ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа№ 910/21024/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2021

у справі № 910/21024/20 (судя: Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 227 789,70 грн,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 227 789,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення норм чинного законодавства України не забезпечив збереження орендованих позивачем вагонів під час їх перебування на залізничній колії, у зв`язку з чим вони були відчеплені та передані в ремонт у зв`язку із розкомплектуванням. Крім того, за час перебування відповідних вагонів в ремонті позивачем сплачено орендодавцю плату за їх фактичне користування, яке з огляду на допущену відповідачем бездіяльність із збереження їх цілісності не здійснювалось.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 в справі № 910/21024/20 позов ТОВ «Рейл Лоджистікс» задоволено повністю.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «Рейл Лоджистікс» суму збитків, які виникли у зв`язку з незабезпеченням схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні, в розмірі 227 789, 70 грн та судовий збір у розмірі 3 416,85 грн.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд з огляду на встановлення обставин настання у позивача збитків у вигляді відшкодування вартості запасних частин та відновлювального ремонту, а також сплати орендних платежів, керуючись ст. ст. 224, 225 ГК України, ст. ст. 22, 611, 623 ЦК України, ст. ст. 110, 114, 126 Статуту залізниць України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 в справі № 910/21024/20 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права та не відповідає фактичним обставинам справи. Так, апелянт зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишено неподання позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження обставин пошкодження вагонів, а саме актів загальної форми та комерційного акта. Апелянт вважає, що судом не було надано оцінки доводам відповідача в частині відсутності у позивача права на пред`явлення позову з приводу відшкодування вартості відновлювального ремонту пошкодженого вагону, оскільки ТОВ «Рейл Лоджистікс» не є отримувачем по укладеному договору на перевезення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2021, апеляційна скарга у справі № 910/21024/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 в справі № 910/21024/20 було залишено без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у встановлених законом порядку та розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021, після усунення недоліків апеляційної скарги, поновлено відповідачу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 у справі № 910/21024/20; запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали; розгляд справи призначено на 05.07.2021; зупинено дію оскаржуваного судового рішення.

В межах встановлених судом процесуальних строків від ТОВ «Рейл Лоджистікс» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому учасник справи просить рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач у відзиві зазначає, що оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим, ухваленим у відповідності до вимог матеріального права з дотриманням норм процесуального права, на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Так, позивач стверджує, що доводи апелянта в частині обов`язкової необхідності складання актів загальної форми є хибними, оскільки предметом позову є вимоги, що виникли з позадоговірних відносин - завдання збитків. При цьому, повідомлення форми ВУ-36М та ВУ-23М (щодо направлення вагонів для проведення ремонту та технічного огляду), а також платіжні доручення про сплату вартості відновлювального ремонту є належним доказом настання у позивача збитків. Крім того, позивач зауважує, що у відповідності до положень чинного цивільного законодавства до складу збитків включаються усі витрати, що були понесені стороною внаслідок неналежного виконання зобов`язання. До них, на думку позивача, також відносяться і сплачені ним орендні платежі вагонів за час їх простою в ремонті.

В судовому засіданні 05.07.2021 оголошено перерву до 22.09.2021, про що присутні представники учасників справи повідомлені під розписку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2021 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь його представника в засіданні суду в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 22.09.2021 представник відповідача, який приймав участь в режимі відеоконференцзв`язку, підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні 22.09.2021 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, в період з 29.06.2020 по 31.07.2020 на підставі договорів оренди залізничного рухомого складу №2-29/09-17 від 28.09.2017 та №2-303/02-20 від 28.02.2020, укладених ТОВ «Рейл Лоджистікс» з ТОВ «Рейл Інвестментс» та ТОВ «Опті Групп», в користуванні (оренді) позивача перебували вагони №64055429, №67622084, №63897730, №55257588, №55113781, №67621409, №56314404, №58837386, №55221550, №56561186, №59121996, №55138986, №52367158, №63896633, №58696980, №63896872, №62768452, №56413578, №55219315, №56299662, №56345549, №55214530 та №56377583, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі, актів наданих послуг №166 та №168 від 31.07.2020 та акту виконаних робіт №5 від 31.07.2020.

У червні-вересні 2020 року АТ «Українська залізниця» здійснювало перевезення зазначених вантажних вагонів, що перебувають у власності (оренді) ТОВ «Рейл Лоджистікс», що підтверджується залізничними накладними №01103, №39894332, №41133620, №41133661, №41149584, №41175910, №41214586, №41250903, №44499721, №44514131, №46561023, №46667168, №46697751, №46852901, №49445067, №49482037, №49594039, №46819322, №46711685, №46775995 та №49597867.

Під час прямування до пунктів призначення було виявлено розкомплектування вищевказаних вагонів, які в подальшому були направлені на ремонт, про що свідчать відповідні повідомлення форми ВУ-23М та ВУ-36М, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до повідомлень форми ВУ-36М та ВУ-23М вагони №53186672, №56137987, №55175160, №56591217, №61633152, №56103765 та №54039151 були направлені для проведення ремонту та технічного огляду структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ «Українська залізниця».

По факту завершення ремонтних робіт було складено відповідні акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №416 від 31.07.2020 та №456 від 31.08.2020, відповідно до яких загальна сума по спірним вагонам склала 153 269,70 грн, яка сплачена позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №10145 від 24.09.2020 та №9824.1 від 18.08.2020.

Крім того, за час перебування спірних вагонів в ремонті позивачем було сплачено орендну плату за користування такими вагонами на загальну суму 74 520,00 грн., на підтвердження чого позивачем надано копії платіжних доручень №9853 від 25.08.2020, №10907 від 15.12.2020 та №9742 від 11.08.2020.

Звертаючись з позовною заявою позивач вказував, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження орендованих ним вагонів під час їх перебування на залізничній колії, у зв`язку з чим, просив стягнути понесені ним збитки на відновлення вказаного майна. Крім того за час простою вказаних вагонів в ремонті позивач здійснив оплату орендних платежів, які сторона відносить до складу збитків з огляду на неможливість їх використання.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 5 ст. 207 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту залізниць України).

Згідно зі статтею 5 Статуту залізниць України на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У ст. 8 Статуту залізниць України вказано, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України.

За змістом п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Згідно п. 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Так, матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку з прийняттям відповідачем до перевезення вагонів №64055429, №67622084, №63897730, №55257588, №55113781, №67621409, №56314404, №58837386, №55221550, №56561186, №59121996, №55138986, №52367158, №63896633, №58696980, №63896872, №62768452, №56413578, №55219315, №56299662, №56345549, №55214530 та №56377583 АТ «Українська залізниця» видано відповідні залізничні накладні. При цьому, з огляду на те, що випуск вантажного вагону на колії здійснюється лише після огляду його технічного стану, судова колегія вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те, що надання залізничної накладної та допуск вагонів до перевезення є свідченням того, що вони перебували у технічно справному стані. Вказаних висновків суду відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п. 4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з п. п. 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Відповідно до п. 6.2.7. Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці №264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями згідно наказу №312-Ц від 07.06.2001) забороняється ставити до складу потягу вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно п. 6.2.1 названої Інструкції при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, мають бути замінені справними.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, за фактом встановлення розукомплектування, вагони були направлені на технічне обслуговування, про що складено відповідні повідомлення форми ВУ-23М та повідомлення про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М.

Матеріалами справи підтверджується, що 02.01.2020 між ТОВ «Рейл Лоджистікс» та ТОВ "Каргоремтранс" укладено договір про надання послуг №ТО-01/2020 з організації ремонту вагонів (а.с. 112-114 том 1). Пошкоджені вагони після проведення ремонтних робіт були прийняті позивачем згідно з актами виконаних робіт від 31.07.2020 №416 та від 31.08.2020 № 456 (а.с.115-143 том 1), складених на виконання умов вказаного правочину.

Розрахунок загальної вартості наданих послуг з ремонту вищенаведених вагонів підтверджується додатками №1 до актів від 31.07.2020 №416 та від 31.08.2020 № 456, в яких наведений детальний розрахунок по кожному окремому вагону. Загальна вартість ремонтних робіт становить 153 269,70 грн.

Із платіжних доручень №10145 від 24.09.2020 та № 9824.1 від 18.08.2020 (а.с. 144-145 том 1) вбачається факт оплати позивачем вартості ремонту спірних вагонів ТОВ "Каргоремтранс".

Отже вищенаведеною сукупністю доказів підтверджується наявність обставин пошкодження орендованих позивачем вагонів та, відповідно, проведення останнім їх відновлювального ремонту. Твердження апеляційної скарги про недоведеність обставин, що входять в предмет доказування у даній справі, з урахуванням стандарту доказування «вірогідність доказів» відхиляються апеляційною інстанцією за їх необґрунтованістю. При цьому, за змістом пункту 129 Статуту залізниць України комерційний акт складається для засвідчення обставин пошкодження саме вантажу, розміщеного всередині вагону, натомість факт пошкодження рухомого складу (вагонів, контейнерів тощо) фіксується шляхом оформлення працівниками залізниці акта про пошкодження вагона (контейнера) та повідомленнями форми ВУ-23М, ВУ-36М.

За змістом ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, передбаченої ст. 224 ГК України, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправність діяння боржника, тобто поведінка боржника має порушувати як приписи законодавства так і умови договору; 2) наявність збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) наявність вини порушника зобов`язання, тобто особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність лише за наявності вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до п. 5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Таким чином, порожні приватні вагони, що перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і ними залізниця не має права розпоряджатися на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілісності та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 910/313/19; від 16.01.2020 у справі № 910/5827/19).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

У відповідності до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Частиною 1 ст. 114 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту залізниць України за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідно до пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Судом першої інстанції на підставі дослідження доказів встановлено, що для ремонту пошкоджених вагонів позивачем було придбано та надано необхідні деталі, а також здійснено оплату технічного обслуговування, на загальну суму 153 269,70 грн.

Крім того, за час перебування спірних пошкоджених вагонів в ремонті та технічному обслуговуванні позивачем сплачено орендну плату за користування ними у загальному розмірі 74 520,00 грн., що підтверджується актами наданих послуг № 166 та № 168 від 31.07.2020, актом виконаних робіт №5 від 31.07.2020 та платіжними дорученнями № 9853 від 25.08.2020, № 10907 від 15.12.2020 та № 9742 від 11.08.2020.

Належних і допустимих доказів в підтвердження обставин відсутності у відповідача вини у незабезпеченні збереження цілісності приватного рухомого складу АТ «Українська залізниця» не надано.

При цьому, в силу приписів п. "е" ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Вказаний перелік підстав звільнення залізниці від відповідальності є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Як наслідок, у всіх інших випадках презюмується вина залізниці у завданні збитків.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів встановила наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереження (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, вини перевізника та причинного зв`язку між протиправною поведінкою і завданою шкодою, а тому суд першої інстанції дійшов неспростованого та заснованого на приписах чинного законодавства правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 227 789,70 грн, заподіяних відповідачем, у зв`язку із незабезпеченням схоронності переданих йому вагонів.

При цьому суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на те, що позивач не має права на пред`явлення позову до залізниці про відшкодування збитків, заподіяних незбереженням прийнятих до перевезення вагонів, оскільки в п. 2 ст. 126 Статуту залізниць України йдеться про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), відтак статус такого майна (вантаж чи порожні вагони) не мають істотного значення для встановлення складу цивільного правопорушення.

У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції критично оцінює аргументи скаржника про відсутність у позивача підстав для пред`явлення позову з приводу пошкодження вантажу з тих причин, що товариство не є отримувачем за договором перевезення вантажу (згідно із залізничною накладною), оскільки відповідач помилково ототожнює спірні правовідносини відшкодування позадоговірної шкоди (статті 1166, 1192 ЦК України), які виникли між сторонами, з правовідносинами відшкодування збитків, завданих невиконанням договірного зобов`язання, які є предметом окремого правового регулювання (статті 22, 623 ЦК України).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права та не відповідає фактичним обставинам справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 у справі № 910/21024/20 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 у справі №910/21024/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 у справі №910/21024/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 у справі №910/21024/20.

4. Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

5. Справу №910/21024/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець

Повний текст постанови складено 28.09.2021