СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2021 р. Справа № 905/85/21

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Тарасова І.В.,

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області (вх.№2115 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 09.06.2021, ухвалене суддею Аксьоновою К.І. у приміщенні Господарського суду Донецької області 09.06.2021 о 12:35 год. (повний текст рішення складено та підписано 15.06.2021) у справі №905/85/21

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі регіональної філії "Донецька залізниця", м. Лиман, Донецька область,

до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, м. Покровськ, Донецька область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Покровської міської ради Донецької області, м.Покровськ, Донецька область,

про стягнення збитків у сумі 818039,80 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 09.06.2021 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" збитки у сумі 818039,80грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 12270,60 грн.

Вказане рішення місцевого господарського суду з посиланням на приписи статей 509, 525, 526, 617 Цивільного кодексу України, статті 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", статті 9 Закону України "Про залізничний транспорт", статей 89, 91, 102 Бюджетного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 №1359 "Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян" мотивоване тим, що перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано залізницею не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього, як наслідок, уповноважений на те державою орган у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу, а тому, врахувавши те, що відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не провів розрахунків за рахунок субвенцій з державного та місцевого бюджетів за пільгові перевезення окремих категорій громадян, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем збитків за перевезення пільгових категорій громадян за період 2017 - 2018 роки у розмірі 818039,80грн. Крім того, місцевий господарський суд зазначив про те, що позовні вимоги про стягнення збитків за 2017 рік заявлено позивачем в межах строку позовної давності, оскільки відлік строку позовної давності слід рахувати з дати отримання відповіді на претензію (10.01.2020).

Відповідач з рішенням не погодився, у межах встановленого законом строку подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 09.06.2021 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області про стягнення збитків на пільгові перевезення громадян у сумі 818039,80 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 12270,60 грн в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, апелянт зазначає про те, що у спірний період АТ "Українська залізниця" направляло до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області облікові форми, що не відповідали вимогам затвердженого міською радою Порядку, що унеможливило проведення розрахунків; позивачем не доведена заявлена до стягнення сума компенсації за пільговий проїзд громадян, оскільки ним не надавалось місячної станційної звітності, на підставі якої залізниця у відповідності до пункту 9 Порядку № 1359 складає облікову форму про недоотримані кошти, а тому заявлена сума заборгованості у розмірі 818039,80 є необґрунтованою. Крім того, апелянт вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, зазначаючи, що позивач звернувся до суду у грудні 2020 року, проте про наявність порушення свого права повинен був дізнатися в термін, визначений п.11 постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 №1359. За твердженням апелянта, позовна давність починається 20.01.2017 (тобто через 5 днів після подання облікових форм за відповідний місяць) і спливає 20.01.2020.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2021 колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О.) відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, призначено її розгляд на 21.09.2021.

12.08.2021 до суду надійшов відзив третьої особи, Покровської міської ради Донецької області, в якому даний учасник справи зазначає наступне: ст.91 Бюджетного кодексу України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачає видатки, які можуть здійснюватися з бюджетів органів місцевого самоврядування, але не обов`язково мають здійснюватися, тобто вказана норма носить не обов`язковий, а рекомендаційний характер; взяття таких зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань є порушенням бюджетного законодавства; договори на відшкодування витрат між позивачем та Покровською міською радою Донецької області не укладалися; облікові форми, які у спірний період АТ "Українська залізниця" направляло до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, не відповідали вимогам затвердженого міською радою Порядку, що унеможливило проведення розрахунків; позивач не довів наявності складу цивільного правопорушення, передбаченого ст.22 ЦК України як необхідна умова для відшкодування шкоди. Також третя особа вказує, що позивач звернувся до суду у грудні 2020 року, проте про наявність порушення свого права повинен був дізнатися в термін, визначений нормами п.11 постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 №1359, тобто, на думку третьої особи, позивач пропустив строк звернення до суду за період від січня 2017 року по грудень 2017 року. Покровська міська рада просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Покровська міська рада також звернулася з клопотанням про проведення судового засідання 21.09.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

13.08.2021 у зв`язку з відпусткою судді Фоміної В.О. було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.

Ухвалою колегії суддів у вказаному складі від 13.08.2021 клопотання Покровської міської ради про проведення відеоконференції було задоволено. Попереджено заявника, що відповідно до ч.5 ст.197 ГПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

16.09.2021 до суду надійшло клопотання Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області (вх.№10793) про участь у судовому засіданні 21.09.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon", яке було задоволено ухвалою суду від 17.09.2021. Попереджено заявника, що відповідно до ч.5 ст.197 ГПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Відеоконференцзв`язок із представниками відповідача та третьої особи в судовому засіданні 21.09.2021 не було встановлено через через технічну помилку у роботі системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" з боку представників Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області та Покровської міської ради Донецької області, про що Східним апеляційним господарським судом складено акт від 21.01.2021.

У судове засідання 21.09.2021 до Східного апеляційного господарського суду прибув представник позивача, який виклав усні заперечення щодо вимог апелянта, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Присутній в судовому засіданні представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представника позивача, з урахуванням тих обставини, що явка учасників справи не визнавалася обов`язковою і що представників відповідача і третьої особи було попереджено про відповідні ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні, за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

За період 2017-2018 позивач здійснив перевезення пільгових категорій населення за пільговими тарифами.

На підтвердження здійсненого перевезення пільгових категорій населення за пільговими тарифами позивачем надані облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного бюджету, а також загальні зведені відомості по типах пільг та квитків за 2017 - 2018 роки.

Відповідно до облікових форм про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів позивачем визначені періоди, категорії пільговиків, кількість оформлених пільгових проїзних квитків, сума недоотриманих коштів.

В облікових формах визначені категорії пільговиків: інваліди Великої Вітчизняної війни 1, 2, 3 групи та прирівняні до них особи (ІВВВ 1, ІВВВ2, ІВВВ3); учасники Великої Вітчизняної війни, бойових операцій (УВВВ); батьки військовослужбовців, які загинули чи померли (БЗВ); інваліди війни 1, 2, 3 групи та особи, які супроводжують в поїздах інваліда (ІВ1, ІВ2, ІВ3, СУПРІ); учасники бойових дій (УВУ); інваліди 1, 2, 3 групи та особи, які супроводжують інвалідів 1 групи (ІНВ, СІНВІ1); постраждалі внаслідок Чорнобильської аварії 1 категорії, учасники ліквідації, діти віком від 6-18 років, яким встановлена інвалідність пов`язана з Чорнобильською катастрофою (ЛЧАЕС, ДЧ-18), пенсіонери за віком (ПЕНС); ветерани: органів внутрішніх справ, військової служби (ВОВС); діти віком 6 до 18 років (до 23 років) з багатодітних сімей (ДИТС); діти-сироти і діти, які залишились без піклування батьків, віком від 16-18 років (ДС6-18); діти-інваліди віком від 6-18 років (Д16-18).

Відповідно до облікових форм за 2017 рік (т.1, а.с. 79 90) сума недоотриманих коштів з урахуванням податку на додану вартість склала: за січень 2017 - 15177,86грн; за лютий 2017 - 18724,11грн; - за березень 2017 - 28442,74грн; за квітень 2017 - 33027,91грн; за травень 2017 - 31711,40грн; за червень 2017 - 33557,48грн; за липень 2017 - 31458,12грн; за серпень 2017 - 32117,27грн; за вересень 2017 - 34838,60грн; за жовтень 2017 - 32959,26грн; за листопад 2017 - 7169,32грн; за грудень 2017 - 16249,98грн.

Відповідно до облікових форм за 2018 рік (т.1, а.с. 23 34) сума недоотриманих коштів з урахуванням податку на додану вартість склала: за січень 2018 - 20282,57грн; за лютий 2018 - 28087,93грн; за березень2018 - 26476,86грн; за квітень 2018 - 41936,49грн; за травень 2018 - 46922,16грн; за червень 2018 - 46625,21грн; за липень 2018 - 47498,56грн; за серпень 2018 - 49953,80грн; за вересень 2018 - 51649,58грн; за жовтень 2018 - 56818,35грн; за листопад 2018 - 46356,39грн; за грудень 2018 - 39997,85грн.

Загальний розмір недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом пільгових категорій громадян за 2017 - 2018 роки склав 818039,80грн. Вказані облікові форми залізницею направлялись розпоряднику коштів, що не заперечується відповідачем. Доказів повної або часткової компенсації позивачу вказаних сум матеріали справи не містять.

Відповідно до матеріалів справи та пояснень представника позивача в судовому засіданні, протягом тривалого часу сторони вели листування щодо можливості укладення договору на здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті за рахунок міського бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач листом від 10.02.2017 звертався до Покровської міської ради з проханням ініціювати внесення на черговій сесії в порядок денний питання щодо відшкодування за перевезення залізничним транспортом приміського сполучення окремих категорій громадян, які відповідно до чинного законодавства України мають право на пільговий проїзд.

У відповідь Покровська міська рада листом від 15.03.2017 (т.1, а.с.78) повідомила позивача про те, що у зв`язку з відсутністю чіткого порядку, який би визначав механізм проведення відшкодування витрат на пільгове перевезення окремих категорій осіб, міською радою не розглядалось питання укладання договорів та виділення коштів з місцевого бюджету для компенсації збитків у 2017 році. У вказаному листі зазначено, що з метою вирішення вказаного питання надано запит до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації про надання роз`яснення щодо механізму відшкодування пільг.

Листом від 18.08.2017 (т.1, а.с.76) відповідач повідомив позивача, що в 2017 році Державним бюджетом не передбачені видатки на здійснення відповідних компенсаційних виплат, місцевим радам було рекомендовано передбачити дані видатки за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Згідно з листом від 21.09.2017 (т.1, а.с.77), Покровська міська рада з метою укладання договору з Регіональною філією "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті за рахунок міського бюджету просила надати розрахунок видатків, який містить інформацію щодо громадян, які скористалися пільгами у 2017 році та включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру пільговиків у м.Покровську Донецької області.

Листом від 26.02.2018 (т.1, а.с.20) Покровська міська рада Донецької області повідомила залізницю про те, що рішенням Покровської міської ради Донецької області від 17.01.2018 затверджено Порядок відшкодування витрат за безкоштовне перевезення пільгових категорій населення (без обмеження кількості осіб) м. Покровська, м.Родинське та селища Шевченко міським автомобільним транспортом та залізничним транспортом приміського сполучення загального користування, яким затверджено розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з безкоштовним перевезенням, у відповідності з яким повинні надаватися звіти на відшкодування витрат, тому звітна документація, яка надається управлінню соціального захисту міської ради за іншою формою, прийматися до обліку не буде. Також вказаним листом повідомлено залізницю, що зважаючи на відсутність бюджетних призначень на відповідні цілі, на даний час укласти договір неможливо, але це питання перебуває на контролі з метою вирішення, про результат буде повідомлено додатково.

15.03.2018 позивач звернувся до відповідача з проханням внести зміни у Порядок відшкодування витрат за безкоштовне перевезення пільгових категорій населення в частині виключення з порядку положень щодо зазначення у звітності адреси проживання/перебування пільговика та здійснювати перевезення відповідно до облікових форм (т.1, а.с.19).

Проте, як було встановлено вище, вказане питання відповідачем та третьою особою вирішено не було, відшкодування витрат позивачеві не здійснено.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 11.12.2019 про відшкодування заборгованості за перевезення пільгової категорії громадян за 2017 рік у розмірі 315434,05грн (т.1, а.с.71), у відповідь на яку відповідач листом від 10.01.2020 (т.1, а.с.73) повідомив про неможливість відшкодування суми наданих послуг по пільговому перевезенню пасажирів за 2017 у зв`язку з тим, що в місцевому бюджеті за 2017 не були передбачені видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремим категоріям громадян та не укладався договір.

Виплати з відшкодування витрат за перевезення пільгових категорій громадян позивач не отримав. Вказані обставини й стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

В ході розгляду даної справи в суді першої інстанції третя особа у відзиві на позовну заяву (т.1, а.с.164) заявила про застосування позовної давності. Аналогічну заяву містить відзив на позовну заяву, який було подано до суду відповідачем (т.1, а.с.220).

Місцевий господарський суд задовольнив позов - з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку відповідному висновку місцевого господарського суду, згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, колегія суддів погоджується з ним з огляду на наступне.

Предметом позову в даній справі є стягнення компенсаційних виплат за пільгове перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом за період 2017-2018, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевих бюджетів.

Спірні правовідносини врегульовані низкою нормативних актів - зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року, законами України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Про залізничний транспорт, Бюджетним кодексом України, постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок № 256), Постановою Кабінету Міністрів України № 1359 від 16.12.2009 Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян (далі - Порядок № 1359).

Із посиланням на відповідні норми чинного законодавства, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні обґрунтовано зазначив, що, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.

Судом першої інстанції також встановлено, що розпорядником коштів бюджетного фінансування вказаних соціальних пільг у місті Покровськ Донецької області є Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, а відшкодування витрат, понесених внаслідок пільгового перевезення, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій; Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області є окремою юридичною особою, створеною і зареєстрованою у встановленому законом порядку, яка наділена цивільною правоздатністю і дієздатністю.

Застосувавши при вирішенні спору норми цивільного законодавства (ст.96, 525, 526, 617 ЦК України), а також господарського законодавства (ст.218 ГК України), місцевий господарський суд вказав, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання; чинним законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі Кечко проти України (заява № 63134/00), ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Із посиланням на вищенаведені норми чинного законодавства та практику Європейського суду місцевий господарський суд правомірно зазначив, що оскільки перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано залізницею не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього, то уповноважений на те державою орган - відповідач у справі у силу закону має відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних коштів понесені ним витрати.

На думку колегії суддів, доводи відповідача та третьої особи в ході апеляційного провадження про те, що оплата не була здійснена, оскільки з державного бюджету на 2017-2018 рік не виділено субвенцій місцевому бюджету в спірному розмірі на здійснення пільгового перевезення залізничним транспортом не спростовують вищенаведених висновків суду першої інстанції.

Посилання відповідача та третьої особи на те, що Покровська міська рада Донецької області як орган місцевого самоврядування не приймала рішення щодо введення відповідних пільг громадянам, перелік яких містять Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, колегія суддів також не вважає належними аргументами, оскільки відповідний обов`язок Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області як розпорядника коштів бюджетного фінансування вказаних соціальних пільг прямо передбачено нормами чинного законодавства, на які правомірно посилається місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні.

Апелянт також стверджує, що облікові форми, які у спірний період АТ "Українська залізниця" направляло до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, не відповідали вимогам затвердженого міською радою Порядку, не містили ідентифікації розрахунку, що унеможливило проведення відповідних розрахунків.

Стосовно вказаних тверджень колегія суддів зазначає, що надані позивачем до матеріалів справи щомісячні облікові форми за 2017-2018 роки відповідають затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2009 року №1359 типовій формі та містять необхідну для здійснення відшкодування інформацію, отже, місцевий господарський суд обґрунтовано визнав їх належними доказами у справі, зазначивши, що внесення додаткової інформації, про необхідність якої стверджує відповідач (зокрема, ідентифікуючої інформації щодо осіб, які скористалися пільгами), затвердженою обліковою формою не передбачено.

Посилання апелянта на відсутність укладеного між сторонами договору на відшкодування вартості пільгового перевезення залізничним транспортом за 2017-2018 роки, колегія суддів не вважає обґрунтованими, оскільки відсутність договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд не звільняє відповідача від виконання господарського зобов`язання, яке, з урахуванням приписів ст.174 ГК України, виникло безпосередньо із законів України і не залежить від волевиявлення сторін.

