ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

24 вересня 2021 року Справа № 915/1416/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.,

розглянувши без виклику сторін

розглянувши заяву Миколаївської міської ради

про вжиття заходів забезпечення

позову Миколаївської міської ради,

вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001;

;

до відповідачів:

1) товариства з обмеженою відповідальністю Фірми Стів,

пров. Парусний, 1, кв. 36, м. Миколаїв, 54025;

2) ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_1 ;

про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації та припинення права власності, зобов?язання усунути перешкоди

В С Т А Н О В И В:

Миколаївською міською радою пред?явлено позов до товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Фірми Стів та ОСОБА_1 з такими вимогами:

1. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05.10.2018, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма Стів (), що посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2066.

2. Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за Товариством з обмеженою відповідальністю фірма Стів, , право власності на нежитлове приміщення торговельний кіоск загальною площею 6,3 кв.м. по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 101, державна реєстрація від 05.10.2018 №28266461).

3. Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на нежитлове приміщення торговельний кіоск загальною площею 6,3 кв.м. по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 101, державна реєстрація від 03.07.2018 №26892523).

4. Зобов?язати Товариство з обмеженою відповідальністю фірма Стів, , усунути перешкоди Миколаївській міській раді у користуванні земельною ділянкою загальною площею 14 кв.м. (кадастровий номер :01:005:0031) шляхом знесення (демонтажу) торговельного кіоску по вул. Шосейній, 12/4 у м. Миколаєві.

5. Судові витрати стягнути з відповідачів на користь позивача через виконавчий комітет Миколаївської міської ради (р/р UA0027733, банк отримувача: ДКСУ м. Київ, ).

Позов мотивовано тим, що між позивачем та фізичною особою-підприємцем Тесельком В.М., який у подальшому припинив підприємницьку діяльність, було укладено договір від 03.07.2003 оренди землі, згідно умов якого в користування відповідачу-2 була надана земельна ділянка площею 14 кв.м., у т.ч. для розміщення та обслуговування торговельного кіоску по вул. Фрунзе ріг вул. Галини Петрової. Договір оренди не передбачав права на забудову орендованої земельної ділянки.

Строк оренди неодноразово продовжувався шляхом укладення відповідних угод, востаннє ? до 13.06.2017.

За твердженнями позивача, після закінчення строку дії договору оренди відповідачем-2 не повернено Миколаївській міській раді орендовану земельну ділянку.

Натомість, ОСОБА_1 , за яким рішенням Господарського суду Миколаївської області від 11.07.2008 у справі № 17/284/08 визнано право власності на згаданий вище торговельний кіоск, відчужено цей кіоск на користь відповідача-1 ? ТОВ Фірми Стів за договором від 05.10.2018 № 2066.

Позивачем у подальшому встановлено, що згаданий вище торговельний кіоск є тимчасовою спорудою, якій надано окрему адресу та на яку зареєстровано право власності без відповідного рішення виконкому та всупереч положень ст. 28 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та рішення Миколаївської міської ради від 10.03.2011 № 4/11 Про затвердження Порядку надання та зміни адрес об?єктам нерухомості в місті Миколаєві; крім того, земельна ділянка, на якій розміщено кіоск, належить до території вулиці в червоних лініях (ТР-2), використання якої не передбачає розміщення об?єктів нерухомості.

З урахуванням викладеного, позивачем відмовлено відповідачу-1 у наданні в оренду земельної ділянки, на якій розміщено кіоск, а також зобов?язано ТОВ фірму Стів звільнити земельну ділянку та повернути її територіальній громаді м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради згідно з актом прийому-передачі земельної ділянки у стані, придатному для подальшого використання.

Разом із тим, відповідачем-1 проігноровано указану вимогу, у зв?язку з чим позивач дійшов висновку про необхідність повернення земельної ділянки в судовому порядку.

Вимоги щодо скасування державної реєстрації та припинення права власності відповідачів на кіоск мотивовані тим, що наявність зареєстрованого права на відповідну споруду за відповідачем фактично створює передумови до набуття останнім прав на земельну ділянку у позаконкурентному порядку, що свідчить про порушення прав Миколаївської міської ради, При цьому, оскільки судовий захист прав має бути спрямований на реальне відновлення становища, яке існувало до порушення, що у сукупністю з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна, свідчить про те, що реальне поновлення порушених прав позивача у спорі в цілому можливе лише у разі задоволення також позовних вимог про скасування державної реєстрації прав відповідачів на відповідний торговельний кіоск.

Вимога щодо визнання недійсним укладеного між відповідачами договору купівлі-продажу кіоску мотивована тим, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об?єктом права власності, а тому не може бути предметом купівлі-продажу. При цьому, торговельний кіоск збудовано з порушенням чинного законодавства ? без отримання вихідних даних, з порушенням ДБН та на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети (без згоди власника земельної ділянки). За такого, на думку позивача, зміст оскаржуваного договору купівлі-продажу суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам територіальної громади міста, а тому такий договір має бути визнаний недійсним на підставі положень ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 220.09.2021, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1416/21 та визначено головуючим у справі суддю Коваля С.М.

Ухвалою від 22.09.2021 визнано заяву головуючого судді Коваля С.М. про самовідвід обґрунтованою та задоволено цю заяву.

У зв?язку з викладеними обставинами 22.09.2021 проведено повторний автоматизований розподіл позовної заяви та визначено головуючим суддею Давченко Т.М.

Разом із позовною заявою Миколаївською міською радою подано заяву від 13.09.2021 № 6567/02.02.01-22/21 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ? нежитлове приміщення торговельного кіоску загальною площею 6,3 кв.м. по вул. Шосейна, 12/4 у м. Миколаїв, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна ?101.

Заяву мотивовано тим, що на даний час ТОВ фірма Стів, як власник спірного торговельного кіоску, може розпоряджатись ним на власний розсуд, у зв?язку з чим існує очевидна небезпека відчуження спірного об?єкту на користь третіх осіб, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника земельної ділянки шляхом усунення перешкод у користуванні, що унеможливить виконання рішення суду в даній справі, а позивачу необхідно буде звертатись до суду з іншими позовними заявами до нових власників вищевказаного об?єкту нерухомого майна, що призведе до тривалого непоновлення інтересів територіальної громади та нецільового використання бюджетних коштів територіальної громади міста через необхідність повторної сплати судового збору. На переконання позивача, накладення арешту на торговельний кіоск по вул. Шосейній, 12/4 є адекватним і пов?язаним з предметом спору заходом забезпечення позову, який дозволить уникнути ускладнень виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки спрямований на збереження поточного статусу майна.

Дослідивши матеріали заяви Миколаївської міської ради про забезпечення позову, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарським процесуальним законодавством передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ст. 136 ГПК України).

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України (п.п. 1, 10 ч. 1 ст.137 ГПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім?я (прізвище, ім?я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв?язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Із змісту наведених приписів законодавства вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду; безпосередньою метою вжиття заходів забезпечення позову є забезпечення виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання судового рішення.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв?язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення або унеможливлення виконання рішення господарського суду в разі невжиття запропонованих заявником заходів; запобігання порушенню у зв?язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Одночасно з цим, заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери, тощо), яке є у відповідача на момент пред?явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання судового рішення.

Особа, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою; обов?язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов?язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов?язання після пред?явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов?язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За твердженнями позивача, обставинами, з якими пов?язується застосування обраного ним заходу забезпечення позову, є ймовірність відчуження відповідачем-1 торговельного кіоску, розташованого на земельній ділянці позивача, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника земельної ділянки.

Разом із тим, указані обставини не можуть бути визнаними належними доказами вчинення відповідачем-1 дій, спрямованих на ухилення відповідача-1 від виконання договірних зобов?язань.

Так, саме лише посилання на недобросовісність дій відповідача, які дають підстави вважати, що останній може ухилятись від виконання судового рішення, не є тією обставиною, яка б могла свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов?язання, оскільки є припущенням, не підтвердженим доказами.

Твердження заявника про можливість реалізації майна (торговельного кіоску) є припущеннями. Позивачем не подано жодних доказів, які б свідчили про наявність у ТОВ фірми Стів такого наміру.

Обставини, пов?язані з реалізацією цього майна іншим відповідачем не можуть свідчити про наявність такого наміру у поточного власника.

Заявником також не зазначено, як саме арешт майна може ускладнити захист порушеного права територіальної громади на земельну ділянку, про яке йдеться в позові. Не обґрунтовано на підставі яких доводів заявник дійшов висновку про те, що зазначені обставини призведуть до необхідності подавати нові позови, позаяк станом на момент подання цієї заяви провадження у справі ще не відкрито, а у разі його відкриття є можливим застосування положень ст.48 ГПК України в частині залучення співвідповідача або заміни неналежного відповідача.

Згідно зі ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту цієї норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Обраний заявником спосіб забезпечення не відповідає меті поданого позову, оскільки завданням арешту є збереження майна, в той час як з позовної заяви витікає, що наявність цього майна є перешкодою для реалізації позивачем свого права на земельну ділянку.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що Миколаївською міською радою не обґрунтовано наявність підстав та доцільність забезпечення позову шляхом накладення арешту майно відповідача.

Отже, в задоволенні заяви позивача належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 136-140, 234 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви Миколаївської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 915/1416/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М.Давченко