РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.08.2021Справа № 910/8904/21

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Борисфен-Трейд" (19026, обл. Черкаська, р-н Канівський, с. Хмільна, вул. Миру, будинок 59; ідентифікаційний код 37930021)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Дніпросталь" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 114; ідентифікаційний код 42817110)

про стягнення 510 139, 11 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Борисфен-Трейд" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Дніпросталь" про стягнення 510 139, 11 грн, у зв`язку з нездійсненням відповідачем поставки товару у визначений строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

05.07.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про виправлення описки в ухвалі суду від 07.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Борисфен-Трейд" про виправлення описки, виправлено описку, допущену судом при підготовці ухвали Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 у справі № 910/8904/21 та відповідно замість невірно зазначеного найменування позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Борисфн-Трейд" зазначити - Товариство з обмеженою відповідальністю "Борисфен-Трейд".

Суд вказує, що ухвала суду від 07.06.2021 надсилалася відповідачу поштовим повідомленням № 685, однак конверт з ухвалою повернувся на адресу суду не врученим із зазначенням причин: "не розшукано".

Приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Із позовної заяви вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Дніпросталь" (постачальник) було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Борисфен-Трейд" (покупець) для оплати рахунок-фактуру № ДС-0000065 від 08.02.2021 на суму 510 139, 11 грн на поставку товару.

Згідно платіжного доручення № 4124 від 16.02.2021 позивач здійснив повну оплату виставленого рахунку та перерахував грошові кошти відповідачу в розмірі 510 139, 11 грн.

Позивач зазначає, що 22.02.2021 на електронну адресу позивача надійшла від відповідача видаткова накладна № ДС-0000015 та № ДС-0000016 від 21.02.2021 на поставку першої партії товару на загальну суму 271 657, 15 грн, які були підписані з боку постачальника директором та завірені печаткою.

Проте у визначений строк, 22.02.2021 відповідачем товар позивачу переданий не був у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з листом № 17 від 25.02.2021 про повернення сплачених коштів, який був залишений без відповіді, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

За змістом ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ст. 643 Цивільного кодексу України, якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Дослідивши обставини щодо правової природи правовідносин, що виникли між сторонами з приводу здійснення позивачем оплати за товар згідно виставленого рахунку-фактури відповідача та необхідності постачання товару останнім, суд дійшов висновку, що вказані правовідносини щодо поставки товару.

Частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач виставив позивачу рахунок - фактуру № ДС-0000065 від 08.02.2021 на поставку товару загальною сумою 510 139, 11 грн.

Згідно платіжного доручення № 4124 від 16.02.2021 позивачем сплачено на користь відповідача кошти в розмірі 510 139, 11 грн. із зазначенням призначення платежу: "оплата ТМЦ згідно рахунку-фактури № ДС-0000065 від 08.02.2021 в сумі 425 115,92 грн ПДВ 20 % 85 023, 18 грн).

Також як вбачається із доводів позивача, на його адресу від відповідача - надійшли дві видаткові накладні № ДС-0000015 та № ДС-0000016 від 22.02.2021, підписані з боку відповідача директором.

Суд вказує, що зазначені видаткові накладні не підписані з боку позивача, що в свою чергу свідчить про нездійснення відповідачем поставки оплаченого товару в обумовлені строки (22.02.2021 ) та відповідно є порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Із доводів позивача вбачається, що він звертався до відповідача із листом № 17 від 25.05.2021 щодо необхідності у строк до 01.03.2021 здійснити повернення коштів у сумі 510 139, 11 грн. чого в свою чергу відповідачем станом на дату написання даного рішення вчинено не було.

Обставини щодо направлення та факту отримання листа № 17 від 25.05.2021 відповідачем не спростовано, а відтак дані обставини є встановленими.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи встановлені судом обставини, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів належної поставки товару відповідачем, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 510 139, 11 грн підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вказує, що позивач просить суд стягнути з відповідача витрати понесені на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 22 500, 00 грн.

Так, згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачем на підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22 500,00 грн надано наступні докази: копію договору № 29/1 про надання правової допомоги (правничої) допомоги від 09.08.2019; копія додаткової угоди № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 29/1 від 09.08.2019 від 30.12.2020; акт № ОК-0000014 здачі - приймання (надання послуг) від 19.03.2021, додаткова угода № 2 від 05.03.2021 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 29/1 від 09.08.2019; рахунок-фактура № ОК-0000014 від 19.03.2021; копія прибуткового касового ордеру № 7 від 19.03.2021; ордер серії СА № 1009213 від 16.03.2021; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК №001106 від 15.03.2019.

Разом з тим суд вказує, що додатковою угодою № 2 від 05.03.2021 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 29/1 від 09.08.2019, а саме в п. 3.1. сторони погодили фіксований сталий розмір гонорару - 22 500, 00 грн за надання правової (правничої) допомоги та представництво клієнта в суді щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 510 139, 11 грн.

З огляду на викладене вище, враховуючи погоджений сторонами розмір гонорару адвоката, наявність доказів оплати позивачем наданих адвокатом послуг - копія прибуткового касового ордеру № 7 від 19.03.2021 та квитанція до прибуткового ордера № 7 від 19.03.2021 суд вважає, що заявлені витрати на правову допомогу є реальними та фактично понесеними позивачем, а відтак підлягають відшкодуванню відповідачем.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129 та 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Борисфен-Трейд" - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Дніпросталь" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 114; ідентифікаційний код 42817110) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Борисфен-Трейд" (19026, обл. Черкаська, р-н Канівський, с. Хмільна, вул. Миру, будинок 59; ідентифікаційний код 37930021) грошові кошти в розмірі 510 139 (п`ятсот десять тисяч сто тридцять дев`ять) грн 11 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 652 (сім тисяч шістсот п`ятдесят дві) грн 09 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22 500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 25.08.2021

Суддя Д.О. Баранов