ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 5023/6452/11 (922/315/21)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кононової О.В.

при секретарі судового засідання Зубко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Фільчикової Наталії Михайлівни
до Фізичної особи ОСОБА_1
про визнання права власності та витребування майна в межах провадження по справі №5023/6452/11 про неплатоспроможність ФОП Фільчикової Н.М.
за участю :

представника ПАТ АБ "Укргазбанк" - Донець Д.О.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Харківської області від 18.08.2011 року по справі №5023/6452/11 визнано банкрутом ФОП Фільчікову Наталю Михайлівну (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ). Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого П`янова С.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.03.2013 року звільнено П`янова С.В. від виконання обов`язків ліквідатора та призначено ліквідатором ФОП Фільчікової Н.М. арбітражного керуючого Косиневського М.А.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.06.2019 року припинено обов`язки ліквідатора ФОП Фільчікової Н.М. арбітражного керуючого Косиневського Максима Анатолійовича, призначено ліквідатором ФОП Фільчікової Н.М. арбітражного керуючого Корольова Вадима Вячеславовича (61052, м. Харків, а/с 60).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.01.2018 року по справі №5023/6452/11 було вирішено:

1. Заяву АБ "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції про визнання недійсними аукціонних торгів, оцінки та договору купівлі-продажу майна, застосування наслідків недійсності правочину та визнання права власності за банкрутом (з урахуванням уточнень) задоволено частково.

2. Визнано недійсними результати аукціону з продажу майна банкрута, а саме - нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 138,4 кв.м, розташованої за адресою: м. Харків, проспект Науки (колишній проспект Леніна), буд. 64/1, проведені TOB "Універсальна біржа "Гермес" та оформлені протоколом № 1 від 05.10.2011 р.

3. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 138,4 кв.м, розташованої за адресою: м. Харків, проспект Науки (колишній проспект Леніна), буд. 64/1, укладений 24.10.2011 р. ФОП Фільчіковою Н.М. в особі арбітражного керуючого П`янова С.В. (який на дату укладання договору виконував повноваження ліквідатора ФОП Фільчікової Н.М.) та ОСОБА_1., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3929.

4. Зобов`язано громадянина ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) повернути майно, що було предметом договору купівлі-продажу від 24.10.2011 р., укладеного 24.10.2011 р. між ФОП Фільчіковою Н.М. в особі арбітражного керуючого П`янова С.В. (який на дату укладання договору виконував обов`язки ліквідатора ФОП Фільчікової Н.М.) та ОСОБА_1., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3929, а саме: нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 138,4 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , до ліквідаційної маси ФОП Фільчікової Н.М., а колишнього ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого П`янова С.В. зобов`язано повернути грошові кошти громадянину ОСОБА_1, що були сплачені останнім за придбання цього майна у розмірі 240000,00 грн.

01.02.2021 до суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Фільчікової Наталії Михайлівни в особі ліквідатора арбітражного керуючого Корольова Вадима Вячеславовича, в якій позивач просить суд:

- визнати за Фізичною особою - підприємцем Фільчіковою Наталією Михайлівною (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) право власності на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 274,9 кв.м. з терасою літ. "а" площею 107,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

- витребувати від ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи - підприємця Фільчікової Наталії Миколаївни (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 274,9 кв.м. з терасою літ. "а" площею 107,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 22.03.2021 було прийнято позовну заяву Фізичної особи - підприємця Фільчікової Наталії Михайлівни в особі керуючого реалізацією арбітражного керуючого Корольова В.В. до ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження за №315/21 у справі №5023/6452/11. Ухвалено заяву розглядати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на "21" квітня 2021 р. о 11:30. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк".

В судовому засіданні 21.04.2021 було оголошено перерву до 12.05.2021.

В судовому засіданні 12.05.2021 представник позивача керуючий реалізацією боржника арбітражний керуючий Корольов В.В. надав заяву (вх. №10736) про уточнення (доповнення) підстав позовної заяви про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, в якій навів додаткові підстави в обґрунтування позову.

В наданій заяві позивач зазначає, що ОСОБА_1., у період розгляду справи №5023/6452/11 про банкрутство ФОП Фільчікової Н.М., з власної ініціативи, без отримання дозволу на початок будівельних робіт було здійснено реконструкцію нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 138,4 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 збільшивши її загальну площу до 274,9 кв.м.

Заявник вказує, що ФОП Фільчікова Н.М. визнана банкрутом з 18.08.2011 та діюче законодавство не передбачає можливості боржником або арбітражним керуючим надати згоду на проведення реконструкції предмета іпотеки. Тому заявник вважає, що проведення такої реконструкції без згоди власника та іпотекодавця не змінює і не припиняє права ФОП Фільчікової Н.М. та ПАТ АБ "Укргазбанк", щодо предмету спору.

Враховуючи, що ОСОБА_1 ніколи не був власником вказаного майна, а банкрут не втрачав право власності, на думку заявника єдиним і законним власником нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 274,9 кв.м. з терасою літ. "а" площею 107,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 є ФОЛ Фільчікова Н.М.

12.05.2021 від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання (вх. № 10648) про відкладення розгляду справи до винесення рішення по справі № 638/9121/20. Клопотання обґрунтовано тим, що Дзержинським районним судом м. Харкова розглядається справа №638/9121/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності. Предметом позову в тому числі є нежитлова будівля літ "А-1" загальною площею 138,4 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_2 . В рамках вищевказаного спору, суд 14.07.2020 року виніс ухвалу про забезпечення позову, якою наклав арешт на нежитлову будівлю літ «А-1» загальною площею 274,9 кв.м. та терасу літ "А", загальною площею 107,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 шляхом заборони відповідачу чи третім особам вчиняти будь-які дії із зазначеним нерухомим майном. Ухвала набрала законної сили та діє на цей час, у зв`язку з чим на думку відповідача є необхідність відкладення розгляду справи до вирішення Дзержинським районним судом м. Харкова вказаного спору.

Ухвалою суду від 12.05.2021 було прийнято до розгляду заяву ФОП Фільчикової Н.М. в особі ліквідатора арбітражного керуючого Корольова В.В. (вх. № 10736 від 12.05.2021) про уточнення та доповнення підстав позовної заяви, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів до "20" червня 2021 р., підготовче засідання у справі № 5023/6452/11 (№922/315/21) відкладено на "02" червня 2021 р. о 12:00 год. Запропоновано відповідачу надати письмові пояснення стосовно своєї правової позиції щодо позовних вимог з урахуванням заяву ФОП Фільчикової Н.М. в особі ліквідатора арбітражного керуючого Корольова В.В. (вх. № 10736 від 12.05.2021) про уточнення та доповнення підстав позовної заяви.

Ухвалою суду від 02.06.2021 було закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 16.06.2021.

В судовому засіданні 16.06.2021 було оголошено перерву до 29.06.2021.

23.06.2021 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості уповноваженому представнику ознайомитися з матеріалами справи та надати свої заперечення проти позову.

25.06.2021 також від представника відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості уповноваженому представнику ознайомитися з матеріалами справи та надати свої заперечення проти позову.

В судовому засіданні 29.09.2021 було відкладено розгляд справи по суті в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 195 ГПК України, - до 14.07.2021.

Проте 14.07.2021 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Кононової О.В. у відпустці.

Ухвалою суду від 21.07.2021 було призначено судове засідання щодо розгляду справи по суті на 04.08.2021.

03.08.2021 до канцелярії суду від представника позивача арбітражного керуючого Корольова В.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання обумовленою відпусткою.

В судовому засіданні 04.08.2021 було оголошено перерву до 19.08.2021.

18.08.2021 до канцелярії суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з наданням можливості укладення мирової угоди.

Також від представника АБ "Укргазбанк" 19.08.2021 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості узгодити умови укладення мирової угоди.

19.08.2021 до канцелярії суду від представника позивача арбітражного керуючого Корольова В.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання.

В судовому засіданні 19.08.2021 було оголошено перерву до 15.09.2021.

14.09.2021 до суду від представника ПАТ АБ "Укргазбанк" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди.

15.09.2021 до канцелярії суду від представника позивача арбітражного керуючого Корольова В.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи для надання можливості врегулювати спір шляхом укладення мирової угоди.

Суд, дослідивши надані клопотання, дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення, керуючись наступним.

Так, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 5 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

3. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Відповідно ч. 2 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що судом було надано достатньо часу сторонам для формування своєї правової позиції стосовно предмету спору, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні.

Присутній в судовому засіданні представник ПАТ АБ "Укргазбанк" зазначив, що на його думку наразі відсутні правові підстави для задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

В провадженні господарського суду Харківської області перебуває справа №5023/6452/11 про неплатоспроможність Фізичної особи - підприємця Фільчікової Н.М.

Постановою господарського суду Харківської області від 18.08.2011 ФОП Фільчікову Н.М. визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого П`янова С.В.

Так, під час провадження у справі про банкрутство ФОП Фільчікової Н.М., ухвалою господарського суду Харківської області від 30.01.2018 було частково задоволено заяву АБ "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції про визнання недійсними аукціонних торгів, оцінки та договору купівлі-продажу майна, застосування наслідків недійсності правочину та визнання права власності за банкрутом (з урахуванням уточнень).

Зазначеною ухвалою визнано недійсними результати аукціону з продажу майна банкрута, а саме - нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 138,4 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, проведені TOB "Універсальна біржа "Гермес" та оформлені протоколом № 1 від 05.10.2011.

Визнаний недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 138,4 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, укладений 24.10.2011 р. ФОП Фільчіковою Н.М. в особі арбітражного керуючого П`янова С.В. (який на дату укладання договору виконував повноваження ліквідатора ФОП Фільчікової Н.М.) та ОСОБА_1., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3929.

Зобов`язано громадянина ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) повернути майно, що було предметом договору купівлі-продажу від 24.10.2011 р., укладеного 24.10.2011 р. між ФОП Фільчіковою Н.М. в особі арбітражного керуючого П`янова С.В. (який на дату укладання договору виконував обов`язки ліквідатора ФОП Фільчікової Н.М.) та ОСОБА_1., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3929, а саме: нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 138,4 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , до ліквідаційної маси ФОП Фільчікової Н.М., а колишнього ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого П`янова С.В. зобов`язати повернути грошові кошти громадянину ОСОБА_1 , що були сплачені останнім за придбання цього майна у розмірі 240000,00 грн.

Визнано право власності на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 138,4 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , за банкрутом - Фільчіковою Наталею Михайлівною (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

З інформаційно довідки №241711421 від 25.01.2021 вбачається, що 28.04.2016 19:49:18 державним реєстратором Проскіріним Е.Г. Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 274,9 кв.м, з терасою літ. «а» площею 107,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто ОСОБА_1., у період справи №5023/6452/11 про банкрутство ФОП Фільчікової Н.М. було здійснено реконструкцію нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 138,4 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 збільшивши її загальну площу до 274,9 кв.м.

Позивач вказує, що листом №57-5023/6452 від 23.12.2020 ліквідатор ФОП Фільчікової Н.М. арбітражний керуючий Корольов В.В. звернувся до ОСОБА_1 з повідомленням, в якому просив:

- повернути до ліквідаційної маси ФОП Фільчікової Н.М. нежитлову будівлю літ. "А- 1", розташовану за адресою: АДРЕСА_2 до 11.01.2021 року;

- звільнити нежитлову будівлю літ. "А-1", розташовану за адресою: АДРЕСА_2 до 11.01.2021 року;

- укладений та підписаний акт - прийому передачі нежитлової будівлі літ. "А-1", розташованої за адресою: АДРЕСА_2, ключі та інше майно передати особисто ліквідатору ФОП Фільчікової Н.М. арбітражному керуючому Корольову Вадиму Вячеславовичу.

Позивач стверджує, що попри судове рішення (ухвала суду від 30.01.2018), яким майно позивача витребувано від відповідача, на відповідні звернення позивача, відповідач рішення не виконав, майно не повернув. Крім того у позивача відсутній документ, що засвідчує право власності на спірну нежитлову будівлю, а спірні нежитлові приміщення, власником яких вважає себе позивач зареєстровані в державному реєстрі за іншою особою. Зазначені обставини змушують позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову кваліфікацію даним правовідносинам суд виходить з наступного.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17 та від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

З матеріалів справи вбачається, що право власності банкрута Фільчікової Н.М. на спірну нежитлову будівлю було визнано ухвалою господарського суду Харківської області від 30.01.2018. Цією ж ухвалою зобов`язано громадянина ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) повернути майно, що було предметом договору купівлі-продажу від 24.10.2011. Зазначена ухвала набрала законної сили та є чинною.

Вказані обставини у відповідності до положень ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягають доказуванню, як такі, що встановлені рішенням суду.

Відповідно ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Велика Палата Верховного суду в постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 зазначила, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Отже, ухвала господарського суду Харківської області від 30.01.2018 є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за Фільчіковою Н.М. права власності на спірне нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі

Водночас, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №259514846 станом на 02.06.2021 право власності на нежитлову бідівлю літ. "А-1" загальною площею 274,9 кв.м, з терасою літ. "а" площею 107,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 .

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем доведено порушення права його власності на спірну нежитлову будівлю, оскільки відповідач не визнає право власності позивача на вказане майно, не повертає його та не здійснює відповідних дій направлених на повернення вказаного майна, за умови наявності рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Проте, в силу положень статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власникові право вимагати усунення будь- яких порушень його прав, навіть якби ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що припинення права власності особи на приміщення припиняє його право на користування ним за відсутності інших для цього підстав.

Про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном за своєю правовою природою є негаторним позовом, що містить вимогу про усунення перешкод у користуванні майном (звільнення нежитлового приміщення).

Позивачем за негаторним позовом може бути власник майна. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

Верховний суд 16 грудня 2020 року у справі № 182/7347/18 (провадження № 61-19252св19) зазначив, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При визначенні способу захисту відповідно до наведеної норми слід ураховувати положення ч. 1 ст. 14, п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України, згідно з якими спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, тому суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який ця особа не просить застосувати.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 5 ГПК України) суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Викладене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачено нормою матеріального права або договором.

При цьому позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може обирати між кількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

Якщо ж законом або договором не передбачено способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ГПК України).

Наведене з урахуванням положень ч. 1 ст. 2 ГПК України означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства, у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, і дає змогу забезпечити реальне поновлення у порушених правах.

Отже, обираючи спосіб захисту, позивач насамперед повинен перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захисту.

Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено, позивач повинен обрати саме цей спосіб.

Якщо у зазначеному випадку позивач обрав інший спосіб захисту, суд має відмовити у задоволенні позову, крім випадку, коли з урахуванням положень ч. 2 ст. 5 ГПК України дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушені права, свободи чи інтереси особи, але за умови, що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи.

Якщо ефективного способу захисту законом або договором не передбачено і позивач обирає інший ефективний спосіб захисту його прав, свобод чи інтересів, у позовній заяві має бути наведено відповідне обґрунтування необхідності застосування такого способу захисту, інакше суд залишає позовну заяву без руху на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України.

Суд не має права виходити за межі позовних вимог для визначення ефективного способу захисту права замість позивача.

Таким чином, правильне застосування наведеної процесуальної норми не призведе до виходу за межі позовних вимог і порушення принципу диспозитивності.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач, пред`явивши позовну вимогу про визнання права власності з наведених підстав та вимогу про витребування спірного майна, обрав неналежний спосіб захисту свого права, оскільки такий спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та не забезпечить в подальшому реальне поновлення його прав, за захистом яких він звернувся до суду, що в сукупності є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 129 ГПК України, відповідно до якої, у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 4, 13-15, 41- 46, 74, 75, 76, 77, 80, 86, 129, 207, 233, 237-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання ПАТ АБ "Укргазбанк" про відкладення розгляду справи.

В задоволенні позову відмовити.

Рішення направити позивачу, відповідачу, третій особі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "24" вересня 2021 р.

Суддя О.В. Кононова