РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.09.2021Справа № 910/10444/21

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" (Україна, 08301, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, буд. 100 А; ідентифікаційний код: 41676522)

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Україна, 01021, м. Київ, Кловський Узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код: 30019801)

про стягнення 185 228,40 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - відповідач) про стягнення 185 228,40 грн, з яких 141 180,00 грн заборгованості, 18 751,13 грн інфляційних втрат та 25 297,27 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 30.08.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

29.07.2021 (надісланий засобами поштового зв`язку у встановлений судом строк) до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та зазначає, що позивачем було поставлено товар загальною вартістю 141 180,00 грн, який не відповідав технічним вимогам, передбаченим укладеним між сторонами договором, у зв`язку з чим поставлений позивачем товар ним не приймався та був повернутий позивачу, відтак, на думку відповідача, у нього відсутній обов`язок з оплати вказаного товару. З огляду на відсутність прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті товару, відповідач зазначає про безпідставність вимог позивача про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних.

04.08.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло пояснення, відповідно до змісту якого позивач просить суд залишити без розгляду позов у частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 141 180,00 грн, а також процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на цей борг.

Згідно зі статтею 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предметом заявленого позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача 141 180,00 грн заборгованості, 18 751,13 грн інфляційних втрат та 25 297,27 грн 3 % річних.

При цьому, як вбачається із наданого позивачем розрахунку, на суму боргу - 141 180,00 грн за період з 19.05.2020 по 16.06.2021 ним було нараховано інфляційні втрати в розмірі 13 358,45 грн та 3 % річних у розмірі 4 564,71 грн.

Пунктом 5 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

За змістом вказаної норми процесуального закону, право позивача на подання заяви про залишення позову без розгляду може бути реалізоване лише до початку розгляду справи по суті та є абсолютним, тобто не залежить від мотивів заяви позивача чи волі інших учасників справи.

Частинами 2, 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на те, що вищевказане пояснення, в якому позивачем викладено заяву про залишення позову без розгляду в частині заявлених вимог, подане позивачем до початку розгляду справи по суті, перевіривши повноваження підписанта заяви - адвоката Колесника К.А., повноваження якого як представника позивача підтверджуються наявним у матеріалах справи ордером серії АХ № 1043345 від 17.06.2021, яким не встановлено будь-яких обмежень представника позивача у процесуальних правах, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви позивача та залишення позову в частині вимог про стягнення з відповідача 141 180,00 грн заборгованості, 13 358,45 грн інфляційних втрат та 4 564,71 грн 3 % річних без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

30.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" (далі - постачальник, позивач) та Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (далі - покупець, відповідач) було укладено Договір № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) (далі - Договір), згідно з пунктами 1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язується у визначений цим Договором строк передати у власність покупця шини для транспортних засобів великої та малої тонажності (шини для спеціалізованих транспортних засобів) (далі - товари), зазначені в специфікації, яка наведена в Додатку 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною (далі - Специфікація), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі товари. Найменування (номенклатура, асортимент), кількість товарів, одиниця виміру, ціна за одиницю, строк поставки, місце поставки, інші умови зазначаються у Специфікації.

У Розділі 2 Договору сторони погодили вимоги щодо якості, тари, упаковки та маркування товарів.

За умовами пунктів 3.1, 3.2 Договору загальна ціна цього Договору становить 4 315 800,00 грн, в тому числі ПДВ - 719 300,00 грн. Ціна за одиницю товару наведена у Специфікації.

Відповідно до п. 4.2 Договору покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 35-ти та не пізніше 45-ти календарних днів з дати поставки, визначеної правилами п. 5.8 цього Договору.

У пункті 5.1 Договору постачальник зобов`язався передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до Специфікації.

Згідно з п. 5.6 Договору право власності на товари переходить від постачальника до покупця в дату прийняття товарів покупцем за видатковою накладною.

Пунктом 5.8 Договору передбачено, що датою поставки товарів за цим Договором є прийняття покупцем товарів за кількістю та якістю, відповідно до п. 5.13 цього Договору, та передача постачальником покупцю в повному обсязі документів, визначених цим пунктом Договору.

У пункті 5.13 Договору сторони погодили, що приймання товарів за кількістю та якістю здійснюється на підставі Акту приймання товарів за кількістю та якістю.

За умовами підп. 6.1.2 пункту 6.1 Договору покупець зобов`язався оплатити товари своєчасно та в повному обсязі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 11.1 Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє в частині поставки товарів до 31.12.2019, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, ним було поставлено відповідачу товари загальною вартістю 3 828 720,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних, проте відповідач розрахувався за поставлені товари лише частково, перерахувавши на рахунок позивача, з порушенням строку оплати товарів за Договором, грошові кошти в сумі 3 687 540,00 грн, відтак неоплаченим залишились товари вартістю 141 180,00 грн.

З огляду на порушення відповідачем строків розрахунків за Договором, а також нездійснення відповідачем оплати товарів у повному обсязі, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь 141 180,00 грн заборгованості, 18 751,13 грн інфляційних втрат та 25 297,27 грн 3 % річних.

Враховуючи ту обставину, що заява позивача про залишення позову в частині вимог про стягнення з відповідача 141 180,00 грн заборгованості, 13 358,45 грн інфляційних втрат та 4 564,71 грн 3 % річних без розгляду підлягає задоволенню, спір розглядається судом в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 5 392,68 грн та 3 % річних у розмірі 20 732,56 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем товарів за Договором загальною вартістю 3 687 540,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних №583 від 05.09.2019 на суму 14 400,00 грн, №585 від 05.09.2019 на суму 106 500,00 грн, №586 від 05.09.2019 на суму 38 640,00 грн, №587 від 05.09.2019 на суму 56 400,00 грн, №595 від 06.09.2019 на суму 571 635,00 грн, №596 від 06.09.2019 на суму 26 880,00 грн, №614 від 09.09.2019 на суму 480 090,00 грн, №620 від 10.09.2019 на суму 419 280,00 грн, №628 від 11.09.2019 на суму 231 600,00 грн, №637 від 12.09.2019 на суму 690 750,00 грн, №638 від 12.09.2019 на суму 16 800,00 грн, №644 від 13.09.2019 на суму 16 440,00 грн, №651 від 13.09.2019 на суму 413 040,00 грн, №683 від 25.09.2019 на суму 175 230,00 грн, №697 від 01.10.2019 на суму 12 000,00 грн, №716 від 08.10.2019 на суму 81 840,00 грн, №717 від 10.10.2019 на суму 23 100,00 грн, №744 від 16.10.2019 на суму 6 000,00 грн, №756 від 21.10.2019 на суму 124 245,00 грн, №859 від 13.11.2019 на суму 6 000,00 грн, №884 від 20.11.2019 на суму 13 860,00 грн, №931 від 04.12.2019 на суму 40 200,00 грн, №963 від 19.12.2019 на суму 75 960,00 грн, №969 від 20.12.2019 на суму 40 530,00 грн і №972 від 21.12.2019 на суму 6 120,00 грн, та факт прийняття товарів відповідачем, про що свідчать підписи представника відповідача у вказаних видаткових накладних.

Вищевказані видаткові накладні відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", будь-які істотні недоліки у них відсутні, відтак суд приймає зазначені видаткові накладні як належні докази на підтвердження поставки товарів позивачем та їх прийняття відповідачем.

Питання щодо поставки позивачем товарів загальною вартістю 141 180,00 грн та їх прийняття (або неприйняття) відповідачем судом не досліджується, оскільки позов в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 141 180,00 грн підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України унормовано, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною п`ятою статті 254 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 4.2 Договору, зобов`язання відповідача з оплати поставлених позивачем товарів мало бути виконане не пізніше 45-ти календарних днів з дати поставки товарів.

Приймаючи до уваги умови укладеного сторонами Договору, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З наявних у матеріалах справи належним чином засвідчених копій виписок по рахунку позивача за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 та з 01.01.2020 по 23.06.2021 вбачається, що відповідачем було здійснено оплату поставлених позивачем товарів в загальній сумі 3 687 540,00 грн у наступному порядку, а саме:

- за видатковими накладними №583 від 05.09.2019, №585 від 05.09.2019 та №586 від 05.09.2019 - 12.12.2019;

- за видатковою накладною №587 від 05.09.2019 - 21.12.2019;

- за видатковою накладною №595 від 06.09.2019 - 18.12.2019;

- за видатковою накладною №596 від 06.09.2019 - 13.12.2019;

- за видатковою накладною №614 від 09.09.2019 - 23.12.2019;

- за видатковою накладною №620 від 10.09.2019 - 14.01.2020;

- за видатковою накладною №628 від 11.09.2019 - 13.12.2019;

- за видатковою накладною №637 від 12.09.2019 - 18.12.2019;

- за видатковими накладними №638 від 12.09.2019 та №644 від 13.09.2019 - 16.12.2019;

- за видатковою накладною №651 від 13.09.2019 - 17.01.2020;

- за видатковою накладною №683 від 25.09.2019 - 15.01.2020;

- за видатковою накладною №697 від 01.10.2019 - 26.03.2020;

- за видатковою накладною №716 від 08.10.2019 - 18.12.2019;

- за видатковою накладною №717 від 10.10.2019 та №744 від 16.10.2019 - 26.03.2020;

- за видатковою накладною №756 від 21.10.2019 - 13.04.2020;

- за видатковою накладною №859 від 13.11.2019 - 26.03.2020;

- за видатковою накладною №884 від 20.11.2019 - 19.05.2020;

- за видатковою накладною №931 від 04.12.2019 - 26.03.2020;

- за видатковою накладною №963 від 19.12.2019 - 27.03.2020;

- за видатковою накладною №969 від 20.12.2019 та №972 від 21.12.2019 - 26.03.2020, тобто з порушенням встановленого Договором строку оплати.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, наданих у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 та в постанові Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 910/21564/16.

Судом перевірено розрахунки інфляційних втрат і 3 % річних за заявлений позивачем період та встановлено, що вони частково не відповідають вищенаведеним нормам Цивільного кодексу України та умовам Договору, оскільки позивачем при їх нарахуванні було невірно визначено періоди прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати товарів за Договором, зокрема, позивачем не було враховано, що за деякими видатковими накладними строк оплати товарів припадав на вихідні дні, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку був перший за ним робочий день. Крім того, позивачем було нараховано інфляційні втрати і 3 % річних на суми заборгованості, що перевищують вартість поставлених позивачем товарів, а також нараховано інфляційні втрати за період, коли прострочення відповідачем грошового зобов`язання становило менше місяця, що призвело до завищення вказаних нарахувань, відтак наявні правові підстави для здійснення перерахунку інфляційних втрат і 3 % річних.

Враховуючи ту обставину, що позивачем було нараховано інфляційні втрати за період з 15.01.2020 по 16.01.2020 (період 25 розрахунку), тобто за 2 дні прострочення оплати товарів, що, виходячи із вищенаведених норм законодавства, є неправомірним, правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1 249,29 грн відсутні.

Із розрахунку позивача вбачається, що ним було нараховано інфляційні втрати за період з 05.02.2020 по 25.03.2020 на суму заборгованості - 489 195,00 грн (період 32 розрахунку).

Суд встановив, що протягом вказаного періоду відповідач прострочив оплату товарів за видатковими накладними №697 від 01.10.2019, №717 від 10.10.2019, №744 від 16.10.2019, №756 від 21.10.2019, №859 від 13.11.2019, №884 від 20.11.2019, №931 від 04.12.2019, №963 від 19.12.2019, №969 від 20.12.2019 та №972 від 21.12.2019 в загальній сумі 348 015,00 грн.

За розрахунком суду, на суму заборгованості - 348 015,00 грн за заявлений позивачем період (з 05.02.2020 по 25.03.2020) обґрунтованими є інфляційні втрати у розмірі 1 731,72 грн.

Позивачем було також нараховано інфляційні втрати за період з 13.04.2020 по 18.05.2020 на суму заборгованості - 155 040,00 грн (період 35 розрахунку).

Водночас, як встановлено судом, протягом вказаного періоду відповідачем було прострочено оплату товарів лише за видатковою накладною №884 від 20.11.2019 на суму 13 860,00 грн.

За розрахунком суду, на суму заборгованості - 13 860,00 грн за період з 13.04.2020 по 18.05.2020 обґрунтованими є інфляційні втрати у розмірі 152,79 грн.

Отже, обґрунтованими є інфляційні втрати в загальному розмірі 1 884,51 грн (1 731,72 + 152,79).

За розрахунком суду, на суму заборгованості - 159 540,00 грн за період з 22.10.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) по 11.12.2019 обґрунтованими є 3 % в розмірі 668,76 грн; на суму заборгованості - 56 400,00 грн за період з 22.10.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) по 20.12.2019 обґрунтованими є 3 % в розмірі 278,14 грн; на суму заборгованості - 571 635,00 грн за період з 22.10.2019 по 17.12.2019 обґрунтованими є 3 % в розмірі 2 678,07 грн; на суму заборгованості - 26 880,00 грн за період з 22.10.2019 по 12.12.2019 обґрунтованими є 3 % в розмірі 114,88 грн; на суму заборгованості - 480 090,00 грн за період з 25.10.2019 по 22.12.2019 обґрунтованими є 3 % в розмірі 2 328,11 грн; на суму заборгованості - 419 280,00 грн за період з 26.10.2019 по 13.01.2020 обґрунтованими є 3 % в розмірі 2 755,69 грн; на суму заборгованості - 231 600,00 грн за період з 29.10.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) по 12.12.2019 обґрунтованими є 3 % в розмірі 856,60 грн; на суму заборгованості - 690 750,00 грн за період з 29.10.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) по 17.12.2019 обґрунтованими є 3 % в розмірі 2 838,70 грн; на суму заборгованості - 16 800,00 грн за період з 29.10.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) по 15.12.2019 обґрунтованими є 3 % в розмірі 66,28 грн; на суму заборгованості - 16 440,00 грн за період з 29.10.2019 по 15.12.2019 обґрунтованими є 3 % в розмірі 64,86 грн; на суму заборгованості - 413 040,00 грн за період з 29.10.2019 по 16.01.2020 обґрунтованими є 3 % в розмірі 2 714,40 грн; на суму заборгованості - 175 230,00 грн за період з 12.11.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) по 14.01.2020 обґрунтованими є 3 % в розмірі 921,21 грн; на суму заборгованості - 12 000,00 грн за період з 16.11.2019 по 25.03.2020 обґрунтованими є 3 % в розмірі 128,98 грн; на суму заборгованості - 81 840,00 грн за період з 23.11.2019 по 17.12.2019 обґрунтованими є 3 % в розмірі 168,16 грн; на суму заборгованості - 23 100,00 грн за період з 26.11.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) по 25.03.2020 обґрунтованими є 3 % в розмірі 229,29 грн; на суму заборгованості - 6 000,00 грн за період з 03.12.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) по 25.03.2020 обґрунтованими є 3 % в розмірі 56,10 грн; на суму заборгованості - 124 245,00 грн за період з 06.12.2019 по 12.04.2020 обґрунтованими є 3 % в розмірі 1 314,46 грн; на суму заборгованості - 6 000,00 грн за період з 31.12.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) по 25.03.2020 обґрунтованими є 3 % в розмірі 42,30 грн; на суму заборгованості - 13 860,00 грн за період з 09.01.2020 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) по 18.05.2020 обґрунтованими є 3 % в розмірі 148,82 грн; на суму заборгованості - 40 200,00 грн за період з 21.01.2020 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) по 25.03.2020 обґрунтованими є 3 % в розмірі 214,18 грн; на суму заборгованості - 75 960,00 грн за період з 04.02.2020 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) по 26.03.2020 обґрунтованими є 3 % в розмірі 323,76 грн; на суму заборгованості - 40 530,00 грн за період з 04.02.2020 по 25.03.2020 обґрунтованими є 3 % в розмірі 169,43 грн; на суму заборгованості - 6 120,00 грн за період з 05.02.2020 по 25.03.2020 обґрунтованими є 3 % в розмірі 25,08 грн.

Відтак, обґрунтованими є 3 % річних у загальному розмірі 19 106,26 грн (668,76 + 278,14 + 2 678,07 +114,88 + 2 328,11 + 2 755,69 + 856,60 + 2 838,70 + 66,28 + 64,86 + 2 714,40 + 921,21 + 128,98 + 168,16 + 229,29 + 56,10 + 1 314,46 + 42,30 + 148,82 + 214,18 + 323,76 + 169,43 + 25,08).

Решта розрахунку інфляційних втрат і 3 % річних (період 36 розрахунку) судом не перевіряється, з огляду на необхідність залишення позову в цій частині вимог без розгляду.

Доводи відповідача щодо безпідставності нарахування позивачем інфляційних втрат і 3 % річних, враховуючи ту обставину, що ним не було допущено прострочення оплати товарів за Договором, судом відхиляються як необґрунтовані, оскільки позивачем окрім інфляційних втрат і 3 % річних за прострочення оплати товарів загальною вартістю 141 180,00 грн було також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3 % річних за несвоєчасно оплачені відповідачем товари за Договором.

Згідно з ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Отже, зазначення в рішенні про нарахування відсотків річних є правом суду, а не його обов`язком.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем не було заявлено позовних вимог про стягнення пені з відповідача.

Виходячи із диспозитивності та пропорційності у господарському судочинстві, суд не вбачає правових підстав для зазначення в рішенні про нарахування 3 % річних до моменту виконання рішення відповідачем, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне залишити позов у частині вимог про стягнення з відповідача 141 180,00 грн заборгованості, 13 358,45 грн інфляційних втрат та 4 564,71 грн 3% річних без розгляду. Решта заявлених позовних вимог підлягає частковому задоволенню, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в розмірі 1 884,51 грн та 3 % річних у розмірі 19 106,26 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Враховуючи відсутність правових підстав для повернення сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви в частині вимог про стягнення з відповідача 141 180,00 грн заборгованості, 13 358,45 грн інфляційних втрат та 4 564,71 грн 3 % річних, витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2 386,55 грн, у зв`язку з необхідністю залишення позову в цій частині заявлених вимог без розгляду, покладаються на позивача.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 314,86 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, а витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 77,02 грн, у зв`язку з необхідністю часткової відмови у задоволенні позову, також покладаються на позивача.

Питання про розподіл понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката судом не вирішується, оскільки позивачем зазначено лише орієнтовний розрахунок судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, та повідомлено суд про намір подати докази на підтвердження понесення вказаних витрат у порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 226, 236, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" в частині вимог про стягнення з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 141 180,00 грн заборгованості, 13 358,45 грн інфляційних втрат та 4 564,71 грн 3 % річних залишити без розгляду.

2. В іншій частині позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Україна, 01021, м. Київ, Кловський Узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код: 30019801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" (Україна, 08301, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, буд. 100 А; ідентифікаційний код: 41676522) інфляційні втрати в розмірі 1 884 (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) грн 51 коп., 3 % річних у розмірі 19 106 (дев`ятнадцять тисяч сто шість) грн 26 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 314 (триста чотирнадцять) грн 86 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2 463,57 грн покласти на позивача.

6. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.09.2021

Суддя О.В. Нечай