За таких обставин, враховуючи той факт, що відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не провів розрахунків за рахунок субвенцій з державного та місцевого бюджетів за пільгові перевезення окремих категорій громадян колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем збитків за перевезення пільгових категорій громадян за період 2017-2018 у розмірі 818039,80грн.

Вказаний висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, зокрема, з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №918/401/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №904/94/19.

Як було встановлено вище, в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач та третя особа заявляли про застосування позовної давності.

Відповідач в апеляційній скарзі та третя особа у відзиві на апеляційну скаргу наполягали на застосуванні позовної давності, вказуючи на те, що позивач звернувся до суду у грудні 2020 року, проте про наявність порушення свого права повинен був дізнатися в термін, визначений нормами п.11 Порядку №1359, тобто, на думку відповідача та третьої особи, позивач пропустив строк звернення до суду за період від січня 2017 року по грудень 2017 року.

Надаючи оцінку обставинам щодо дотримання АТ "Українська залізниця" позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Відповідач та третя особа в обґрунтування своїх заперечень посилаються на п.11 Порядку №1359, стверджуючи про те, що оскільки ним установлені відповідні строки перерахування коштів, то позивач мав довідатися про порушення свого права не пізніше 20.01.2017.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.10 Порядку №1359, залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми.

Тому твердження відповідача та третьої особи про те, що перебіг позовної давності слід відраховувати від 20.01.2017, суд апеляційної інстанції не визнає обґрунтованими оскільки строк надання рахунків та облікових форм позивачем за перший спірний звітний період (січень 2017 року) тривав до 15.02.2017.

У відповідності до п.11 Порядку №1359, головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Отже, як вбачається зі змісту наведених норм Порядку №1359, ним дійсно передбачено перерахування коштів після подання залізницею розпорядникам цих коштів відповідних рахунків та облікових форм. Разом з тим, початок п`ятиденного строку здійснення такого перерахування пов`язується не з поданням вказаних документів, а саме з надходженням коштів на рахунки розпорядників.

Відповідач та третя особа у наданих суду першої та апеляційної інстанції поясненнях неодноразово зазначали про неотримання з Державного бюджету коштів, передбачених на компенсаційні виплати, а також про відсутність механізму здійснення таких виплат.

Отже, на думку колегії суддів, вказаними учасниками справи не обґрунтовано тверджень про те, що позивач мав змогу довідатися про порушення свого права саме після закінчення п`ятиденного строку після надання розпорядникові коштів рахунків та облікових форм за кожний звітний період.

Також, як вбачається з наявного в матеріалах справи листування учасників справи, до січня 2020 року позивачеві не було надано відповіді щодо неможливості відшкодування витрат на пільгове перевезення окремих категорій громадян. Зокрема, у листі від 26.02.2018 (т.1, а.с.20) Покровська міська рада зазначала, що дане питання перебуває на контролі з метою вирішення; про результат буде повідомлено додатково.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що трирічний строк позовної давності належить рахувати з саме з часу отримання позивачем листа від 10.01.2020 (т.1, а.с.13), в якому у відповідь на претензію позивача відповідач зазначив про неможливість відшкодування спірних видатків. Отже, позовну заяву (яка надійшла до господарського суду 13.01.2021) подано в межах строку позовної давності.

Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 20.03.2019 у справі №918/401/18.

Окрім того, Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.

02.04.2020 набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), яким розділ ХІІ Прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено п.12 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Як вбачається з відповідних постанов Кабінету Міністрів України, якими протягом 2020 2021 років неодноразово продовжувався строк дії карантину, на момент подання позову в даній справі дія карантину, встановленого з 12.03.2020, не припинялася на що правомірно посилається місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні.

Відповідно, не закінчилася і позовна давність, установлена ст. 256, 257 ЦК України.

Наведене у сукупності свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відмови у задоволенні позову через сплив позовної давності.

Будь-яких інших аргументів, що могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, апелянтом не наведено.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 09.06.2021 у справі №905/85/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.09.2021

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя І.В. Тарасова