РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.09.2021Справа № 910/6314/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Габорака О.М., розглянувши матеріали справи за позовом фізичної особи - підприємця Костецького Ігоря Григоровича до акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій", про визнання відсутніми права вимоги та зобов`язання, визнання інформації недостовірною, а також зобов`язання вчинити дії,

за участі представників:

позивача: Неділько О.С.;

відповідача: не з`явився;

третьої особи: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2021 року фізична особа - підприємець Костецький Ігор Григорович (далі - Підприємець) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі - Банк): про визнання відсутніми права вимоги у Банка до Підприємця та зобов`язання останнього перед Банком щодо сплати заборгованості у розмірі 46 000,00 грн, яка обліковується відповідачем як заборгованість позивача за договором банківського рахунку на комплексне обслуговування від 29 червня 2011 року № 113021 та виникла у зв`язку з виконанням Банком платіжних доручень від 6 лютого 2013 року: № 298 (на суму 20 000,00 грн), № 299 (на суму 19 000,00 грн), № 300 (на суму 7 000,00 грн); про визнання недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію позивача, інформації про наявність невиконаних кредитних зобов`язань перед відповідачем за вказаним вище договором, яка обліковується Банком у зв`язку з виконанням зазначених платіжних доручень; про зобов`язання відповідача не пізніше 10-ти календарних днів з дня набрання рішенням законної сили: спростувати інформацію про наявність у позивача невиконаних кредитних зобов`язань перед відповідачем за спірним договором шляхом надання відомостей товариству з обмеженою відповідальністю "Українське бюро Кредитних історій" про відсутність заборгованості у Підприємця перед Банком та вилучити з усіх баз даних, які знаходяться у володінні відповідача, інформацію про наявність у позивача заборгованості за договором банківського рахунку на комплексне обслуговування 29 червня 2011 року № 113021 у розмірі 46 000,00 гривень.

Звертаючись до суду з даним позовом, Підприємець вказував, що інформація про наявність вказаної заборгованості перед Банком є неправдивою, її передача останнім до Бюро, зберігання в історії фінансових зобов`язань і надання на відповідні запити іншим фінансовим установам порушує право позивача на недоторканність ділової репутації, а також призводить до відмови в наданні кредитів іншими банківськими установами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

5 травня 2021 року до суду від Підприємця надійшли документи для усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з наведеними обставинами ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 травня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/6314/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10 червня 2021 року.

Ухвалою суду від 20 травня 2021 року задоволено заяву Підприємця від 12 травня 2021 року про участь його представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та вирішено підготовче засідання, призначене на 10 червня 2021 року, провести в режимі відеоконференції з використанням програмного забезпечення EasyCon.

7 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Банк проти задоволення позову заперечував з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10 червня 2021 року підготовче засідання було відкладено на 1 липня 2021 року. Крім того, даною ухвалою було залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - товариство з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій".

14 червня 2021 року до суду від Банку надійшли письмові пояснення по справі.

17 червня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій Підприємець навів доводи та аргументи на спростування правової позиції відповідача.

Ухвалою суду від 22 червня 2021 року задоволено заяву Підприємця від 15 червня 2021 року про участь його представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та вирішено підготовче засідання, призначене на 1 липня 2021 року, провести в режимі відеоконференції з використанням програмного забезпечення EasyCon.

У засіданні 1 липня 2021 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвали про продовження підготовчого провадження на 30 днів та оголошення перерви в підготовчому засіданні до 22 липня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 6 липня 2021 року задоволено заяву Підприємця від 1 липня 2021 року про участь його представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та вирішено підготовче засідання, призначене на 22 червня 2021 року, провести в режимі відеоконференції з використанням програмного забезпечення EasyCon.

6 липня 2021 року до суду від Бюро надійшли письмові пояснення по справі, в яких третя особа зазначила про недоведеність наявності порушеного Банком права Підприємця та просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 22 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19 серпня 2021 року.

Ухвалою від 16 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про участь його представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, враховуючи технічні збої при проведенні підготовчого засідання.

У судовому засіданні 19 серпня 2021 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 16 вересня 2021 року.

14 вересня 2021 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

Представник позивача в судових засіданнях 19 серпня 2021 року та 16 вересня 2021 року підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 19 серпня 2021 року проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві; в судове засідання 16 вересня 2021 року - не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи в судові засідання 19 серпня 2021 року та 16 вересня 2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2011 року між Підприємцем та Банком було укладеного договір банківського рахунку на комплексне обслуговування № 113021 від цієї ж дати.

9 листопада 2011 року Підприємець, підписавши заяву про відкриття поточного рахунку в установі Банку, приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" та Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування, та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

6 лютого 2013 року з рахунку позивача за платіжними дорученнями: від 6 лютого 2013 року № 298 на суму 20 000,00 грн, від 6 лютого 2013 року № 299 на суму 19 000,00 грн та від 6 лютого 2013 року № 300 на суму 7 000,00 грн було списано грошові кошти в загальному розмірі 46 000,00 грн, які в подальшому Банк перерахував на рахунок ТОВ "Ед Юкейшн". Із даною банківською операцією позивач не погодився, просив відповідача заблокувати рахунок і повернути перераховані кошти.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2014 року в справі № 904/3134/13 за позовом Підприємця до Банку про стягнення 47 565,26 грн, яке в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили, встановлено, зокрема, відсутність доказів того, що Банк, прийнявши вказані електронні платіжні документи до виконання, перевірив дійсність електронного документу та проставленого на ньому електронно-цифрового підпису, а також дотримання положень законодавства про платіжні системи щодо розрахункових документів. Крім того, Банком не було спростовано доводів Підприємця про неналежний захист системи ПК "Приват24" від несанкціонованого доступу сторонніх осіб.

Зазначеним рішенням також встановлено, що Банком не було дотримано своїх зобов`язань за договором банківського рахунку, а також Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті та вимог Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", а саме: отримавши від Підприємця заяву про заблокування коштів, Банк не вчинив передбачених цією Інструкцією дій щодо негайного надіслання повідомлення неналежному отримувачу (безпосередньо або через банк, що обслуговує цього отримувача) про здійснення йому помилкового переказу та про необхідність повернення перерахованих коштів.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 4 листопада 2015 року в справі № 904/5465/15, яка набрала законної сили, встановлено, зокрема, що Підприємець не надавав розпорядження на списання грошових коштів з його рахунку на рахунок ТОВ "Ед Юкейшн" за платіжними дорученнями: від 6 лютого 2013 року № 298 на суму 20 000,00 грн, від 6 лютого 2013 року № 299 на суму 19 000,00 грн та від 6 лютого 2013 року № 300 на суму 7 000,00 грн. Грошові кошти за вказаними платіжними дорученнями на загальну суму 46 000,00 грн були помилково перераховані Банком, яким було допущено порушення своїх зобов`язань за договором банківського рахунку.

Зазначеною постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду також встановлено, що Банк без доручення Підприємця та його згоди здійснив обслуговування кредитного ліміту в сумі 46 000,00 грн, у зв`язку з чим суд відмовив у задоволені позовних вимог Банку в цій справі про стягнення з Підприємця: 46 000,00 грн заборгованості за кредитом, 39 652,00 грн процентів за користування кредитом, 23 024,98 грн пені та 9 142,30 грн комісії за користування кредитом.

За частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судовими рішенням у справах № 904/3134/13 та № 904/5465/15 встановлено відсутність заборгованості Підприємця перед Банком у розмірі 46 000,00 грн у зв`язку з виконанням останнім перелічених вище платіжних доручень.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується Банком, останнім обліковується заборгованість Підприємця в розмірі 46 000,00 грн у зв`язку з виконанням відповідачем за платіжних доручень: від 06.02.2013 № 298 на суму 20 000,00 грн, від 06.02.2013 № 299 на суму 19 000,00 грн та від 06.02.2013 № 300 на суму 7 000,00 грн.

Інформація про наявність такої заборгованості була передана Банком до Українського бюро кредитних історій (ТОВ "Українське бюро кредитних історій"), що підтверджується, зокрема, відомостями з сайту www.ubki.ua, доданими до матеріалів справи (том 1, аркуші справи 50-52), та не заперечувалося учасниками справи.

Позивач зазначав, що, дізнавшись про існування такої інформації, він звернувся до Бюро із запереченнями та зазначав про відсутність вказаної заборгованості перед Банком. Проте останній на звернення Бюро підтвердив наявність цієї заборгованості.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга цієї статті встановлює способи захисту цивільних прав та інтересів, якими, зокрема, є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За частиною 1 статті 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Частина 1 статті 4 Закону України "Про інформацію" визначає, що суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи, юридичні особи, об`єднання громадян, суб`єкти владних повноважень.

За статтею 5 цього Закону кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Частинами 1, 4, 7 статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу (частина 1 статті 94 ЦК України).

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.

Отже, підставою для задоволення позову в справах про захист ділової репутації суб`єкта господарювання є сукупність усіх обставин юридичного складу правопорушення, а саме: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 10 липня 2018 року в справі № 910/15148/17 та від 19 липня 2018 року в справі № 910/5117/17.

Як встановлено статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зібраними в матеріалах справи доказами належним чином підтверджується, що: Банком було поширено, тобто доведено до відома Бюро інформацію про наявність заборгованості позивача у розмірі 46 000,00 грн. Така інформація є неправдивою, що також підтверджується судовими рішеннями у справах № 904/3134/13 та № 904/5465/15, які набрали законної сили, та завдає шкоди діловій репутації Підприємця.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово (зокрема у постанові від 4 червня 2019 року в справі №916/3156/17) звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

За приписами статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частина 7 статті 277 ЦК України передбачає, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Підприємця про визнання спірної інформації недостовірною й такою, що принижує ділову репутацію позивача, а також про зобов`язання Банку спростувати відповідну інформацію. Такий спосіб захисту порушених прав позивача є належним та ефективним.

З огляду на формулювання прохальної частини позовної заяви суд вважає, що в даному випадку найбільш ефективним буде захист порушених прав Підприємця шляхом: визнання недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію позивача інформацію щодо наявності невиконаних кредитних зобов`язань перед Банком за договором банківського рахунку на комплексне обслуговування від 29 червня 2011 року № 113021, яка обліковується останнім у зв`язку з виконанням ним платіжних доручень від 6 лютого 2013 року: № 298 (на суму 20 000,00 грн), № 299 (на суму 19 000,00 грн), № 300 (на суму 7 000,00 грн); а також зобов`язання Банку в десятиденний строк з дня набрання даним рішенням законної сили спростувати інформацію щодо наявності невиконаних кредитних зобов`язань Підприємця перед відповідачем за договором банківського рахунку на комплексне обслуговування від 29 червня 2011 року № 113021 на суму 46 000,00 грн, шляхом надання відомостей до Бюро про відсутність заборгованості в позивача перед Банком за договором банківського рахунку на комплексне обслуговування від 29 червня 2011 року № 113021 в розмірі 46 000,00 грн.

При цьому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання відсутніми права вимоги Банку до Підприємця та зобов`язань останнього перед Банком щодо сплати заборгованості у розмірі 46 000,00 грн з огляду на те, що такі вимоги фактично є вимогами про встановлення фактів, які мають юридичне значення, були встановлені судами під час під час розгляду спору про стягнення грошових коштів (справа № 904/5465/15) та не можуть бути самостійним предметом спору, оскільки не призводять до поновлення порушених прав. Така правова позиція наведена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2018 року в справі № 910/14036/17.

Щодо позовної вимоги Підприємця про зобов`язання Банку вилучити з усіх баз даних, які знаходяться у його володінні, інформацію про наявність у Підприємця заборгованості за договором банківського рахунку на комплексне обслуговування 29 червня 2011 року № 113021 у розмірі 46 000,00 грн, суд звертає увагу на недоведеність факту порушення прав позивача наявністю такої інформації у відповідних базах даних. Крім того, задоволення такої позовної вимоги не призведе до поновлення порушених прав Підприємця.

У зв`язку з наведеним суд не вбачає підстав для задоволення зазначеної позовної вимоги.

Інші доводи, на які посилалося сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання спірної інформації недостовірною й такою, що принижує ділову репутацію позивача, а також про зобов`язання Банку спростувати відповідну інформацію.

Відповідно до статті 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію фізичної особи - підприємця Костецького Ігоря Григоровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) інформацію щодо наявності невиконаних кредитних зобов`язань перед акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д; ідентифікаційний код 14360570) за договором банківського рахунку на комплексне обслуговування від 29 червня 2011 року № 113021, яка обліковується акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" у зв`язку з виконанням ним платіжних доручень від 6 лютого 2013 року: № 298 (на суму 20 000,00 грн), № 299 (на суму 19 000,00 грн), № 300 (на суму 7 000,00 грн).

Зобов`язати акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д; ідентифікаційний код 14360570) у десятиденний строк з дня набрання даним рішенням законної сили спростувати інформацію щодо наявності невиконаних кредитних зобов`язань фізичної особи - підприємця Костецького Ігоря Григоровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) перед акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" за договором банківського рахунку на комплексне обслуговування від 29 червня 2011 року № 113021 на суму 46 000,00 грн, шляхом надання відомостей до товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1-Д; ідентифікаційний код 33546706) про відсутність заборгованості у фізичної особи - підприємця Костецького Ігоря Григоровича перед акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" за договором банківського рахунку на комплексне обслуговування від 29 червня 2011 року № 113021 в розмірі 46 000,00 грн.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д; ідентифікаційний код 14360570) на користь фізичної особи - підприємця Костецького Ігоря Григоровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн 00 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27 вересня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко