ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2021 р. Справа №909/403/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

розглянув без виклику сторін у спрощеному провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Прикарпаттяобленерго від 23.07.2021

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.07.2021 (суддя Ткаченко І.В.)

у справі № 909/403/21

за позовом приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго"

до комунального некомерційного підприємства "Центр первинної консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради"

про стягнення заборгованості в сумі 59 549 грн. 62 коп.

30 квітня 2021 року до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" з позовною заявою до відповідача Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради" про стягнення заборгованості в сумі 59 549 грн. 62 коп.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем порушено умови договору зі змінами в частині оплати за постачання електричної енергії та послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в сумі 59549,62 грн. Позивач стверджує, що ним для врегулювання спору в досудовому порядку скеровувались на адресу відповідача претензії, однак такі залишені останнім без відповіді та задоволення. Разом з тим, позивач зазначає, що звертався до місцевого господарського суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію, проте, ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 01.04.2021 у справі № 909/246/21 позивачу було відмовлено у видачі судового наказу, що слугувало підставою для повторного звернення із позовною заявою до суду.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 07.07.2021 року у справі № 909/403/21 (суддя Ткаченко І.В.) у позові приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" про стягнення з комунального некомерційного підприємства "Центр первинної консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради" заборгованості в сумі 59 549 грн 62 коп. відмовлено. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладено на позивача.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивачем не долучено до позовної заяви договору про постачання електричної енергії № 240810 та додатків до нього, на які останній посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, як і не надано суду доказів направлення згаданих рахунків відповідачу. Неподання позивачем вищезгаданих документів позбавляє суд можливості з`ясувати обставини, які мають значення для вирішення даного спору, відтак, наявність договору про постачання електричної енергії № 240810 та додатків до нього є обов`язковою для вирішення даного спору. Таких документів позивач суду не надав та навіть не зазначив дату укладення сторонами договору № 240810.

Судом не взято до уваги посилання позивача на умови типового договору про постачання електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕ від 31 липня 1996 р. № 28 (із змінами), так, як типовий договір не визначає всіх умов договору, оскільки одні з умов, зазначених у типовому договорі, є обов`язковими для сторін, інші мають рекомендаційний характер.

Не погодившись з даним рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає його незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просив вказане рішення скасувати та позові вимоги задоволити.

У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:

1) апелянт стверджує, що укладений з позивачем договір та додатковий правочин, яким було внесено зміни до договору, підтверджує існування між сторонами договірних відносин щодо постачання електричної енергії до 31.12.2018. Крім того, згідно п. 5.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28 (чинних до 14.03.2018) при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору;

2) щодо надання доказів скаржник зазначив, що відповідачем не подано суду відзиву на позовну заяву та доказів, які б заперечували позовні вимоги, що на думку скаржника, підтверджують існування договірних відносин. Також підтверджують наявність порушення зобов`язання та розмір боргу: розрахунок заборгованості за активну електроенергію; акти про використання електричної енергії за грудень 2018; рахунок №240810/1 від 13.12.2018; розрахунок заборгованості за реактивну електроенергію; акт про перетікання реактивної електричної енергії за листопад 2018; рахунок №240810/3 від 15.11.2018; претензія від 17.05.2019 вих.№024-1143; претензія від 25.11.2019 вих №024/2900; претензія від 27.01.2020 вих№024/134;

3) висновок суду, про те, що позивачем не надано доказів направлення рахунків відповідачу не відповідає дійсності, так, як разом з претензіями від 25.11.2019 та від 27.01.2020, відповідачу направлялися рахунки за електроенергію №240810/1 від 13.12.2018, за реактивну електроенергію №240810/3 від 15.01.2019, акт про використану електричну енергію, акт про перетікання реактивної електричної енергії, що підтверджується наявними в матеріалах справи претензіями та поштовими квитанціями про їх направлення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою було відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати без виклику сторін в порядку ч. 10 ст. 270 ГПК України. Цією ж ухвалою відповідача було зобов`язано подати відзив на апеляційну скаргу позивача.

Відповідач не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Як стверджує позивач, 19 жовтня 2018 року АТ "Прикарпаттяобленерго" (постачальник) та КНП "ЦПМКДД" (споживач) було укладено правочин про внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 240810 (далі - договір).

Відповідно до умов договору КНП "ЦПМКДД" являється споживачем електричної енергії за даним договором у зв`язку із зміною найменування суб`єкта господарювання із КЗ "Міська поліклініка № 2" на КНП "ЦПМКДД".

Цього ж дня сторони уклали додатковий правочин про внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 240810, в п. 1 якого визначено нову редакцію п. 9.4 договору про постачання електричної енергії № 240810: "Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2018 р., а в частині зобов`язань Сторін, що виникли під час його дії - до повного їх виконання".

За умовами типового договору про постачання електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕ від 31 липня 1996 р. № 28, постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з відповідною дозволеною потужністю, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

За змістом підпунктів 2.3.3, 2.3.4 цього договору, споживач зобов`язується оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а також здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

Позивачем в позовній заяві зазначено, що 17 травня 2019 р., 25 листопада 2019 р. та 28 січня 2020 р., він звертався до відповідача із претензіями про оплату 57 818 грн 81 коп. заборгованості за спожиту активну електричну енергію та 1 730 грн 81 коп. заборгованості за перетікання реактивної енергії, однак, відповідачем претензії залишені без відповіді та задоволення, що слугувало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту активну електричну енергію та заборгованості за перетікання реактивної електроенергії.

За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як визначено у ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частин 1, 3 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 ст. 86 ГПК України).

Як уже було зазначено вище, позивач стверджує, що в порушення своїх договірних зобов`язань відповідач не розрахувався за активну електричну енергію згідно з рахунком № 240810/1 від 13 грудня 2018 р. та за послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії згідно з рахунком № 240810/3 від 15 листопада 2018 р.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не подано договору про постачання електричної енергії № 240810 та додатків до нього.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що позивачем не зазначено дату укладення сторонами договору № 240810.

Разом з тим, суду не подано доказів направлення згаданих рахунків відповідачу, оскільки до поштових квитанцій (а.с. 17, 19, 21) не долучено описів вкладення зазначених поштових відправлень, тому такі не є належними доказами і не приймаються судовою колегією до уваги.

Відтак, неподання позивачем вищезгаданих документів позбавляє суд можливості з`ясувати обставини, які мають значення для вирішення даного спору.

Що стосується посилань позивача на умови типового договору про постачання електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕ від 31 липня 1996 р. № 28 (із змінами), судова колегія зазначає, що типовий договір не визначає всіх умов договору, оскільки одні з умов, зазначених у типовому договорі, є обов`язковими для сторін, інші мають рекомендаційний характер.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України, укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст (ч. 4 ст.179 ГК України).

Враховуючи наведене в сукупності, судова колегія приходить до висновку, що наявність договору про постачання електричної енергії № 240810, додатків до нього та докази надсилання рахунків є обов`язковими для вирішення даного спору.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає підставним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 07.07.2021 року у справі № 909/403/21.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.07.2021 у справі № 909/403/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Прикарпаттяобленерго без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік