ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
24 вересня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/570/21
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Гирили І.М.
розглянув заяву Фермерського господарства Гаврилишин б/н від 22.09.2021 (вх. №7775 від 22.09.2021), з врахуванням доповнення (уточнення) б/н від 23.09.2021 (вх. №7833 від 23.09.2021), про забезпечення позову у справі
про визнання протиправним та скасування рішень органу місцевого самоврядування та скасування записів Державного кадастрового реєстратора з Державного земельного кадастру
Без виклику повноважних представників
30.08.2021 Фермерське господарство Гаврилишин, надалі - позивач, звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Великогаївської сільської ради, надалі відповідач, про:
- визнання протиправним та скасування п. 1 рішення №1086 від 14.04.2020 Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області «Внести зміни до пункту 7 рішення сесії Великогаївської сільської ради № 1025 від 24.12.2019 року .... і читати його в наступній редакції:
- визнання протиправними та скасування записів Державного кадастрового реєстратора Державного земельного кадастру: 1) ЗАПИС від 12.02.2021 року № 14 Поземельної книги; 2) ЗАПИС від 12.02.2021 року № 15 Поземельної книги; 3) ЗАПИС від 12.02.2021 року № 16 Поземельної книги; 4) ЗАПИС від 12.02.2021 РОКУ № 17 Поземельної книги; 4) ЗАПИС від 27.02.2021 року № 18 Поземельної книги.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 30.08.2021, головуючим суддею для розгляду справи №921/570/21 визначено суддю Гирилу І.М.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 06.09.2021 вказану вище позовну заяву Фермерського господарства Гаврилишин залишено без руху та встановлено останньому строк для усунення визначених в ухвалі недоліків позовної заяви.
15.09.2021 ФГ Гаврилишин, згідно з заявою б/н від 14.09.2021 (вх. №7576 від 15.09.2021), усунуто визначені в ухвалі від 06.09.2021 недоліки позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 17.09.2021 позовну заяву Фермерського господарства Гаврилишин прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі 921/570/21; постановлено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 09:30 год. 18.10.2021; запропоновано учасникам справи подати/надіслати суду заяви по суті справи та з процесуальних питань (при наявності).
22.09.2021 Фермерське господарство Гаврилишин звернулось до Господарського суду Тернопільської області із заявою б/н від 22.09.2021 (вх. №7775), про забезпечення позову у даній справі. Заявник просить суд, з врахуванням доповнення (уточнення) б/н від 23.09.2021 (вх. №7833):
Згідно з ч. 2 ст. 92 Земельного Кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
П. 7 Розділу X Перехідні положення Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.09.2005 за №5-рп/2005 вказав, що стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб.
Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні.
Звертає увагу, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 названого Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.
Крім того, зауважує, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом.
Також, звертає увагу суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц, згідно з якою визначено, що можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. З комплексного аналізу норм статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство» можна зробити висновок, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. З моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №615/2197/15-ц вказано, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №615/2197/15-ц.
Зазначає, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). У земельному законодавстві (як чинному на момент створення ФГ «Гаврилишин», так і з 01.01.2002 й до сьогодні) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновник як смерть громадянина засновника СФГ відсутня.
1) цільове призначення земельної ділянки змінено з 01.02. Для ведення фермерського господарства на 01.01. Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - ЗАПИС від 12.02.2021 року № 16 Поземельної книги;
2) вид використання земельної ділянки змінено з «для ведення фермерського господарства» на «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» - ЗАПИС від 12.02.2021 року № 16 Поземельної книги та ЗАПИС від 12.02.2021 року № 17 Поземельної книги;
3) площу земельної ділянки змінено з 46,2895 га на 45,5974 га - ЗАПИС від 12.02.2021 року № 15 Поземельної книги та ЗАПИС від 12.02.2021 року № 17 Поземельної книги;
4) виправлено відомості про координати поворотних точок меж земельної ділянки - ЗАПИС від 12.02.2021 року № 14 Поземельної книги та ЗАПИС від 12.02.2021 року № 15 Поземельної книги;
5) змінено відомості про місце розташування земельної ділянки - ЗАПИС від 12.02.2021 року № 16 Поземельної книги;
6) внесено зміни (виправлено помилки) ЗАПИС від 27.02.2021 року № 18 Поземельної книги.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2021 вказане вище рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду залишено без змін.
На переконання заявника, наявність вказаного рішення свідчить про те, що після виготовлення відповідної технічної документації, Великогаївська сільська рада буде здійснювати реєстрацію поділу спірної земельної ділянки через відділи і структурні підрозділи Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Реєстрація поділу земельної ділянки ускладнить виконання судового рішення в майбутньому.
За даних обставин, заявник просить вжити вказані вище заходи забезпечення позову. Вважає, що неодноразове прийняття Великогаївською сільською радою рішень щодо належної йому на праві постійного користування земельної ділянки свідчить про існування загрози для ефективного захисту його прав, а невжиття таких заходів може унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.
Оцінюючи обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття визначених ним заходів забезпечення позову, господарський суд відзначає наступне:
Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно з п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;
- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення прозову вирішується в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Разом із тим, у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення, у разі задоволення позову, не вимагатиме примусового виконання, тому, в даному випадку, має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів до забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).
Ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції). Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Поняття "ефективний засіб", за висновками Європейського суду з прав людини передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права (рішення від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії").
В ході вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Ч. 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Ст. 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).
Тому, в даному випадку має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (зазначена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 912/1616/18 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.08.2019 року у справі № 917/138/19).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач вже приймав рішення щодо вказаної земельної ділянки. Зокрема, 19.03.2021 - щодо продажу права оренди такої на земельних торгах (аукціоні). Дане рішення було скасовано рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 у справі №300/1691/21, яке залишено без змін Постановою апеляційної інстанції від 17.09.2021, а, відповідно, набрало законної сили.
За нормою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у тому числі шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.
Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Відповідно до п. 10 ст. 24 Про Державний земельний кадастр у разі поділу чи об`єднання земельної ділянки державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію.
Таким чином, можливе прийняття відповідачем будь-яких рішень щодо розпорядження (будь-якого роду відчуження) спірної земельної ділянки, у випадку встановлення судом обґрунтованості позовних вимог та їх задоволення, призведе до неможливості ефективного реального захисту прав позивача та їх поновлення зазначеним шляхом. При цьому, реалізація відповідачем рішення за №234 від 15.07.2021 та вчинення відповідних дій щодо поділу спірної земельної ділянки призведе до скасування її державної реєстрації як об`єкта цивільних прав, формування нових земельних ділянок та внесення відповідної інформації до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З огляду на вище наведені приписи чинного законодавства, а також приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, у визначений ним спосіб, оскільки невжиття запропонованих заявником заходів, у разі задоволення позову, може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому, відсутність арешту на спірну земельну ділянку та заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо таких земель, може призвести до відчуження спірних земельних ділянок на користь інших осіб; зміну їх цільового призначення та виду їх функціонального використання; вжиття дій, спрямованих на об`єднання або поділ таких земельних ділянок.
Разом із тим, суд зазначає, що заходи забезпечення позову є тимчасовими, такими, що вживаються до вирішення спору, тому, у випадку встановлення судом необґрунтованості вимог позивача, відповідач не позбавлений можливості звернутись із обґрунтованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Так само такі заходи можуть бути скасовані судом навіть до фактичного вирішення спору, якщо судом буде встановлено необґрунтованість їх подальшого збереження.
Згідно з ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Зважаючи на те, що вказаний вище захід забезпечення позову спрямований на збереження майна; спір у даній справі є немайновим, відтак можливі збитки відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, відсутні, господарський суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.
Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Згідно з ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.
На підставі наведеного, керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 136-140, 144, 232- 235, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. Заяву Фермерського господарства Гаврилишин б/н від 22.09.2021 (вх. №7775 від 22.09.2021), з врахуванням доповнення (уточнення) б/н від 23.09.2021 (вх. №7833 від 23.09.2021), про забезпечення позову - задовольнити.
6. Дана ухвала є виконавчим документом, який в порядку ч. 2 ст. 235 ГПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 24.09.2021.
7. Строк пред`явлення даної ухвали до виконання складає три роки - до 24.09.2024 включно.
8. Ухвала суду підлягає оскарженню протягом десяти днів, в порядку та строки встановлені ст. ст. 256-257 ГПК України.
Ухвала суду розміщена у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua/

Суддя І.М. Гирила