ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року Справа № 924/233/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Петухов М.Г.

суддя Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Орловській Т.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" на рішення господарського суду Хмельницької області від 15.04.2021 р. у справі №924/233/18 (суддя Димбовський В.В., повний текст рішення складено 26.04.2021 року)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс"

до дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод"

про стягнення 3935558,00 грн. за договором поставки молока №49 від 12.08.2016р.

за участю представників:

позивача - Янчевська О.В.,

відповідача - Зінкевич Д.В.,Карасьова О.С.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 24.10.2019 р., залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.01.2020 р., у задоволенні позову сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" до дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" про стягнення заборгованості за договором поставки молока №49 від 12.08.2016 р. у розмірі 3 935 558,00 грн. відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2020 р. касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс" (правонаступника сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив") задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.01.2020 р. та рішення господарського суду Хмельницької області від 24.10.2019 р. у справі №924/233/18 скасовано повністю. Справу №924/233/18 направлено на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 15.04.2021 р. у справі №924/233/18 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс" до дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" задоволено частково. Стягнуто з дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс" 2885245,09 грн. заборгованості за договором поставки молока №49 від 12.08.2016 р., 34284,92 грн. 3% річних, 343423,75 грн. пені, 141002,73 грн. інфляційних втрат та 51059,35 грн. витрат по оплаті судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування рішення судом першої інстанції зазначено, зокрема, що в сукупності з наявними в матеріалах справи приймальними квитанціями, судом враховується наявність підписаних сторонами товарно-транспортних накладних та спеціалізованих товарних накладних за формою №1-ТН (МС), в тому числі за період вересень - листопад 2017 року. Судом встановлено, що відповідачем сплачено у 2017 році 138944500,00 грн. (126944500,00 грн. згідно платіжних доручень та 12000000,00 грн. за векселями в кількості 12 штук номіналом 1000000,00 грн. кожен), натомість СВК "Перший національний виробничий кооператив" у 2017 році за договором №49 від 12.08.2016р. поставлено товару на загальну суму 141489124,29 грн. (на суму 127739654,79 грн. за період січень - серпень 2017 року, на суму 9116987,10 грн. у вересні 2017 року, на суму 4072914,30 грн. у жовтні 2017 року та на суму 559568,10 грн. у листопаді 2017 року).

Поставка на суму 141489124,29 грн. за договором №49 від 12.08.2016р. також підтверджується оборотно-сальдовою відомістю відповідача за січень 2017 року - лютий 2018 року, яка була подана генеральним директором Гордійчуком Ю.А. додатком до відзиву на позов від 19.04.2018р.

Також судом першої інстанції встановлено, що з огляду на обсяг здійснених поставок (на загальну суму 141489124,29 грн.), погашення заборгованості відповідачем за договором №49 від 12.08.2016р. на суму 138944500,00 грн. та віднесення відповідачем з зазначеної суми 340620,80 грн. в рахунок погашення заборгованості за 2016 рік (період до січня 2017 року) за договором №49, сума заборгованості за вказаним договором ДП "Старокостянтинівський молочний завод" перед СВК "Перший національний виробничий кооператив", правонаступником якого за вказаним договором №49 від 12.08.2016р. є ТОВ "Органік Сідс", складає 2885245,09 грн. Таким чином позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором №49 від 12.08.2016р. є обґрунтованим в сумі 2885245,09 грн.

З огляду на визначений сторонами у договорі №49 від 12.08.2016р. та протоколі погодження договірної ціни №18 від 23.08.2017р. порядок розрахунків, приймаючи до уваги товарно-транспортні накладні та спеціалізовані товарні накладні за формою №1-ТН (МС), враховуючи періодичне погашення відповідачем заборгованості за попередні періоди та беручи до уваги визначені позивачем періоди нарахувань пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції, здійснивши перерахунок вказаних сум, дійшов до висновку, що вірною буде сума пені в розмірі 343423,75 грн. загалом за період з 26.08.2017р. по 28.03.2018р., сума 3% річних в розмірі 34284,92 грн. загалом за період з 26.08.2017р. по 28.03.2018р., сума інфляційних втрат в розмірі 141002,73 грн. за період вересень 2017 року - лютий 2018 року, які є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Витрати по оплаті судового збору стягнути з позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, зокрема, що подані позивачем товарно-транспортні накладні, спеціалізовані товарні накладні за формою 1-ТН (МС) та приймальні квитанції на закупівлю молочної сировини не мають жодного відношення до договору поставки молока №49 від 12.08.2016 року, тобто не відповідають критерію належності доказів, а тому не повинні братися судом до уваги. Що стосується видаткових накладних, що надавалися позивачем №446 від 30.09.2017 року на суму 9 116 987,10 грн., №713 від 31.10.2017 року на суму 4 448 875,62 грн. та №797 від 30.11.2017 року на суму 611 220,54 грн., то вони не були підписані зі сторони ДП «Старокостянтинівський молочний завод», тобто не можуть підтверджувати обставини справи, що є предметом судового розгляду.

Відповідач вказує, що протокол №19 та №20 не були підписані зі сторони ДП «Старокостянтинівський молочний завод», тобто їх не було погоджено, а пpoтoкoл №19 в разі його підписання обома сторонами повинен був діяти з 01 жовтня 2017 року, то відповідно до п.3.5. договору, це безумовно є свідченням того, що договір поставки молока №49 від 12.08.2016 року припинив свою дію з 01 жовтня 2017 року. Також зазначає, що підстави для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у даній справі відсутні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції під час нового розгляду справи не здійснив з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини, що не були доведені, здійснив викладення висновків, які не узгоджувалися із встановленими обставинами справи, здійснив порушення норм процесуального права, здійснив неправильне застосування норма матеріального права та не враховував позиції Верховного суду, що зазначалися Відповідачем, а також практики ЄСПЛ.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в кому зазначено, зокрема, що відомості про загальну вартість поставленого товару у вересні 2017 року, яка вказана у видатковій накладній №446 від 30.09.2017, повністю відповідає вартості товару, яка вказана в підписаному та скріпленому печатками сторін акті звірки від 30.09.2017, відповідає вартості, що відображена відповідачем в оборотно-сальдових відомостях, відповідає по кількості та вартості, що зазначені у зареєстрованій податковій накладній за вересень місяць, ціна товару визначена відповідно до підписаного та скріпленого печатками сторін протоколу погодження ціни №18 від 23.08.2017. Відомості щодо кількості поставленого товару протягом жовтня-листопада 2017 року, які зазначені у видаткових накладних №713 від 31.10.2017 та №797 від 30.11.2017, повністю відповідають кількості, яка вказана у видаткових накладних, що подані відповідачем та підписані з боку обох сторін, загальна вартість поставленого товару відповідає вартості, що визначена у зареєстрованих податкових накладних. За наведених обставин справи позивач вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне та обґрунтоване рішення, а тому підстави для його скасування відсутні.

Також під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідачем було подано письмові пояснення (а.с. 23-29,т. 22), пояснення (а.с.86-88, т. 22), заяву про недобросовісність дій позивача (а.с.91-93, т.22), доводи наведенні у вказаних поясненнях зводяться до відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі. Зокрема зазначено, наявність у ТОВ «Органік Сідс» прав вимоги на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 26.09.2018 № 26/09/2018-3 може свідчити про існування такої вимоги щодо договору поставки молока №49 від 12.08.2016 року у сумі 3935558,00 грн. лише за умови існування реальної та документально підтвердженої заборгованості у відповідній сумі. Враховуючи, що постачання товару з вересня по листопад 2017 року в межах договору поставки молока №49 від 12.08.2016 року не провадилося, то ТОВ «Органік Сідс» не має порушеного права за захистом якого він звертається, оскільки борг за даним договором відсутній.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Відповідно до приписів частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори.

Спір між сторонами у даній справі виник у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором поставки товару, регулювання правовідносин за яким здійснюється на підставі норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та § 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Відповідно до частини першої статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Договір поставки товару за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У даних правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару кореспондує обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару.

З огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін спірним є питання обсягу (кількості) поставленого відповідачу товару за договором, його ціни, розміру оплати та як результат суми боргу за поставлений товар, стягнення якої є предметом позову у даній справі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 12.08.2016р. між дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод" (покупець/відповідач), з однієї сторони, та сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" (постачальник/позивач), з другої сторони, укладено договір поставки молока №49 з терміном дії до 31.12.2016р., згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується систематично поставляти і передавати у власність покупця натуральне коров`яче молоко незбиране на умовах визначених договором, а покупець зобов`язується приймати і своєчасно оплачувати вартість продукції.

Відповідно до п. 2.1 договору №49 загальна вартість цього договору не обмежується сторонами та складається з суми вартості окремих партій продукції, що постачаються постачальником покупцю відповідно до умов даного договору, що визначається відповідно до даних, які містяться у спеціалізованій товарній накладній складеній за формою 1-ТН (МС).

Згідно з п. п. 3.1, 3.2, 3.3 договору №49 асортимент, кількість та ціна конкретної партії продукції, що постачається за даним договором, визначається постачальником та покупцем у додатках (Протокол погодження ціни), що є невід`ємною частиною цього договору. Ціна партії продукції є фіксованою на весь період дії протоколу погодження ціни і у будь-якому випадку не підлягає зміні без письмового погодження сторін. Протокол погодження ціни підписується сторонами при кожній зміні ціни на Продукцію.

Загальна кількість продукції, що поставляється за цим договором становить суму усіх поставок (які носять ритмічний характер) здійснених за цим договором (п. 4.1 договору №49).

Пунктом 4.2 договору №49 передбачено, що умови поставки визначаються сторонами у Протоколі погодження договірної ціни (додаток 1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Поставка продукції вважається виконаною постачальником з моменту передачі її покупцю (перевізнику покупця), про що буде свідчити відмітка на товарно-транспортній накладній, або на товарній накладній за формою 1-ТН (МС) (п. 4.7 договору №49).

Розділом 8 договору встановлено, що оплата здійснюється покупцем в безготівковій формі шляхом перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання продукції покупцем. Загальна сума договору складається із загальної вартості продукції, поставленої постачальником покупцю протягом строку дії даного договору.

Додатковою угодою №1 від 27.12.2016р. сторони продовжили термін дії договору №49 до 31.12.2017р.

Також матеріали справи містять Протоколи погодження договірної ціни №7 від 16.10.2016р, №9 від 01.12.2016р., №12 від 16.02.2017р., №13 від 24.03.2017р., №15 від 24.05.2017р., №16 від 25.06.2017р., №17 від 25.07.2017р., №18 від 23.08.2017р. якими визначено ціну на планову закупівлю молока, строки оплати та якісні характеристики, яким повен відповідати поставлений товар (24-34, т.1).

Згідно Протоколу погодження договірної ціни №18 від 23.08.2017р., починаючи з 01.09.2017р., сторони встановлюють планову закупівельну ціну за 1 тонну молока (базисний жир-3,4%): вищий ґатунок - 8040,00 грн. з ПДВ.; 1 ґатунок - 7902,00 грн.; 2 ґатунок - 7800,00 грн.; неґатункове - молоко з кислотністю > 22°Т приймається за ціною - 3900,00 грн. з ПДВ. У пункті 3 протоколу сторони погодили строки оплати: за молоко поставлене з 01 по 15 число місяця, покупець проводить розрахунок з 15 по 25 число поточного місяця в якому поставлялось молоко; за молоко поставлене з 16 по останнє число місяця (28-31 число), покупець проводить розрахунок з 01 по 10 число місяця наступного за місяцем в якому поставлялось молоко (а.с. 35-36, т.1).

Вищевказані Протоколи погодження договірної ціни підписані представниками та завірені відтисками печаток обох сторін.

18.08.2017р. між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору поставки молока №49 від 12.08.2016р. (а.с. 240, т.2), якою сторони домовилися внести зміни до розділу 8 договору, зокрема викласти в новій редакції п.8.3 договору:

"8.3. Розрахунки між покупцем та постачальником за даним договором здійснюються у наступному порядку:

8.3.1. Покупець здійснює розрахунки за фактично отриману продукцію протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання продукції та підписання сторонами здавально-приймальних документів на шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника або шляхом видачі векселя (векселів). Вексель (векселі) видаються постачальнику на суму фактично поставленої продукції по акту приймання-передачі векселя (векселів). Номінальна вартість векселя (векселів) не повинна бути більше суми фактично отриманої продукції. В момент (день) оформлення векселя (векселів) зобов`язання оплатити отриману продукцію у покупця припиняються та виникає новий обов`язок оплатити вексель (векселі). Постачальник зобов`язаний прийняти оформлений вексель (векселі) та підписати акт прийому-передачі. Всі інші умови договору, незмінені даною додатковою угодою, залишаються чинними у попередній редакції і сторони підтверджують їх обов`язковість щодо себе".

Враховуючи зміни до договору №49, внесені додаткової угодою №2 від 18.08.2017р., сторонами складено, підписано та завірено печатками акт прийому-передачі векселя (векселів) від 18.08.2017р., згідно з яким відповідач передав, а позивач прийняв векселі прості в кількості 12 штук номіналом 1000000,00 грн. кожен, на загальну суму 12000000,00 грн. Також в акті сторони погодились вважати умови договору №49 від 12.08.2016р. виконаними та зазначили, що претензій одна до одної не мають (а.с. 241, т.2).

На підтвердження поставки-приймання молока за договором №49 від 12.08.2016р. СВК "Перший національний виробничий кооператив" надано видаткові накладні:

- за 2017р.: №8 від 31.01.2017р. на суму 2592982,48 грн., №20 від 28.02.2017р. на суму 8471877,92 грн., №38 від 15.03.2017р. на суму 8435506,24 грн., №44 від 31.03.2017р. на суму 10089309,62 грн., №61 від 30.04.2017р. на суму 9611017,20 грн., №54 від 15.04.2017р. на суму 7495454,00 грн., №98 від 31.05.2017р. на суму 25565341,68 грн., №151 від 30.06.2017р. на суму 21897930,24 грн., №201 від 31.07.2017р. на суму 19612471,32 грн., №211 від 31.08.2017р. на суму 13967764,09 грн. (видаткові накладні підписані представниками та звірені відтисками печаток обох сторін);

- за 2017р.: №446 від 30.09.2017р. на суму 9116987,10 грн. (загалом на 1182894 кг, з яких 1154795 кг по ціні 7,80 грн. з ПДВ, 28099 кг по ціні 3,90 грн. з ПДВ), №713 від 31.10.2017р. на суму 4448875,62 грн. (загалом на 524497 кг, з яких 519840 кг по ціні 8,52 грн. з ПДВ, 4657 кг по ціні 4,26 грн. з ПДВ) та №797 від 30.11.2017р. на суму 611220,54 грн. (загалом на 72736 кг, з яких 70743 кг по ціні 8,52 грн. з ПДВ, 1993 кг по ціні 4,26 грн. з ПДВ), видаткові накладні не підписані представниками та не завірені відтиском печатки зі сторони відповідача;

Таким чином, всього за 2017 рік згідно наданих позивачем видаткових накладних поставлено товару на загальну суму 141 916 738,05 грн., з них за період з січня-серпня 2017 року поставлено товару на загальну суму 127 739 654,79 грн.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги та відзиву на неї, сторонами даного спору не заперечується факт поставки товару в період січня-серпня 2017 року на загальну суму 127 739 654,79 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться передусім до відсутності поставок товару за договором №49 від 12.08.2016 року в період вересня-листопада 2017 року та, як наслідок, відсутності заборгованості за вказаний період.

Оцінюючи наведені доводи апеляційної скарги, судом встановлено, що за умовами п.4.7. договору поставки молока № 49 від 12.08.2016 року поставка продукції вважається виконаною постачальником з моменту передачі її покупцю (перевізнику покупця), про що буде свідчити відмітка на товарно-транспортній накладній, або на товарній накладній за формою 1-ТН (МС).

З наведеного вбачається, що сторонами договору визначено первинні документи, які повинні відображати виконання умов договору в частині поставки молока та такими документами є товарно-транспортні накладні або товарні накладні за формою 1-ТН (МС).

В матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні та спеціалізовані товарні накладні за формою 1-ТН (МС) за спірний період вересень - листопад 2017 року (т. 3, а.с. 61, т. 4, а.с . 1-250 -250, т. 5, а.с. 1-250, т. 6, а.с. 1-250, т. 7, а.с. 1-250 - за вересень 2017 року; т.8, а.с. 1-231, т. 10, а.с. 1-250, т. 11, а.с. 1-250, т. 12, а.с. 1-250, т. 13, а.с. 1-250, т. 14, а.с. 1-28 - за жовтень 2017 року; т.9 а.с. 4-199 за листопад 2017 року), які відображають кількісні та якісні характеристики товару, а також містять підпис та відтиск печатки відповідача. Однак вказані документи не містять посилань на договір поставки молока № 49 від 12.08.2016 року.

Положення частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належало дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо (схожі висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18).

При направленні даної справи на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд в пунктах 92, 93 своєї постанови зазначив, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару Такий факт повинен оцінюватися в сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає приписам процесуального законодавства.

Враховуючи наведене, а також доводи апелянта про те, що між сторонами у спірний період діяв також договір поставки молока №3, термін дії договору поставки молока №49 від 12.08.2016 року - до 31.12.2017р., наявність в матеріалах справи підписаних відповідачем товарно-транспортних накладних та спеціалізованих товарних накладних за формою 1-ТН (МС) за спірний період вересень - листопад 2017 року та враховуючи, що вказані бухгалтерські документи містять недоліки, а саме не містять посилань на будь-який договір на виконання якого здійснювалася поставка товару, колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку іншим доказам, які подані на підтвердження постачання товару в спірний період саме на виконання договору поставки молока №49.

