.

З урахуванням проведеного заліку зустрічних вимог, у періоді з грудня 2016 по грудень 2017 прострочення в оплаті мало місце:

- зобов`язання за січень 2017: сплата боргу 3 015 687, 38 грн. 22.02.2017, кількість днів прострочки 1 (21.02.2017);

- зобов`язання за лютий 2017: сплата боргу 1 768 330, 03 грн. 23.03.2017, кількість днів прострочки 2 (21.03.2017-22.03.2017);

- зобов`язання за березень 2017: сплата частини боргу 474 723, 26 грн. 25.04.2017, кількість днів прострочки 4 (21.04.2017-24.04.2017);

- зобов`язання за квітень 2017: сплата боргу 757 338, 26 грн. 29.05.2017, кількість днів прострочки 6 (23.05.2017 (20.05.2017 припадав на суботу, останній день в який може бути здійснено платіж - 22.05.2017 (понеділок)-28.05.2017);

- зобов`язання за травень 2017: сплата боргу 198 600 грн. 29.06.2017, кількість днів прострочки 8 (21.06.2017 -28.06.2017);

зобов`язання за червень 2017: сплата боргу 397 200 грн. 28.07.2017, кількість днів прострочки 7 (21.07.2017 -27.07.2017);

зобов`язання за липень 2017: сплата боргу 446 850 грн. 28.08.2017, кількість днів прострочки 6 (22.08.2017 (20.08.2017 припадав на неділю, останній день в який може бути здійснено платіж - 21.08.2017 (понеділок)-27.08.2017);

зобов`язання за серпень 2017: сплата боргу 484 584 грн. 27.09.2017, кількість днів прострочки 6 (21.09.2017 -26.09.2017);

зобов`язання за вересень 2017: сплата частини боргу 588 536, 83 грн. 27.10.2017, кількість днів прострочки 6 (21.10.2017 -26.10.2017), сплата частини боргу 3 291, 17 грн. 24.11.2017 кількість днів прострочки 28 (27.10.2017 - 23.11.2017);

зобов`язання за жовтень 2017: сплата частини боргу 3 786 120, 17 грн. 24.11.2017, кількість днів прострочки 3 (21.11.2017-23.11.2017), сплата частини боргу 3 291, 17 грн. 20.12.2017 кількість днів прострочки 26 (24.11.2017 - 19.12.2017);

зобов`язання за листопад 2017: сплата частини боргу 2 345 594, 33 грн. 20.12.2017, без прострочення, сплата частини боргу 3 291, 17 грн. 07.02.2018 кількість днів прострочки 48 (21.12.2017 - 06.02.2018);

зобов`язання за грудень 2017: сплата частини боргу 286 988, 83 грн. 07.02.2018, кількість днів прострочки 15 (23.01.2018 (20.01.2018 припадав на суботу, останній день в який може бути здійснено платіж - 22.01.2018 (понеділок) -06.02.2018), сплата частини боргу 909 198, 83 грн. 12.02.2018 кількість днів прострочки 5 у відношенні залишку заборгованості 2 613 178, 49 грн. (07.02.2018 - 11.02.2018); сплата частини боргу 1 703 979, 66 грн. 27.02.2018 кількість днів прострочки 15 у відношенні залишку заборгованості 1 703 979, 66 грн. (12.02.2018 - 26.02.2018).

Періоди прострочення з грудня 2015 до грудня 2016 наведені позивачем у розрахунку до позовної заяви та відповідачем не спростовані.

Щодо наявності/відсутності оплати заборгованості на підставі встановленого державою порядку, в тому числі постановою КМУ №256 від 02.03.2002 та її обсягу колегія суддів зазначає наступне.

У статті 12 Господарського кодексу України зазначено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні.

Це регулювання визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2005 року №20, який діяв у спірному періоді дії договору і втратив чинність з 01.01.2018.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 20 органи Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг). Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (пункт 7 Порядку № 20).

За змістом статті 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (чинною на час виникнення спірних правовідносин) було затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача щодо здійснення оплати в сумі 5 667 656, 97 грн. за рахунок субвенцій з державного бюджету на підставі Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ № 256 від 04.03.2002.

Зазначені обставини підтверджені долученими до справи платіжними дорученнями від 27.02.2018 №18 на суму 2 767 489, 61 грн., № 17 на суму 1 700 688, 49 грн., від 12.02.2018 № 14 - 377 631, 41 грн., № 13 - 531 567, 42 грн., від 07.02.2018 № 12 - 290 280,00 грн. (призначення платежу в зазначених платіжних дорученнях: «ПКМУ № 256 від 04.03.2002 р., за трансп. прир. газу промис. споживачам зг. дог. №/П20 від 28.09.2011 р.»).

Розрахунком суми заборгованості підтверджено зарахування сплачених коштів в оплату частини заборгованості за листопад 2017 та заборгованість грудня 2017 в сумі 2 900 167, 32 грн.

Визначений Порядком №256 (в редакції, чинній з 01.01.2018) правовий механізм передбачає можливість товариства у 2018 році розрахуватися з позивачем за заборгованість, існуючу станом на 01.01.2018 за пільгами та житловими субсидіями населенню за попередній період, проте жодного посилання на можливість включення до обсягу асигнувань, виділених державою, боргів за договорами між суб`єктами господарювання, які виникли в період до 01.01.2018, і які не є боргами за пільги та житлові субсидії населенню, порядок №256 не містить.

В свою чергу, згідно з додатковою угодою № 5 від 20.06.2014 до договору №/П20 від 28.09.2011 сторони змінили пункт 1.2 договору, а саме визначили: «Газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання».

Таким чином, положення постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін в частині встановленого порядку та строків розрахунків сторін за договором № /П20 (аналогічний висновок вміщено у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 905/2466/16).

Сума простроченої заборгованості за договором № /П20, на яку позивачем нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних, не є боргом за пільгами та житловими субсидіями населенню, оскільки у передбачений законом спосіб, а саме шляхом укладення у 2017 році (до 01.01.2018) обов`язкового у таких випадках спільного протокольного рішення на заборгованість листопада-грудня 2017 року між учасниками не складалося.

У спірних правовідносинах, положення Порядку №256 (в редакції, чинній з 01.01.2018) не регулюють господарських правовідносин між сторонами, які виникли до набрання нею чинності, оскільки цей Порядок не містить вказівки про розповсюдження його дії на правовідносини, що існували до 01.01.2018 та які відмінні від боргових зобов`язань по пільгам і субсидіям населення. Колегія з цього приводу зауважує, що наведене випливає з принципу незворотності дії закону в часі, визначеного частиною 2 статті 5 ЦК України.

За таких обставин, встановлений постановою КМУ №256 порядок не передбачає зміну порядку та строків здійснення розрахунків між сторонами, а встановлює виключно порядок зарахування отриманих відповідачем бюджетних коштів на рахунки кредитора, тому порушення державою обов`язку перед надавачами послуг щодо розрахунків не звільняє останніх від відповідальності перед постачальниками енергоносіїв за прострочення виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до розрахунку, долученого до позовної заяви, позивачем відображено суми, сплачені на підставі Постанови № 256, починаючи з лютого 2018 року, в рахунок боргу за 2017 рік (відповідне правозастосування та аналіз судової практики у відповідності до зазначених обставин (зарахування отриманих від відповідача коштів у заборгованість 2017 року) розглянуто у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 № 920/504/18).

Використання асигнувань, отриманих у 2018 році згідно з Порядком №256 (в редакції, чинній з 01.01.2018), з метою погашення боргу перед постачальником, свідчить про власне волевиявлення споживача щодо використання бюджетних коштів, однак не позбавляє товариство обов`язку відшкодування втрат кредитора, пов`язаних з простроченням грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/3657/18).

Щодо наявності/відсутності підстав для застосування позовної давності з вказівкою на період нарахування колегія суддів зазначає наступне.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем було подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності відносно позовної вимоги щодо стягнення пені, нарахованої позивачем на заборгованість квітня-жовтня 2017 року поза межами спеціального строку позовної давності (один рік).

21.09.2021 до суду апеляційної інстанції відповідачем подано уточнення до заяви про застосування строків позовної давності, у якій викладені посилання на правову позицію вміщену у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 920/206/19 та від 23.07.2020 у справі № 920/180/19 щодо застосування ч. 5 ст. 315 ГК України до правовідносин з транспортування магістральними трубопроводами.

Заява із зазначених підстав суду першої інстанції не була подана, тоді як згідно вимог ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Натомість, судом враховується заявлення в суді першої інстанції про застосування строку давності щодо вимог про стягнення нарахованої пені, а згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем чи відповідачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.

Суд жодним чином не заперечує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 920/206/19 та від 23.07.2020 у справі № 920/180/19 щодо застосування ч. 5 ст. 315 ГК України до правовідносин з транспортування магістральними трубопроводами, однак у даній справі вимог про стягнення боргу за послуги перевезення (транспортування) природного газу магістральними трубопроводами не заявлялося, предметом даного спору є вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу погоджених умов договору (п. 7.3) у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

З даним позовом до суду позивач звернувся 22.11.2018 (позов направлено поштою), відповідно правомірними є нарахування пені з 22.11.2017 щодо платежів, які були прострочені в оплаті.

Відповідно до проведених нарахувань пені, з урахуванням проведеного заліку зустрічних вимог відповідно до заяви від 06.12.2016 № KV01-СЛ-8674-1216, суд визнає наявними прострочення в оплаті щодо яких правомірним є нарахування пені в межах строку позовної давності (один рік):

зобов`язання за жовтень 2017: сплата частини боргу 3 786 120, 17 грн. 24.11.2017, кількість днів прострочки 2 (22.11.2017-23.11.2017), сплата частини боргу 3 291, 17 грн. 20.12.2017 кількість днів прострочки 26 (24.11.2017 - 19.12.2017);

зобов`язання за листопад 2017: сплата частини боргу 2 345 594, 33 грн. 20.12.2017, без прострочення, сплата частини боргу 3 291, 17 грн. 07.02.2018 кількість днів прострочки 48 (21.12.2017 - 06.02.2018);

зобов`язання за грудень 2017: сплата частини боргу 286 988, 83 грн. 07.02.2018, кількість днів прострочки 15 (23.01.2018 (20.01.2018 припадав на суботу, останній день в який може бути здійснено платіж - 22.01.2018 (понеділок) -06.02.2018), сплата частини боргу 909 198, 83 грн. 12.02.2018 кількість днів прострочки 5 у відношенні залишку заборгованості 2 613 178, 49 грн. (07.02.2018 - 11.02.2018); сплата частини боргу 1 703 979, 66 грн. 27.02.2018 кількість днів прострочки 15 у відношенні залишку заборгованості 1 703 979, 66 грн. (12.02.2018 - 26.02.2018).

3 786 120, 17 грн. х 27 (2 х 13,5%) : 365 х 2 /100 = 5 601, 38 грн.;

3 291, 17 грн. х 27 (2х13,5%) : 365 х 21/100 = 51,13 грн.;

3 291, 17 грн. х 29 (2х14,5%) : 365 х 5/100 = 13, 07 грн.;

3 291, 17 грн. х 29 (2х14.5%) : 365 х 36/100 = 94, 14 грн.;

3 291, 17 грн. х 32 (2х16%) : 365 х 12/100 = 34, 62 грн.;

2 900 167, 32 грн. х 29 (2х14,5%) : 365 х 3/100 = 6 913, 73 грн.;

2 900 167, 32 грн. х 32 (2х16%) : 365 х 12/100 = 30 511, 35 грн.;

2 613 178, 49 грн. х 32 (2х16%) : 365 х 5/100 = 11 455, 03 грн.;

1 703 979, 66 грн. х 32 (2х16%) : 365 х 15/100 = 22 408, 50 грн.

Загальна сума пені складає 77 082, 95 грн., розрахунок здійснено виходячи з облікових ставок, що діяли у відношенні суми заборгованості у відповідному періоді: з 22.11.2017 по 14.12.2017 на рівні 13,5%; з 15.12.2017 по 25.01.2018 на рівні 14,5%; з 26.01.2018 по 26.02.2018 на рівні 16%.

Контррозрахунок відповідача, за яким сума пені складає 64, 19 грн., здійснювався з урахуванням відсутності прострочення по зобов`язанням листопада-грудня 2017, оскільки погашення боргу відбулось за рахунок коштів, отриманих згідно Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, тоді як згідно встановлених вище обставин, застосування вказаного порядку не звільняє відповідача від відповідальності за прострочення сплати боргу у вказаному періоді.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27.04.2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі № 918/117/18, від 30.01.2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували поданню позову.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України, нарахування 3% річних та інфляційних втрат мало здійснюватись за останні три роки, які передували зверненню позивача з позовом у справі (22.11.2018), тобто з 22.11.2015 по 21.11.2018.

Сума 3% річних та втрат від інфляції, що підлягає стягненню з відповідача в межах заявленого періоду прострочення з листопада 2015 по грудень 2017 складає:

72 210, 35 грн.:

62 205, 49 грн. 3% річних за період прострочення листопад 2015 - листопад 2016;

10 004, 86 грн. 3% річних за період прострочення грудень 2016 - грудень 2017;

(3 015 687, 38 грн. : 100 х 3 : 365 х 1 = 247, 86 грн.;

1 768 330, 03 грн. : 100 х 3 : 365 х 2 = 290, 68 грн.;

474 723, 26 грн. : 100 х 3 : 365 х 4 = 272, 75 грн.;

757 338, 26 грн. : 100 х 3 : 365 х 6 = 373, 48 грн.;

198 600 грн. : 100 х 3 : 365 х 8 = 130, 59 грн.;

397 200 грн. : 100 х 3 : 365 х 7 = 228, 53 грн.;

446 850 грн. : 100 х 3 : 365 х 6 = 220, 36 грн.;

484 584 грн. : 100 х 3 : 365 х 6 = 238, 97 грн.;

588 536, 83 грн. : 100 х 3 : 365 х 6 = 290, 24 грн.;

3 291, 17 грн. : 100 х 3 : 365 х 28 = 7, 57 грн.;

3 786 120, 17 грн. : 100 х 3 : 365 х 3 = 933, 56 грн.;

3 291, 17 грн. : 100 х 3 : 365 х 26 = 7, 03 грн.;

3 291, 17 грн. : 100 х 3 : 365 х 48 = 12, 98 грн.;

2 900 167, 32 грн. : 100 х 3 : 365 х 15 = 3 575, 55 грн.;

2 613 178, 49 грн. : 100 х 3 : 365 х 5 = 1073, 91 грн.;

1 703 979, 66 грн. : 100 х 3 : 365 х 15 = 2 100, 80 грн.)

Нарахування 3% річних проводились за період прострочення з 21.12.2015 по 26.02.2018, тобто в межах трирічного строку позовної давності, виходячи із кількості днів прострочення у відношенні суми боргу у відповідному періоді.

179 091, 26 грн.

179 008, 98 грн. (інфляційні втрати за період прострочення листопад 2015 - листопад 2016);

3 291, 17 грн. (101% індекс інфляції за грудень 2017) = 32, 91 грн.

3 291, 17 грн.(101,5% індекс інфляції за січень 2018) = 49,37 грн.

Нарахування інфляційних втрат здійснюється згідно із встановленими індексами інфляції щомісячно, а відтак, якщо виникнення заборгованості та її погашення відбулось в межах одного місяця, то відсутні підстави вважати, що кредитор зазнав знецінення грошових коштів по сумі боргу внаслідок інфляційних процесів.

Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ вміщені у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97, так, відповідно при розрахунку суми інфляційних слід враховувати, що сума боргу, яка підлягає оплаті з 1-го до 15-го дня відповідного місяця індексується з урахуванням цього місяця (в разі якщо не здійснено погашення заборгованості до кінця місяця), а якщо сума боргу підлягає оплаті з 16-го до 31-го дня місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1-го до 15-го дня відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця, а якщо з 16-го до 31-го дня місяця, то інфляційні розраховуються з урахуванням цього місяця.

Розрахунок інфляційних втрат позивача виконаний частково без врахування періодів в яких мала місце дефляція, внаслідок чого судом здійснено перерахунок за період прострочення листопад 2015 - листопад 2016; а також проведено нарахування на суму заборгованості за зобов`язаннями за жовтень 2017 (погашення частини боргу в розмірі 3 291, 17 грн. відбулось 19.12.2017) та зобов`язаннями за листопад 2017 (погашення частини боргу в розмірі 3 291, 17 грн. відбулось 07.02.2018).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги частково знайшли підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укртрансгаз» підлягає задоволенню частково, а рішення Господарського суду міста Київської області від 27.03.2019 у справі №911/2595/18 підлягає скасуванню в частині відмови у вимогах про стягнення сум пені, 3% річних, інфляційних втрат, із прийняттям у цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до ст. 129 ГПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову, судові витрати за розгляд справи покладаються на сторін пропорційно, а у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у відповідній частині за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду Київської області від 27.03.2019 у справі № 911/2595/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 27.03.2019 у справі № 911/2595/18 скасувати частково, в частині відмови у задоволенні вимог Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» пені у розмірі 77 082, 95 грн., 3% річних в сумі 72 210, 35 грн., інфляційних втрат по сумі 179 091, 26 грн.

3. Прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, в решті рішення Господарського суду Київської області від 27.03.2019 у справі № 911/2595/18 залишити без змін, виклавши резолютивну частину рішення Господарського суду Київської області від 27.03.2019 у справі № 911/2595/18 наступним чином:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (ідент. код 20578072, 08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Шевченка 178) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (ідент. код 30019801, 01021, м. Київ, Кловський узвіз 9/1) пеню у розмірі 77 082, 95 грн. (сімдесят сім тисяч вісімдесят дві гривні 95 копійок); 3% річних у розмірі 72 210, 35 грн. (сімдесят дві тисячі двісті десять гривень 35 копійок); інфляційні збитки в розмірі 179 091, 26 грн. (сто сімдесят дев`ять тисяч дев`яносто одну гривню 26 копійок), 4 909, 96 грн. (чотири тисячі дев`ятсот дев`ять гривень 96 копійок) судових витрат.

В іншій частині в позові відмовити.»

4. Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (ідент. код 20578072, 08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Шевченка 178) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (ідент. код 30019801, 01021, м. Київ, Кловський узвіз 9/1) 7 364, 93 грн. (сім тисяч триста шістдесят чотири гривні 93 копійки) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Київської області видати накази.

6. Матеріали справи №911/2595/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.09.2021.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко