ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року Справа № 918/1205/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Савченко Г.І. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Цвіркун О.О.

за участю представників:

від позивача: Грабовський О.О.,

від відповідача: не з`явився,

від органу прокуратури: Кривецька-Люліч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації на рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 11.05.2021 суддею Бережнюк В.В. у м. Рівне (повний текст рішення складено 17.05.2021) у справі № 918/1205/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рамедас Україна"

до Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації

про стягнення боргу 1237831, 80 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ "Рамедас Україна" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації про стягнення боргу 1237831, 80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач який є замовником послуг по здійсненню харчування дітей, відмовляється підписувати акти приймання-передачі наданих послуг з урахуванням зміни якості та ціни послуг згідно додаткової угоди №1 до договору № 2 про закупівлю послуг з харчування дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, за державні кошти № 2 від 27.04.2020. Замовник здійснив виправлення в акті приймання-передачі наданих послуг, які не були погоджені виконавцем. Оплата послуг замовником виконана у сумі 1902 675, 90 грн., недоплачена сума становить 1237831, 80 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.05.2021 у справі № 918/1205/20 позов ТзОВ "Рамедас Україна" задоволено повністю. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації на користь позивача 1237831, 80 грн. заборгованості, 18567, 48 грн. судового збору, 30000 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалено видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Не погодившись із вказаним рішенням, Перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що підставою представництва прокуратурою Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації стало не дотримання державних гарантій щодо організації харчування великої кількості дітей, які не в змозі захистити свої права самостійно, а також не вжиття заходів, встановлених законодавством уповноваженим органом для забезпечення виконання гарантій, передбачених ст. 6 Закону України "Про охорону дитинства", що безумовно становить суспільний інтерес.

Прокурор зазначає, що рішення суду першої інстанції суперечить вимогам ст. 3, ч. ч. 1, 4 ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції, що діяла до 19.04.2020) та ст. ст. 11, 203, 204, 215, 216, ч. 1, 2 ст. 509, ч. 2 ст. 632 ЦК України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2021 поновлено прокурору строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 11.05.2021 у справі № 918/1205/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.05.2021 у справі № 918/1205/20; зупинено дію рішення Господарського суду Рівненської області від 11.05.2021 у справі № 918/1205/20 до ухвалення судового рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги; призначено розгляд справи в судовому засіданні.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить суд в задоволенні апеляційної скарги Рівненської обласної прокуратури відмовити; покласти на відповідача судові витрати, які поніс позивач у зв`язку із розглядом цієї справи (в апеляційній інстанції).

В судовому засіданні прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги та просила останню задоволити, а оскаржуване рішення скасувати.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив з підстав, викладених у відзиві на неї, просив залишити останню без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідач явку свого представника не забезпечив, про час та дату розгляду справи був належним чином повідомлений судом.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України, передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що усі учасники провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду та явка представників обов`язковою не визнавалась, судова колегія дійшла висновку про відсутність перешкод для розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів відзначається, що прокурор не брав участі у судовому процесі під час розгляду справи в суді першої інстанції та подав апеляційну скаргу на судове рішення в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов`язаний попередньо до звернення до суду повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

В силу ч. 3 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 6 ст. 55 ГПК України встановлено, що прокурор та інша особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, з метою вирішення питання щодо наявності підстав для перегляду судових рішень у справі, розглянутій без його (її) участі, має право ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та отримувати їх копії. Прокурор користується таким самим правом з метою вирішення питання про вступ у справу за позовом (заявою) іншої особи. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Тобто, чинним законодавством передбачено обов`язок прокурора, який здійснює представництво інтересів держави у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень, інтереси яких має намір представляти.

Поняття "інтереси держави", відповідно до Рішення Конституційного суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999, є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

"Інтереси держави" являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України, так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості. Охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами єдиного цілого - "інтересів держави", про які зазначено в ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення).

За таких обставин, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, оскільки звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання правомірності використання бюджетних коштів. Проведення процедури закупівель та укладення договорів із порушенням бюджетного законодавства призводить до неефективного та нецільового використання бюджетних коштів, підриває довіру громадян і наносить матеріальний збиток, що не може не відобразитися на державних інтересах та авторитеті держави.

У даному випадку фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності щодо забезпечення дотримання усіма суб`єктами вимог законодавства, зокрема у сфері публічних закупівель, та недопущення безпідставного стягнення коштів з бюджету.

Прокурор вважає, що окрім економічних інтересів держави, вказане впливає і на права дітей, гарантовані державою на належне харчування, в тому числі дотримання норм харчування, визначених ст. 56 Закону України "Про освіту", а також Державними санітарними правилами і нормами влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008- 01, затвердженими постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14.08.2001 № 63 (діючого на момент виникнення правовідносин), спільним наказом МОЗ України та МОН України від 01.06.2005 № 242/329 "Про затвердження Порядку організації харчування дітей у навчальних та оздоровчих закладах", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.06.2005 за № 661/10941, Постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2004 № 1591 "Про затвердження норм харчування у навчальних та дитячих закладах оздоровлення та відпочинку".

Не вживання компетентним органом заходів упродовж розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу (постанова Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

У апеляційній скарзі прокурор констатує, що Управлінню соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації про незаконність додаткової угоди № 1 від 14.08.2020 до договору було відомо ще з 2020 року. При цьому, будучи замовником послуг та розпорядником бюджетних коштів, знаючи про те, що у суді розглядається позов про стягнення коштів за вказаною угодою, Управлінням не вжито заходів до захисту інтересів держави в суді (не забезпечено участь у судових засіданнях представника, не подано відповідних доказів і заперечень відносно позовних вимог), що свідчить про бездіяльність уповноваженого органу у даних правовідносинах.

У зв`язку з цим, Рівненською обласною прокуратурою було скеровано лист до Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації щодо надання інформації про те, чи буде оскаржуватись вказане рішення суду, у відповідь на який Управління повідомило про те, що рішення Господарського суду Рівненської області від 11.05.2021 у справі № 918/1205/21 в апеляційному порядку оскаржуватись не буде.

З огляду на викладене, з метою недопущення безпідставного стягнення коштів з бюджету, Рівненська обласна прокуратура дійшла висновку про необхідність вступу в розгляд справи № 918/1205/21 в інтересах Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації шляхом внесення апеляційної скарги на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.05.2021 у даній справі.

Колегія суддів, оцінивши доводи прокурора, дійшла висновку про те, що при поданні ним апеляційної скарги на оскаржуване у даній справі рішення, останній діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації слід задовольнити, а рішення Господарського суду Рівненської області від 11.05.2021 у справі № 918/1205/20 скасувати повністю та ухвалити нове, яким в відмовити ТзОВ "Рамедас Україна" в задоволенні позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі (виконавець) взяв участь у відкритих торгах на закупівлю послуг "Послуги з харчування дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, у навчальних закладах розташованих на територіях радіоактивного забруднення Дубровицького району Рівненської області", які були проведені із застосуванням системи "Прозоро", за результатами яких позивача було визначено переможцем процедури закупівлі, внаслідок чого між останнім та відповідачем по справі (замовник) було укладено договір про закупівлю послуг з харчування дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, за державні кошти № 2 від 27.04.2020 з додатками. Вказаний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх. Згідно п. 1.1. договору, учасник зобов`язується у 2020 році надати замовникові послуги з готування їжі (код ДК 021:2015 - 55321000-6) Послуги з харчування дітей, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи, у навчальних закладах, розташованих на територіях радіоактивного забруднення Дубровицького району Рівненської області, у навчальних закладах, розташованих на територіях, радіоактивного забруднення, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги за вартістю, на умовах та у порядку, встановленими цим договором. Закупівля послуг здійснюється за рахунок коштів державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 2501200 "Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згодом, 14.08.2020, між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1, яка є невід`ємною частиною договору № 2 про закупівлю послуг з харчування дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, за державні кошти від 27.04.2020, предметом якої є зміни щодо обсягу, якості та ціни послуг.