Позивачем надано суду на підтвердження здійснення поставок молока у вересні 2017 року на виконання умов договору №49 видаткову накладну №446 від 30.09.2017р. на суму 9116987,10 грн. загалом на 1182894 кг, з яких 1154795 кг (другий ґатунок) по ціні 7,80 грн. з ПДВ, 28099 кг (негатункове) по ціні 3,90 грн. з ПДВ..

При цьому судом встановлено, що у протоколі погодження ціни №18 від 23.08.2017р. сторонами визначено планову закупівельну ціну за 1 тонну молока з 01.09.2017р.: вищий ґатунок - 8040,00 грн. з ПДВ, 1 ґатунок - 7902,00 грн., 2 ґатунок - 7800,00 грн., неґатункове - молоко - 3900,00 грн. з ПДВ.

Оскільки вищезазначений протокол погодження ціни №18 від 23.08.2017р. є останнім протоколом, яким визначено закупівельну ціну за продукцію, а відповідно до п. 3.2 договору №49 ціна партії продукції є фіксованою на весь період дії протоколу погодження ціни й письмового погодження сторін на зміну такої ціни не відбулося, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протоколом №18 встановлені ціни в якості фіксованих цін на продукцію за договором №49 від 12.08.2016р. за період з 01.09.2017р. по дату останньої поставки за договором.

Таким чином, ціна на молоко зазначена у видатковій накладній №446 від 30.09.2017р. відповідає ціні погодженій сторонами у протоколі погодження ціни №18 від 23.08.2017р., який є невід`ємним додатком до договору поставки молока №49. Однак вказана видаткова накладна не підписана відповідачем.

Суд касаційної інстанції скасовуючи судові рішення у даній справі та направляючи її на новий розгляд зазначив, зокрема, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки наявним в справі підписаним та сформованим відповідачем приймальним квитанціям на закупівлю молока від 30.09.2017, 31.10.2017 та 30.11.2017, в яких відображено відображена кількість прийнятого молока в обсягах більших у порівняно з тими, що вказані у видаткових накладних за вересень-листопад 2017, які не підписанні зі сторони відповідача (пункт 95 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2020 року у справі №924/233/18).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції щодо заповнення Прийомної квитанції на закупівлю молочної сировини (форма № 3-ПК (МС)), затвердженої наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 01.12.2015 № 457 прийомна квитанція документ, у якому приймальник на підставі Спеціалізованої товарної накладної на перевезення молочної сировини (форма № 1-ТН (МС)) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Тобто, дані про кількість та вартість прийнятого молока, відображаються молокоприймальною організацією в прийомній квитанції як підсумок поставленої продукції за місяць на підставі спеціалізованих товарних накладних форми №1-ТН (МС).

Досліджуючи наявну в матеріалах справи підписану та сформовану відповідачем приймальну квитанцію на закупівлю молока від 30.09.2017р. (т.2., а.с. 86), судом апеляційної інстанції встановлено, що в графі «продавець» зазначено СГВК «Перший національний виробничий кооператив», також у вказаній приймальній квитанції відображено кількість прийнятого молока в період з 01.09.2017 р. по 30.09.2017 року загальна кількість продукції 1671059 кг на суму - 13884452,40 грн..

Таким чином, надаючи оцінку сформованій відповідачем приймальній квитанції на закупівлю молока від 30.09.2017р. (т.2., а.с. 86) в сукупності з наявними в матеріалах справи спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини (форма № 1-ТН (МС)) та товарно-транспортними накладними за вересень 2017 року (т. 3, а.с. 61-250; т. 4, а.с . 1-250; т. 5, а.с. 1-250; т. 6, а.с. 1-250; т. 7, а.с. 1-250), колегією суддів встановлено факт поставок СГВК «Перший національний виробничий кооператив» молока на користь відповідача, які відбувалися в спірний період з 01.09.2017 р. по 30.09.2017 року.

При цьому поставки у вказаний період відбувалися в обсягах більших у порівняно з тими, що вказані у видатковій накладній від 30.09.2017 року за договором №49, яка не підписана зі сторони відповідача. А саме згідно видаткової накладної від 30.09.2017 №446 поставлено товар кількістю 1182894 кг на суму 9116987,10 грн., тоді як в приймальній квитанції від 30.09.2017 зазначено загальну кількість продукції 1671059 кг на суму - 13884452,40 грн..

З наявного в матеріалах справи акту звірки розрахунків станом на 30.09.2017 року вбачається, що на виконання умов договору №49 від 12.08.2016 року позивачем поставлено відповідачу у вересні 2017 року товару на загальну суму 9116987,10 грн., вказаний акт підписаний бухгалтером ДП «Старокостянтинівський молочний завод» та скріплений печаткою відповідача (а.с.141-145, т. 17).

В пункті 107 постанови Верховного Суду у даній справі зазначено, що акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звіряння розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Враховуючи наведене, а також враховуючи наявні в матеріалах справи спеціалізовані товарні накладні (форма № 1-ТН (МС)) та ТТН за вересень 2017 року, приймальну квитанцію на закупівлю молока від 30.09.2017р. (т.2., а.с. 86), колегія суддів дійшла висновку, що вказаний акт звірки розрахунків станом на 30.09.2017 року, підписаний та скріплений печаткою відповідача, підтверджує факт поставки позивачем молока у вересні 2017 року на виконання договору №49 в сумі 9116987,10 грн., яка також відображена у видатковій накладній від 30.09.2017 №446 (підписаній лише позивачем).

При цьому оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, в преамбулі акту зазначено, що він складений між ДП «Старокостянтинівський молочний завод» в особі головного бухгалтера Давидової Т.А., проте, підписаний іншою особою бухгалтером відповідача Заблоцькою Т.О., що на думку апелянта позбавляє такий документ доказового значення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер), зокрема, забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Отже, відповідно до вимог Закону бухгалтер, який підписав акт звіряння, має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків (аналогічний правовий висновок викладено постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18). Наведене спростовує доводи апеляційної скарги у відповідній частині.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц.

З огляду на вищезазначене, оцінивши докази в їх сукупності (договір поставки молока №49 термін дії якого визначений до 31.12.2017р., протокол погодження договірної ціни №18, ТТН, спеціалізовані товарні накладні, приймальну квитанцію, акт звірки, видаткову накладну), а також враховуючи приписи ст. 79 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що СВК "Перший національний виробничий кооператив" здійснював поставки молока на користь ДП "Старокостянтинівський молочний завод" за договором №49 від 12.08.2016р. у вересні 2017 року на суму 9116987,10 грн. (товар кількістю 1182894 кг).

Щодо поставок молока на виконання договору №49 у жовтні та листопаді 2017 року, колегією суддів встановлено, що матеріали справи містять товарно-транспортні накладні та спеціалізовані товарні накладні за формою 1-ТН (МС) за спірний період жовтень - листопад 2017 року підписані та скріплені печатками відповідача (т.8, а.с. 1-231, т. 10, а.с. 1-250, т. 11, а.с. 1-250, т. 12, а.с. 1-250, т. 13, а.с. 1-250, т. 14, а.с. 1-28 - за жовтень 2017 року; т.9 а.с. 4-199 за листопад 2017 року), однак вказані документи не містять посилань на договір №49 від 12.08.2016 року.

Також позивачем було подано суду видаткові накладні за жовтень та листопад 2017 року (від 31.10.2017 №713 на суму 4448875,62 грн., та від 30.11.2017 №797 на суму 611220,54 грн.), які не містять підпису та печатки відповідача. Окрім того, у вказаних видаткових накладних зазначена ціна молочної продукції, яка не відповідає умовам протоколу погодження договірної ціни №18 від 23.08.2017 року.

За наведених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що видаткові накладні від 31.10.2017 №713 на суму 4448875,62 грн. та від 30.11.2017 №797 на суму 611220,54 грн. не можуть бути прийняті судом в якості доказу поставки молока у жовтні та листопаді 2017 року за договором №49 від 12.08.2016р., оскільки у вказаних видаткових накладних зазначена ціна молочної продукції не відповідає умовам протоколу погодження договірної ціни від 23.08.2017 №18, який є невід`ємною частиною договору №49 від 12.08.2016р., право вимоги за яким було відступлено від СВК "Перший національний виробничий кооператив" на користь ТОВ "Органік Сідс".

Однак відповідачем до матеріалів справи долучено підписані обома сторонами договору поставки молока №49 та скріплені відтисками їх печаток видаткові накладні №630 від 31.20.2017 та №797 від 30.11.2017 року, оборотно-сальдові відомості за спірний період, (а.с.1-26 том 2).

Оцінюючи посилання апелянта на те, що подані ним разом з відзивом на позовну заяву документи є неналежними доказами, оскільки їх копії не посвідчені у встановленому чинним законодавством порядку та відповідачем неодноразово подавалося клопотання про відкликання вказаного відзиву разом з додатками до нього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.2, 3 ст. 42 ГПК України учасники справи наділені правом подавати докази, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.

Однак отримавши від сторони докази та долучивши їх до матеріалів справи суд зобов`язаний надати оцінку таким доказам та встановити або спростувати наявність фактичних обставин, що входять до предмету доказування у спірних правовідносинах.

При цьому господарське процесуальне законодавство не наділяє сторону правом відкликати раніше подані докази, тому додані відповідачем видаткові накладні та оборотно-сальдові відомості мають бути оцінені судом з врахуванням приписів ст. 76 ГПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що видаткові накладні №630 від 31.10.2017р. на суму 4072914,30 грн. (загалом на 524497 кг, з яких 519840 кг по ціні 7,80 грн. з ПДВ, 4657 кг по ціні 3,90 грн. з ПДВ) та № 797 від 30.11.2017р. на суму 559568,10 грн. (загалом на 72736 кг, з яких 70743 кг по ціні 7,80 грн. з ПДВ, 1993 кг по ціні 3,90 грн. з ПДВ) містять посилання на договір №49 від 12.08.2016р. (а.с. 25-26, т. 2).

Ціна молока зазначена у вказаних видаткових накладних №630 від 31.10.2017р. та №797 від 30.11.2017р. відповідає ціні визначеній сторонами договору поставки молока №49 в протоколі погодження ціни №18 від 23.08.2017 року.

Матеріали справи також містять підписані та сформовані відповідачем приймальні квитанції на закупівлю молока від 31.10.2017 та 30.11.2017 (т.2, а.с.87-88), в яких відображена кількість прийнятого молока в обсягах більших у порівняно з тими, що вказані у видаткових накладних за жовтень-листопад 2017 (видаткова накладна від 31.10.2017 товар кількістю загалом на 524497 кг на суму 4 072 914,30 грн., тоді як приймальна квитанція від 31.10.2017 632998 кг на суму 5 627 407,50 грн., видаткова накладна від 30.11.2017 № 797 товар кількістю 72 736 на суму 559 568,10 грн., тоді як приймальна квитанція від 30.11.2017 82 383 кг базисна на суму 634 814,70 грн). Наведене підтверджує факт поставки позивачем на користь відповідача молока саме в період жовтня-листопада 2017 року та спростовує доводи апеляційної скарги у відповідній частині.

Окрім того, матеріали справи також містять оборотно-сальдові відомості за жовтень та листопад 2017 року складені та подані самим відповідачем (а.с 16-17, т. 2), в яких відображено, що кредит за поставки здійсненні СГВК «Перший національний виробничий кооператив» на виконання договору №49 від 12.08.2016 року становить у жовтні 2017 року - 4072914,30 грн. та листопаді 2017 року 559 568,10 грн.

Враховуючи наведене, оцінивши докази в їх сукупності (ТТН, спеціалізовані товарні накладні, видаткові накладні №630 від 31.10.2017р. та № 797 від 30.11.2017р. підписані та скріплені печаткою відповідача, які відповідають протоколу погодження ціни №18, підписані та сформовані відповідачем приймальні квитанції на закупівлю молока від 31.10.2017 та 30.11.2017, оборотно-сальдові відомості за жовтень та листопад 2017 року), колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджено постачання молока позивачем для відповідача у жовтні-листопаді 2017 року на виконання договору №49 від 12.08.2016 року на загальну суму 4632482,40 грн.

При цьому оцінюючи долучені відповідачем до матеріалів справи протоколи погодження договірної ціни №19 від 24.09.2017 року та №20 від 24.10.2017 року (а.с.111-114, т.21), які не були підписані зі сторони ДП «Старокостянтинівський молочний завод», та доводи апелянта про те, що пpoтoкoл №19 в разі його підписання обома сторонами повинен був діяти з 01 жовтня 2017 року, тому відповідно до п.3.5. договору договір поставки молока №49 від 12.08.2016 року припинив свою дію з 01 жовтня 2017 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 05.06.2018 року у справі №338/180/10 зазначила, що з огляду на приписи ст. ст. 638, 640, 642 ЦК України, 181 ГК України не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлено факт поставки молока позивачем та прийняття його відповідачем в період жовтня-листопада 2017 року за цінами визначеними в протоколі погодження договірної ціни №18 (який є невід`ємною частиною договору поставки молока №49), наведене спростовує доводи апелянта про припинення 01.10.2017 року дії договору поставки молока №49 з підстав зазначених в п.3.5 договору та не підписання відповідачем протоколів погодження договірної ціни №19 від 24.09.2017 року та №20 від 24.10.2017 року.

Таким чином судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем за період з січня по листопад 2017 року на виконання договору поставки молока №49 від 12.08.2016 року поставлено відповідачу товару на загальну суму 141 489 124,29грн. (за січень-серпень 2017 року - 127 739 654,79 грн., вересень 2017 року 9116987,10 грн., жовтень-листопад 2017 року - 4632482,40 грн.).

Також колегією суддів встановлено, що згідно наявних в матеріалах справи оригіналів платіжних доручень №5906 від 11.01.2017р. на суму 200000,00 грн., №СТК1232 від 12.01.2017р. на суму 200000,00 грн., №СТК2005 від 20.01.2017р. на суму 200000,00 грн., №13096 від 01.02.2017р. на суму 500000,00 грн., №СТК0222 від 02.02.2017р. на суму 200000,00 грн., №6077 від 07.02.2017р. на суму 669500,00 грн., №6226 від 22.02.2017р. на суму 200000,00 грн., №6239 від 23.02.2017р. на суму 700000,00 грн., №13316 від 24.02.2017р. на суму 500000,00 грн., №СТК1514 від 27.02.2017р. на суму 1475000,00 грн., №6297 від 02.03.2017р. на суму 400000,00 грн., №13366 від 03.03.2017р. на суму 500000,00 грн., №13377 від 06.03.2017р. на суму 100000,00 грн., №6324 від 06.03.2017р. на суму 2000000,00 грн., №13379 від 06.03.2017р. на суму 1000000,00 грн., №6343 від 09.03.2017р. на суму 800000,00 грн., №6362 від 10.03.2017р. на суму 1800000,00 грн., №6380 від 13.03.2017р. на суму 1000000,00 грн., №6390 від 14.03.2017р. на суму 300000,00 грн., №6416 від 15.03.2017р. на суму 500000,00 грн., №13513 від 16.03.2017р. на суму 800000,00 грн., №13546 від 17.03.2017р. на суму 1500000,00 грн., №13558 від 20.03.2017р. на суму 1200000,00 грн., №6477 від 21.03.2017р. на суму 800000,00 грн., №6494 від 22.03.2017р. на суму 500000,00 грн., №6498 від 23.03.2017р. на суму 800000,00 грн., №13599 від 24.03.2017р. на суму 650000,00 грн., №13608 від 27.03.2017р. на суму 600000,00 грн., №6561 від 28.03.2017р. на суму 800000,00 грн., №6574 від 29.03.2017р. на суму 850000,00 грн., №13643 від 31.03.2017р. на суму 800000,00 грн., №13663 від 03.04.2017р. на суму 800000,00 грн., №6619 від 04.04.2017р. на суму 250000,00 грн., №6618 від 04.04.2017р. на суму 550000,00 грн., №6640 від 05.04.2017р. на суму 2000000,00 грн., №13704 від 07.04.2017р. на суму 300000,00 грн., №13709 від 10.04.2017р. на суму 800000,00 грн., №13729 від 11.04.2017р. на суму 2000000,00 грн., №13767 від 12.04.2017р. на суму 1000000,00 грн., №395220155 від 13.04.2017р. на суму 900000,00 грн., №13783 від 14.04.2017р. на суму 1500000,00 грн., №СТК1421 від 14.04.2017р. на суму 2500000,00 грн., №СТК1831 від 18.04.2017р. на суму 1500000,00 грн., №СТК1911 від 19.04.2017р. на суму 1600000,00 грн., №395220234 від 20.04.2017р. на суму 2000000,00 грн., №395220269 від 21.04.2017р. на суму 2500000,00 грн., №СТК1918 від 19.05.2017р. на суму 1000000,00 грн., №СТК2407 від 24.05.2017р. на суму 1500000,00 грн., №395220560 від 25.05.2017р. на суму 1500000,00 грн., №14199 від 26.05.2017р. на суму 1500000,00 грн., №14221 від 30.05.2017р. на суму 1800000,00 грн., №14231 від 31.05.2017р. на суму 1100000,00 грн., №14247 від 01.06.2017р. на суму 1800000,00 грн., №СТК149 від 01.06.2017р. на суму 1500000,00 грн., №395220604 від 02.06.2017р. на суму 6000000,00 грн., №14269 від 06.06.2017р. на суму 1000000,00 грн., №14292 від 08.06.2017р. на суму 2200000,00 грн., №СТК0839 від 08.06.2017р. на суму 1600000,00 грн., №СТК1209 від 12.06.2017р. на суму 3000000,00 грн., №СТК1375 від 13.06.2017р. на суму 500000,00 грн., №14451 від 22.06.2017р. на суму 2000000,00 грн., №14570 від 04.07.2017р. на суму 1500000,00 грн., №14573 від 05.07.2017р. на суму 500000,00 грн., №14586 від 06.07.2017р. на суму 1000000,00 грн., №25 від 06.07.2017р. на суму 5000000,00 грн., №14594 від 07.07.2017р. на суму 2500000,00 грн., №32 від 11.07.2017р. на суму 100000,00 грн., №60 від 17.07.2017р. на суму 1600000,00 грн., №80 від 18.07.2017р. на суму 400000,00 грн., №79 від 18.07.2017р. на суму 2600000,00 грн., №14808 від 21.07.2017р. на суму 1800000,00 грн., №14822 від 24.07.2017р. на суму 300000,00 грн., №СТК 1846 від 18.07.2017р. на суму 300000,00 грн., №СТК2808 від 28.07.2017р. на суму 5000000,00 грн., №СТК3110 від 31.07.2017р. на суму 1000000,00 грн., № від 01.08.2017р. на суму 5000000,00 грн., №СТК1035 від 10.08.2017р. на суму 300000,00 грн., №15002 від 11.08.2017р. на суму 1000000,00 грн., №15010 від 14.08.2017р. на суму 700000,00 грн., №15121 від 18.08.2017р. на суму 2000000,00 грн., №15124 від 21.08.2017р. на суму 2000000,00 грн., №15135 від 22.08.2017р. на суму 1000000,00 грн., №15153 від 23.08.2017р. на суму 1500000,00 грн., №15166 від 28.08.2017р. на суму 1500000,00 грн., №15176 від 29.08.2017р. на суму 1000000,00 грн., №338 від 05.09.2017р. на суму 2500000,00 грн., №524 від 12.09.2017р. на суму 1500000,00 грн., №544 від 13.09.2017р. на суму 200000,00 грн., №СТК1456 від 14.09.2017р. на суму 1700000,00 грн., №567 від 15.09.2017р. на суму 200000,00 грн., №589 від 18.09.2017р. на суму 500000,00 грн., №608 від 19.09.2017р. на суму 1200000,00 грн., №СТК1910 від 18.09.2017р. на суму 1200000,00 грн., №СТК2143 від 21.09.2017р. на суму 1000000,00 грн., №СТК2514 від 25.09.2017р. на суму 1000000,00 грн., №СТК2647 від 26.09.2017р. на суму 200000,00 грн., №670 від 26.09.2017р. на суму 2500000,00 грн., №15587 від 09.10.2017р. на суму 2000000,00 грн., які містять посилання на договір поставки молока №49 (а.с.142-139, т.2) відповідачем у 2017 році сплачено позивачу 126 944 500 грн..

Окрім того, на виконання умов додаткової угоди №2 від 18.08.2017р. до договору поставки молока №49 від 12.08.2016р., за актом прийому-передачі векселів від 18.08.2017р. ДП "Старокостянтинівський молочний завод" передав, а СВК "Перший національний виробничий кооператив" прийняв векселі прості в кількості 12 штук номіналом 1000000,00 грн. кожен, на загальну суму 12000000,00 грн.

Таким чином, відповідачем всього оплачено у 2017 році 138 944 500 грн. (124 944 500 грн. згідно платіжних доручень та 12 000 000 векселями).

Наведене також відображено в оборотно-сальдовій відомості за період січня 2017 року по лютий 2018 року, сформованої та наданої суду відповідачем, відповідно до якої за договором поставки молока від 12.08.2016 року №49 сальдо на початок періоду (січень 2017 року): кредит 340 620,60 грн.; обороти за період: дебет - 138 944 500 грн., кредит -141 489 124,29 грн.; сальдо на кінець періоду (лютий 2018 року): кредит 2 885 245,09 грн. (а.с. 6, т 2).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар на виконання договору поставки молока №49 від 12.08.2017 року за заявлений позивачем період лютий-листопад 2017 року на загальну суму 2 885 245,09 грн. (141 489 124,29грн. (поставлено товару за період січень-листопад 2017 року) - 138 603 879,20 (за мінусом 340 620,80 грн. заборгованості, що існувала на початок січня 2017 року) = 2 885 245,09).

Окрім того, згідно акту звірки розрахунків станом на 30.09.2017 року (а.с. 141-148, т. 17), який підписаний обома сторонами та якому судом апеляційної інстанції вже надавалась оцінка у даній постанові, сальдо станом на 30.09.2017 року становило 12 252 762,69грн. (заборгованість відповідача). Однак у вказаному акті звірки, як і в акті звірки за серпень 2017 року, не було відображено розрахунок здійснений за актом прийому-передачі векселів від 18.08.2017р. на загальну суму 12000000,00 грн.

Під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції представниками обох сторін не заперечувалось, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.09.2017 року з урахуванням відомостей, що відображені в акті звірки розрахунків (а.с. 141-148, т. 17) та з вирахуванням оплати здійсненої за актом прийому-передачі векселів від 18.08.2017р. на загальну суму 12000000,00 грн., становила 252 762,69 грн.

Враховуючи наведене, а також те, що судом встановлено поставки позивачем відповідачу товару на виконання договору поставки молока №49 в період жовтня-листопада 2017 року на загальну суму 4 632 482,40 грн. та здійснення відповідачем оплати згідно платіжного доручення №15587 від 09.10.2017р. на суму 2 000 000,00 грн. (а.с. 139,т.2), наведене також підтверджує існування заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки молока №49 в сумі 2 885 245,09 грн. (252 762,69+4 632 482,40 2 000 000 = 2 885 245,09).