В обгрунтування поданого позову до суду першої інстанції, товариством зазначено про те, що останнім було надано послуг по здійсненню харчування дітей на суму 3140507, 70 грн. за вересень місяць, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання - передачі наданих послуг на вказану суму.

Проте, зі сторони замовника послуг не підписано акти приймання - передачі наданих послуг з урахуванням зміни якості та ціни послуг, як це передбачено додатковою угодою № 1 до договору № 2 від 27.04.2020.

Оплата послуг була здійснена замовником в сумі 1902675, 90 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 912 від 28.10.2020. Розмір недоплаченої суми становить різницю між вартістю наданих послуг в розмірі 3140507, 70 грн. та сумою виплати в розмірі 1902675, 90 грн. та складає 1237831, 80 грн.

Позивач вказав, що в силу п. 4.5. договору № 2 про закупівлю послуг з харчування дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, за державні кошти від 27.04.2020, оплата наданих за звітній період послуг проводиться протягом 7 банківських днів з дня затвердження замовником документів, передбачених п. 4.3.2 - 4.3.3 договору, оскільки вказана заборгованість відповідачем не була погашена, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про її стягнення з Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації.

Місцевий господарський суд визнав доводи позивача обґрунтованими, підставними та рішенням від 11.05.2021 їх задовольнив у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені ним оскаржуваного рішення, дослідивши матеріали справи, дійшла наступних висновків.

Задовольняючи позов у даному випадку, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з невиконанням умов договору про закупівлю послуг з харчування дітей в частині оплати коштів за надані послуги, укладеного між позивачем та відповідачем, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України тощо.

Зокрема, у оскаржуваному рішенні вказано про те, що 14.08.2020 між сторонами спору укладено додаткову угоду № 1, яка є невід`ємною частиною договору № 2 про закупівлю послуг з харчування дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, за державні кошти від 27.04.2020, предметом якої є зміни щодо обсягу, якості та ціни послуг. Водночас, зі сторони замовника послуг не підписано акти приймання - передачі наданих послуг з урахуванням зазначеної додаткової угоди № 1 до договору № 2 про закупівлю послуг з харчування дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, за державні кошти № 2 від 27.04.2020, та не доплачено вартість наданих послуг в сумі 1237831, 80 грн.

Як зазначено вище, позивачем у позові вказано про те, що упродовж вересня 2020 року останнім було надано послуг по здійсненню харчування дітей на суму 3140507 грн., що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг.

Однак, замовником сплачено за надані послуги 1902675, 90 грн. без врахування встановлених цін додатковою угодою № 1 від 14.08.2020 до договору № 2 від 27.04.2020.

Таким чином, різниця між вартістю наданих послуг та сплаченою за них сумою становить 1237831, 80 грн.

Разом з тим, колегія суддів констатує, що місцевим господарським судом не надано оцінки законності додаткової угоди № 1 від 14.08.2020 до договору № 2 від 27.04.2020, яка слугувала підставою до стягнення коштів.

Судом встановлено, що згідно акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 06.10.2020, позивачем надано послуги з харчування дітей 6-10 років у кількості 41985 шт., 10-14 років - 41378 шт., 14-18 років - 22600 шт. Вартість наданих послуг по ціні первинного договору становить 1902675, 90 грн., яка і була оплачена замовником.

Як встановлено судом та зазначено вище, за результатами проведеної закупівлі UA-2019-12-24-001077-b, 27.04.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 2 про закупівлю послуг з харчування дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, вартістю 14565752, 10 грн.

Згідно п. 2.1 цього договору, позивач зобов`язувався надати відповідачу послуги одноразового щоденного гарячого харчування дітей у навчальних закладах, розташованих на територіях радіоактивного забруднення в межах 30 % добових фізіологічних (медичних) норм харчування, що встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.1992 № 258.

Специфікацією до вказаного договору було визначено обсяг послуг в кількості 810000 діто - днів та вартість одного діто - дня по віковій категорії дітей (6-10 років - 17, 34 грн., 10-14 років - 18 грн., 14-18 років - 19, 02 грн.).

Згодом, 14.08.2020 між сторонами укладено додаткову угоду до вказаного договору № 1, якою зменшено обсяги послуг до 480000 діто-днів або на 40,7 %, при цьому збільшено вартість одного діто-дня по віковій категорії дітей (6-10 років - з 17, 34 грн. до 28, 02 грн. або 61, 59 %, 10-14 років - з 18 грн. до 30 грн. або 66, 6 %, 14-18 років - з 19, 02 грн. до 31, 98 грн. 68, 1 %). Також, внесено зміни до розділу II "Якість послуг" (збільшено норми з 30 % до 33 %), вартість послуг - 14251896 грн.

Судом зазначається, що в силу п. п. 5, 6 Розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі", у даному випадку до вказаних правовідносин застосовуються норми цього Закону в редакції, що діяла до 19.04.2020.

Згідно ст. 3 цього Закону, у відповідній редакції, закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Вказаний Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм ЦК України та ГК України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 36

Закону).

В силу ч. 2 ст. 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Частиною 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі; 5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті (дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку).

Відтак, вказаний Закон містить перелік виключних випадків для внесення змін до істотних умов договору, в тому числі й до ціни за одиницю послуги. Ані законодавством, ані умовами укладеного між сторонами договору № 2 від 27.04.2020 не передбачено підвищення ціни за одиницю послуги (вартість діто-дня) у зв`язку із покращенням якості предмета закупівлі та одночасним зменшенням обсягів закупівлі.

Внаслідок укладання додаткової угоди № 1 від 14.08.2020 до договору обсяг послуг зменшився на 40, 7 % при збільшенні вартості за одиницю послуги понад 60 %. Разом з тим, загальна ціна договору залишилась майже не змінною.

Окрім того, інформація щодо випадків зміни істотних умов договору про закупівлю, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", висвітлена у листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю", згідно якого, у разі зменшення обсягів закупівлі, ціна договору зменшується в залежності від таких обсягів. Що стосується збільшення ціни за одиницю товару та покращення якості предмету закупівлі, то такі зміни мають бути обґрунтованими та документально підтвердженими. Окрім цього, рішення про покращення якості предмета закупівлі приймається самостійно замовником.

Водночас, внесення змін до договору ініціювалось товариством і не було належно обґрунтованим та документально підтвердженим, зокрема, не містило обґрунтування необхідності збільшення добової (медичної) норми харчування, розрахунків до запропонованої вартості діто - дня по вікових категоріях, калькуляції вартості послуг з харчування дітей.

В силу ч. 1 ст. 37 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 цього Закону.

Враховуючи той факт, що додаткова угода № 1 від 14.08.2020 до договору укладена з порушенням ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", вона є нікчемною в силу Закону.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Поряд з цим, згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

З огляду на усе вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Рівненської області від 11.05.2021 у справі № 918/1205/20 суперечить вимогам ст. 236 ГПК України, ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин справи, а тому відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Окрім того, оскаржуваним рішенням позивачу було задоволено вимогу про стягнення 30000 грн. витрат на правову допомогу.

Статтею 123 ГПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

В силу п. 2 ч. 4. ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи той факт, що суд апеляційної інстанції, за результатами перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення дійшов висновку про його скасування з прийняттям нового рішення про відмову у позові, витрати позивача на правову допомогу покладаються на останнього.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації задоволити.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 11 травня 2021 року у справі №918/1205/20 скасувати. Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №918/1205/20 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складено "29" вересня 2021 року.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Юрчук М.І.