При цьому, доводи апелянта про те, що відсутність вказаної заборгованості підтверджується наданим відповідачем висновком експерта Бутинця Ф.Ф. №30.07/19-1, а також повідомленням КНДІСЕ від 14.06.2019 року (внаслідок призначеної судово-економічної експертизи ухвалою господарського суду Хмельницької області від 18.09.2018 року) про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи у справі №924/233/18 у зв`язку з недостатністю матеріалів для виконання покладених на експерта обов`язків, оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції з врахуванням приписів ст. ст. 76-79, 86 ГПК України було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази (договір поставки молока №49, протоколи погодження договірної ціни №18, ТТН, спеціалізовані товарні накладні, видаткові накладні, приймальні квитанції, акти звірки розрахунків, оборотно-сальдові відомості, платіжні квитанції) та на підставі надання оцінки вказаним доказам в їх сукупності встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки молока №49 в сумі 2 885 245,09 грн., колегія суддів відхиляє доводи апелянта про необхідність врахування у даній справі в якості доказу висновок експерта Бутинця Ф.Ф. №30.07/19-1 яким встановлено неможливість визначення заборгованості за договором поставки №49, а також повідомленням КНДІСЕ від 14.06.2019 року про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи у справі №924/233/18 у зв`язку з недостатністю матеріалів для виконання покладених на експерта обов`язків.

Оцінюючи доводи апелянта про недобросовісність дій позивача з посиланням на умови договору про відступлення права вимоги від 26.09.2018 року №26/09/2018-3, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.п. 1.1.,1.2. договору про відступлення права вимоги від 26.09.2018 року №26/-0/2018-3 первісний кредитор СГВК "Перший національний виробничий кооператив" оплатно передає (відступає) належне йому право вимоги за договором поставки молока №49 від 12.08.2016р. на суму 3935558 грн., укладеним між ДП "Старокостянтинівський молочний завод" (боржник) і первісним кредитором (основний договір), а новий кредитор ТОВ "Органік Сідс" на умовах даного договору приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за основним договором. За умовами цього договору від первісного кредитора переходять до нового кредитора усі права та обов`язки первісного кредитора, що виникли з основного договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення даного договору, включаючи, але не обмежуючись: 3312859 грн. основного боргу, 395727 грн. пені, 39160 грн. 3% річних, 187812 грн. інфляційних витрат та право на стягнення штрафних санкцій, інфляційних, річних та будь-яких інших, пов`язаних з виконанням основного договору платежів, які виникли та виникатимуть за весь час прострочення (п.1.2. договору).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказаний договір вже був неодноразово досліджений судами. Зокрема, у даній справі постановою Верховного Суду від 04.03.2019 року залишено без змін ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 року, якою на підставі вказаного договору цесії замінено СГВК "Перший національний виробничий кооператив" на його правонаступника ТОВ "Органік Сідс".

А також у справі №924/1208/18 постановою Верховного Суду від 28.01.2020 року скасовано постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 року та рішення господарського суду Хмельницької області від 17.07.2019 року, прийнято нове рішення у справі. У задоволенні позову ДП "Старокостянтинівський молочний завод" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 26.09.2018 року №26/09/2018-3 відмовлено.

Таким чином, вищевказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки вже встановлених господарськими судами, а зокрема і судом касаційної інстанції, обставин дійсності та правомірності умов договору про відступлення права вимоги від 26.09.2018 року №26/09/2018-3.

Щодо заявлених в позові вимог про стягнення з відповідача 395727,00 грн. пені, 39160,00 грн. 3% річних та 187812,00 грн. інфляційних втрат (розрахунок а.с 173-175, т.1), колегією суддів враховується таке.

Статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 549, 611, 625 ЦК України передбачено, що наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, крім сплати заборгованості, також і нараховані впродовж періоду прострочення на неї 3% річних, інфляційних та нарахування пені.

У пункті 3 протоколу погодження ціни №18 сторони погодили строки оплати: за молоко поставлене з 01 по 15 число місяця, покупець проводить розрахунок з 15 по 25 число поточного місяця в якому поставлялось молоко; за молоко поставлене з 16 по останнє число місяця (28-31 число), покупець проводить розрахунок з 01 по 10 число місяця наступного за місяцем в якому поставлялось молоко.

Пунктом 9.2 договору №49 сторони погодили, що за прострочення виконання своїх зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми простроченого зобов`язання.

Здійснюючи перевірку правильності розрахунку 3% річних та інфляційних втрат судом першої інстанції з урахуванням зменшення суми основної заборгованості ніж та, що зазначена в позовній заяві, встановлено, що позивачем такий розрахунок здійснено не вірно.

Здійснивши перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період з 28.08.2017 по 28.03.2018 року судом враховано, що станом на 31.08.2017 року заборгованість за договором №49 становила 16 835 775,59грн. (а.с. 166,т.1), у вересні 2017 року позивачем поставлено 9116987,10 грн., жовтні - 4072914,30 грн. та у листопаді - 559568,10 грн.; натомість відповідачем здійснювалися оплати не вчасно та не в повному обсязі, зокрема, у серпні 2017 року сплачено 16 000 000,00 грн., у вересні 2017 року сплачено 13 700 000,00 грн. та у жовтні 2017 року сплачено 2 000 000,00 грн. (а.с. 142-139, т.2).

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що враховуючи визначені позивачем періоди нарахувань пені, 3% річних та інфляційних втрат, вірною буде сума пені в розмірі 343423,75 грн. загалом за період з 26.08.2017р. по 28.03.2018р., сума 3% річних в розмірі 34284,92 грн. загалом за період з 26.08.2017р. по 28.03.2018р., сума інфляційних втрат в розмірі 141002,73 грн. за період вересень 2017 року - лютий 2018 року.

При цьому доводи апеляційної скарги про те, що період нарахування пені складає більше шести місяців, оцінюється судом апеляційної інстанції критично, оскільки нарахування пені було здійснено з врахуванням погашення заборгованості за попередній період (в вересні-жовтні погашено за серпень-вересень) та непогашенням основної заборгованості в сумі 2885245,09 грн., яка виникла у зв`язку з поставками молока у жовтні-листопаді 2017 року.

Також судом першої інстанції правомірно було враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). З огляду на вказане, судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача 141 002,73 грн. інфляційних втрат та відмовлено в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 46809,27грн.. Наведене спростовує доводи апеляційної скарги у відповідній частині.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 р., серія A, №303-A, п.29).

Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, тому мотиви, з яких подані апеляційні скарги не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в них доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржниками норм матеріального права, зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи та не спростовують висновків суду.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 15.04.2021 р. у справі №924/233/18 залишити без змін, апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "27" вересня 2021 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.