ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року м.Дніпро Справа № 904/6571/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Денисенка Андрія Володимировича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 (суддя Ярошенко В.І.)

у справі №904/6571/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Денисенка Андрія Володимировича, м. Дніпро

до Державного підприємства "Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України", селище Дослідне, Дніпропетровська область

про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Денисенко Андрій Володимирович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України про стягнення суми боргу в розмірі 1 061 941 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 в задоволенні позову Фізичної особи - підприємця Денисенка Андрія Володимировича відмовлено.

Фізичною особою-підприємцем Денисенко Андрієм Володимировичем подано апеляційну скаргу, згідно якої апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Наголошує, що судом не надано оцінки письмовим доказам Позивача:

- актам здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000016/1, ОУ- 0000016/2, ОУ-0000017/1, ОУ-0000017/2, ОУ-0000018/1, ОУ-0000018/2, які крім підпису директора Відповідача містять підписи інших посадових осіб, які відповідно до позиції Відповідача, не були в змові з ФОП Денисенко А.В., а факт господарської операції підтвердили - головний агроном і головний бухгалтер підприємства Відповідача. Акти виконаних робіт були складені після закінчення господарської операції - надання послуг з внесення ЗЗР;

- одинадцятьом платежам, зробленим Відповідачем на користь Позивача добровільно після надання та отримання послуг, внаслідок чого ФОП Денисенко А.В. отримав гроші у сумі 626 339,00 гривень за надані послуги по Договору.

За твердженням скаржника, судом не враховано факту, що надання послуг відбулося більше 1,5 роки тому назад, і весь цей строк Відповідач не вчиняв жодних дій аби заявити претензії до Позивача за цим Договором щодо повернення, нібито, безпідставно оплачених коштів. Відповідач не здійснював ніяких дій до моменту, поки Позивач не звернувся до нього за стягненням боргу.

Апелянт зазначає, що суд, будучи обізнаним про зміст доказів учасників процесу, маючи сумніви у добросовісності Позивача, не зобов`язав його надати докази про наявність технічних засобів. Так, Відповідачем не заперечувався факт існування чи наявності у ФОП Денисенко А.В. технічних засобів, а саме, самохідних розприскувачів. Більше того, в поданій Відповідачем суду зустрічній позовній заяві, яка досліджувалась судом, Відповідачем, в особі головного інженера ДП "ДГ "Дніпро" ІЗК НААН" Шулим Д.В., проаналізовано технічні властивості ТЗ розприскувача самохідного на базі автомобіля ЗІЛ-131 ФОП Денисенко А.В. з урахуванням його обладнання, вузлів та механізмів, і, навіть, визначено його продуктивність на рівні від 10 до 20 га за годину.

Вважає, що суд першої інстанції також безпідставно послався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, оскільки зміст та юридична природа обставин справи №910/4994/18 та № 904/5739/20 не є подібними; у справі № 910/4994/18 мова йде про визнання недійсним Договору у сфері інформатизації, умови і зміст якого є іншими.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суді від 26.04.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Денисенка Андрія Володимировича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 у справі №904/6571/20 залишено без руху та надано скаржнику строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору у сумі 15 929,11 грн.

На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2021 у справі №904/6571/20 апелянтом до матеріалів справи надано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Денисенка Андрія Володимировича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 у справі №904/6571/20, розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні з викликом сторін на 01.07.2021р. о 14 год. 00 хв.

01.07.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшли пояснення щодо апеляційної скарги, в яких останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У судовому засіданні 01.07.2021 колегія суддів оголосила про перерву до 02.09.2021 на 14:00 год.

У судовому засіданні 02.09.2021 колегія суддів, порадившись на місці, оголосила перерву в судове засідання на 23.09.2021 о 16:30 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.09.2021 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 23.09.2021 р. о 16:30 год.

В судове засідання 23.09.2021 з`явилися представник апелянта (позивача) та представник відповідача.

Представник апелянта у судовому засіданні 23.09.2021 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове - про задоволення позовних вимог. Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, наголосив на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, наполягав на залишенні його без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 09.04.2019 між Державним підприємством "Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України (замовник) та Суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою Денисенком А.В. (виконавець) було укладено договір про надання послуг по внесенню засобів захисту рослин № 94 (далі - договір).

Предметом договору є регулювання взаємовідносин сторін при організації внесення засобів захисту рослин замовника самохідним обприскувачем виконавця (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору, виконуючи зобов`язання, прийняті на себе за даним договором, сторони керуються положеннями чинного законодавства.

Згідно з п. 2 договору, виконавець взяв на себе ряд зобов`язань, зокрема, обов`язок приймати до виконання заявки замовника, подані з дотриманням вимог, передбачених цим договором, а в разі неможливості виконання заявок з об`єктивних причин, негайно повідомляти про це представнику замовника (п. 2.1. договору); відповідно до заявки замовника забезпечувати своєчасне та якісне (дотримання регламентів внесення препаратів, оптимальне покриття площі обробки робочим розчином з урахуванням геометрії поля) внесення препаратів замовника (п. 2.2. договору); прийняв на себе відповідальність за збереження наданих для роботи препаратів (п. 2.3. договору).

У свою чергу, замовник взяв на себе зобов`язання надати інформацію, необхідну для розрахунків оптимальних маршрутів руху оприскувача виконавця (п. 3.1. договору); вжити заходів щодо недопущення простою оприскувача виконавця з вини замовника (п. 3.2. договору); забезпечувати належне оформлення дозвільних документів та погоджень у відповідних інстанціях (Районні ЗЗР, СЕС) та іншої документації, необхідної для безперешкодного проведення робіт, обумовлених у заявці (п. 3.3. договору); провести відповідний інструктаж своїм працівникам, задіяним на роботах по внесенню засобів захисту рослин (п. 3.4. договору).

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що загальна вартість робіт за договором становить 1 440 000,00 грн.

Розмір плати за проведені роботи, включаючи холостий пробіг, перегони між робочими площами, узгоджуються до подачі Заявки на обробку. Узгоджені розміри оплати за виконані роботи фіксуються в заявці замовника, яка є невід`ємною частиною Договору (п. 4.2. Договору).

Відповідно до п. 4.3. договору, розмір плати за надані послуги обчислюється, виходячи з вартості 1-го гектара обробки, з підвозом води і становить 240,00 грн за нормами внесення робочої рідини не більше 200 л. на 1 га.

Замовник забезпечує паливом самохідний оприскувач виконавця, з розрахунку 1 літр бензину А-92 на обробку 1-го гектара площі, або дизельне паливо (ДП) на обробку 1-го гектара площі.

Переїзд між полями здійснюється за рахунок господарства з розрахунку норми витрати палива (бензин марки А-92 або дизельне паливо (ДП)) 35 літрів на 100 кілометрів.

Згідно умов п. 4.4. договору, в редакції додаткової угоди від 12.06.2019 замовник проводить оплату за фактом виконання робіт (наданих послуг), у строк до 31 грудня 2019 року.

Зазначений договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині розрахунків - до повного виконання договірних зобов`язань (п. 8.1. договору).

Звертаючись із даним позовом до суду, Позивач стверджував, що на виконання умов договору № 94 від 05.04.2019, в період із квітня по червень 2019 відповідачу були надані послуги по внесенню засобів захисту рослин (далі ЗЗР) на загальну суму 1 688 280 грн. Зважаючи на те, що Відповідач за надані послуги розрахувався частково, сплативши суму в розмірі 626 339 грн, в останнього виникла заборгованість в сумі 1 061 941 грн., стягнення якої Позивач вимагає в судовому порядку.

В підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, Позивач подав суду копії наступних письмових доказів: заявки № 1 до договору № 94 від 09.04.2019; актів здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000016/1 від 30.04.2019, № ОУ-0000016/2 від 30.04.2019, № ОУ-0000017/1 від 31.05.2019, № ОУ-0000017/2 від 31.05.2019, № ОУ-0000018/1 від 30.06.2019, № ОУ-0000018/2 від 30.06.2019; двостороннього акта звірки взаєморозрахунків; банківських виписок про здійснення відповідачем платежів.

Заперечуючи надання послуг за Договором №94 від 09.04.2019, Відповідач наполягав на тому, що відповідно до умов укладеного сторонами договору, передумовою надання послуг було вчинення Замовником певних дій, як-то передача препаратів (ЗЗР), надання інформації для розрахунку оптимальних маршрутів обробки, забезпечення належного оформлення дозвільних документів та погоджень у відповідних інстанціях для безперешкодного проведення робіт, проведення інструктажу працівників, забезпечення паливом самохідного оприскувача виконавця, надання інших матеріальних умов (ресурсів), необхідних для виконання визначених договором послуг. При цьому, Відповідач зазначив, що за недоведеністю факту вчинення відповідних дій, представлені Позивачем докази не можуть підтверджувати надання послуг за договором, що виключає підстави для задоволення заявлених вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд виходив з того, що матеріалами справи не підтверджується існування у Позивача технічної можливості для надання послуг, передбачених Договором, зокрема, не надано доказів наявності у Позивача відповідної техніки, забезпечення її паливом, передачі ЗЗР для їх внесення. Крім того, Заявкою № 1 до договору, сторонами не було визначено конкретне місце внесення засобів захисту рослин (номери полів по внутрішньогосподарській номенклатурі), терміни їх внесення, найменування культур, площі обробки, найменування ЗЗР та регламенти їх внесення, погодження яких передбачено змістом самої заявки, що у свою чергу свідчить про відсутність у Позивача і технологічної можливості для надання послуг за договором.

З урахуванням наведеного, подані Позивачем докази, зокрема, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), не відповідають такому критерію доказів, як достовірність, адже інші обставини, які не спростовані в установленому порядку, свідчать про невідповідність інформації, зазначеної в цих актах.

Апеляційний господарський суд погоджується з даними висновками місцевого господарського суду та зазначає з приводу викладених в апеляційній скарзі доводів наступне.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналіз умов укладеного сторонами Договору № 94 від 09.04.2019 свідчить про те, що зазначений правочин за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги наданням відповідачу по Договору послуг по внесенню засобів захисту рослин (далі ЗЗР) на загальну суму 1 688 280 грн., на підтвердження чого складено акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000016/1 від 30.04.2019, № ОУ-0000016/2 від 30.04.2019, № ОУ-0000017/1 від 31.05.2019, № ОУ-0000017/2 від 31.05.2019, № ОУ-0000018/1 від 30.06.2019, № ОУ-0000018/2 від 30.06.2019

Водночас, заперечення Відповідача проти позову ґрунтуються на відсутності факту вчинення Замовником дій, які встановлені договором, до вчинення яких Виконавець не мав можливості приступити до його виконання, що ставить під сумнів надання послуг, відображених в актах здачі-приймання робіт (надання послуг).

Так, предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, предмет доказування у кожній конкретній справі складає певну сукупність фактів, які мають матеріально-правове значення, встановлення яких необхідне для ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення у справі.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права, а також підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду.

За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому твердження апелянта про безпідставність посилання місцевого господарського суду на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, через відмінність змісту та юридичної природи обставин справи №910/4994/18 та № 904/6571/20, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, стосується алгоритму та порядку встановлення фактичних обставин у справі. При цьому самі фактичні обставини (відмінність предмету доказування) не впливають на алгоритм (послідовність) їх встановлення.

Враховуючи обставини справи та позиції сторін, предметом доказування в даній справі є доведення обставин існування у Виконавця можливості надавати послуги за Договором, виходячи з його умов, сам факт надання послуг, їх надання в зазначеному обсязі та відповідно виникнення у Замовника обов`язку з їх оплати.

Як вбачається з матеріалів справи (т. 1 а.с. 9) у пункті 1.1. Договору № 94 від 09.04.2019 сторони передбачили надання послуг по внесенню засобів захисту рослин Замовника, самохідним оприскувачем Виконавця, тобто, послуги мали надаватися технічним засобом Позивача, з використанням препаратів - ЗЗР Відповідача.

Умовами Договору на Замовника було покладено обов`язок щодо надання інформації, необхідної для розрахунків оптимальних маршрутів руху оприскувача Виконавця (п. 3.1. Договору). Обов`язок забезпечити належне оформлення дозвільних документів та погоджень у відповідних інстанціях (Районні ЗЗР, СЕС) та іншої документації, необхідної для проведення робіт, обумовлених у заявці (п. 3.3. Договору). Обов`язок забезпечити паливом самохідний оприскувач Виконавця (п. 4.3. Договору).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В контексті умов укладеного сторонами договору, під обов`язком Замовника надати інформацію, необхідну для розрахунку оптимальних маршрутів руху оприскувача, слід розуміти надання інформації відносно конкретного місця проведення робіт із внесення ЗЗР (номери полів, данні щодо їх конфігурації, місця розташування, тощо).

В свою чергу, обов`язком забезпечити виконавця належною дозвільною документацією, є оформлення відповідно до вимог чинним законодавством України, зокрема, Закону України "Про захист рослин", Закону України "Про пестициди і агрохімікати", Порядку одержання допуску (посвідчення) на право роботи, пов`язаної з транспортуванням, зберіганням, застосуванням та торгівлею пестицидами і агрохімікатами, відповідних Допусків на проведення робіт з пестицидами і агрохімікатами.

Таким чином, виходячи зі специфіки та особливостей послуг із внесення засобів захисту, які є предметом Договору, можливість їх надання позивачем ставиться в залежність від цілого ряду умов, серед яких отримання ідентифікуючої інформації відносно конкретного місця проведення робіт із внесення ЗЗР, найменування, виду та кількості наявних ЗЗР, надання палива для самохідного оприскувача, а всьому цьому передує, перш за все, оформлення необхідних дозвільних документів.

Однак, матеріали справи не містять доказів отримання позивачем від відповідача означених речей та документів.

Крім того, невід`ємною частиною Договору є заявка, яка передбачає необхідність відображення істотних умов кожного конкретного замовлення Виконавцю по внесенню засобів захисту рослин, а саме:

- дата, час, терміни проведення обробок;

- відповідальна особа Замовника при проведенні робіт, номер телефону;

- відповідальна особа Виконавця при проведенні робіт, номер телефону;

- номер поля по внутрішньогосподарській номенклатурі;

- узгоджені терміни внесення: найменування культури; площа обробки, га;

- внесене ЗЗР, регламенти внесення;

- підвіз води здійснює; Підвіз ЗЗР здійснює;

- загальна площа обробки, га: Вартість обробки, грн за 1 га;

- холостий пробіг, км; вартість холостого пробігу, грн: потреба в паливі, л.

Фактично по Договору на весь час обсяг робіт складена одна загальна Заявка №1 (т. 1 а.с. 14), яка містить наступні дані:

- дата, час, термін проведення обробок: квітень-жовтень;

- відповідальна особа Замовника при проведенні робіт, номер телефону - ОСОБА_1 (тел. НОМЕР_1 );

- загальна площа обробки, га - 6000.00: вартість обробки, грн за 1 га - 240.

Інші необхідні для ідентифікації проведених робіт дані:

- номер поля по внутрішньгосподарській номенклатурі;

- конкретизовані узгоджені терміни внесення;

- найменування культури;

- площа обробки;

- найменування внесених засобів захисту рослин, регламенти внесення

в заявці відсутні.

Отже, необхідні для ідентифікації проведених робіт дані (номер поля по внутрішньогосподарській номенклатурі; конкретизовані узгоджені терміни внесення; найменування культури; площа обробки, га; внесене ЗЗР, регламенти внесення) в заявці відсутні, що унеможливлює надання ФОП Денисенко А.В. визначених у Договорі № 94 від 09.04.2019 послуг, їх обсягу та кількості.

Таким чином, в заявці № 1 до Договору № 94 від 09.04.2019 відсутня необхідна вичерпна інформація, яка б надала можливість позивачу виконати роботи, та врахування якої відповідно до положень договору є необхідною передумовою здійснення робіт.

З даного приводу позивач зазначав, що всі перемовини між сторонами при виконанні договору відбувалися в усній формі.

В той же час, колегія суддів наголошує, що інших доказів погодження умов договору, окрім заявки № 1, немає.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як передбачено ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, доводи Позивача про погодження істотних умов кожного конкретного замовлення є непідтвердженими матеріалами справи.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.

Згідно ч. 1 ст. 9 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

А як передбачено ч. 2 цієї статті первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо

Враховуючи, що Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) є первинними документами, вони повинні мати обов`язкові реквізити, передбачені частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та наводити конкретний перелік наданих послуг, їх зміст та обсяг, місце і дату їх надання.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, сам лише факт складання та підписання сторонами актів здачі-приймання послуг не є безумовним свідченням надання таких послуг, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної у цих документах. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору не лише первинних документів, а і фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій.

Апеляційний суд зауважує, що з наданих позивачем актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) неможливо встановити час та місце конкретно вчинених дій з надання послуг по внесенню засобів захисту рослин, самі Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) мають знеособлений характер, не розкривають зміст та обсяг господарських операцій з надання послуг по внесенню засобів захисту рослин, а містять лише загальне найменування послуг без жодної їх деталізації.

При цьому об`єм наданих послуг відповідно вказаних актів, на які посилається Позивач, дорівнює 7 034,5 га, що враховуючи вартість обробки за один гектар становить 7 034,5 * 240 = 1 688 280,00 грн., а це не відповідає вартості робіт передбаченої договором 1 440 000,00 грн. та об`єму робіт відповідно до заявки - 6 000 га.

В свою чергу, умовами п. 4.2. Договору Сторонами визначено, що розмір плати за проведені роботи, включаючи холості пробіги, перегони між робочими площами, узгоджується до подачі Заявки на обробку. Узгоджені розміри оплати за виконані роботи фіксуються в Заявці Замовника, яка є невід`ємною частиною Договору.

Будь-яких інших заявок, окрім Заявки № 1, чи додаткових угод, в яких сторонами обумовлювався б інший розмір площі обробки засобами захисту рослин (більший від 6 000 га), як, власне, і загальна ціна Договору в розмірі, відмінному від передбаченого в п. 4.1. Договору - 1 440 000,00 грн., матеріали справи не містять й апелянтом (позивачем) таких суду не надано, що також свідчить про сумнівний характер надання відповідних послуг у зазначеному об`ємі.

Не доведено матеріалами справи й факту видачі Позивачу як Виконавцю за договором або його працівникам (за їх наявності) передбачених законом та договором дозвільних документів для проведення робіт з пестицидами і агрохімікатами (допуски, наряди на виконання роботи, тощо), передачі Замовником ЗЗР для їх внесення Виконавцем, а також, факт передачі (забезпечення) паливом самохідного оприскувача Виконавця.

Крім того, за повідомленням позивача, потужності його оприскувача на базі автомобіля ЗІЛ-131 (переобладнання) з наступними технічними характеристиками: ємність 5 м.куб. (пластик), ширина штанги 24 м., гідравлічна, насос фірми Нурro (США), двигун ЗІЛ-131 (карбюраторного типу), витрати палива в транспортному режимі 40 л/100 км., витрати палива на внесення засобів захисту рослин - від 0,8 до 1,5 л/га, внесення всіх рідких видів ЗЗР, продуктивність - від 10 до 20 га за годину, не спроможні були обробити заявлену ним площу у вказані в актах виконаних робіт (наданих послуг) проміжки часу. Так, акти містять відомості про виконання робіт на площі від 238 до 364 га у наступні дні: 30 квітня, 05, 14, 15, 16, 17 травня, 01, 06, 07, 08, 10, 11, 12, 13, 14 червня, що перевищує фізичні можливості продуктивності оприскувача за зміну роботи (10 годин).

Згідно ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

З урахуванням наведеного, подані Позивачем докази, зокрема, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), не відповідають такому критерію доказів, як достовірність, адже інші обставини, які не спростовані в установленому порядку, свідчать про невідповідність інформації, зазначеної в цих актах.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, наявні у справі докази не дозволяють розкрити зміст та обсяг всіх господарських операцій, на виконання яких посилається позивач, та не підтверджують їх реальний характер.

Оцінюючи зазначені обставини в сукупності, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що матеріалами справи не підтверджується існування у Позивача технічної можливості для надання послуг, передбачених Договором, зокрема, не надано доказів наявності у Позивача відповідної техніки, спроможної виконати зазначений обсяг робіт в заявлені терміни, забезпечення її паливом, передачі засобів захисту росли для їх внесення, достатнього трудового ресурсу.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи скаржника про доведеність надання послуг за Договором лише на підставі актів приймання-передачі наданих послуг та доказів часткової оплати цих послуг Відповідачем.

Відповідно до приписів ч. 2, 3 ст. 74 ГПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, відповідно зазначених правил доказування в господарському процесі, у спірних правовідносинах, у яких Відповідач посилався на невчинення Позивачем певних дій (ненадання послуг по внесенню ЗЗР), Позивач мав довести не лише факт підписання сторонами актів надання послуг, а реальність здійснення відповідної господарської операції, наявність фізичних, технічних та технологічних можливостей для її виконання.

Водночас, будучи обізнаним про зміст заперечень Відповідача проти заявлених вимог, які, крім іншого, ґрунтувалися на тому, що даний спір зумовлено змовою між Позивачем та попереднім директором Відповідача, який безпідставно підписав від імені підприємства акти здачі-приймання робіт, Позивач обмежився наданням доказів, які з урахуванням фактичних обставин справи не можуть бути прийняті судом як достовірні, тобто такі, що створені за відсутністю впливу спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем під час розгляду справи місцевим господарським судом заявлялося клопотання про витребування у фізичної особи-підприємця Денисенка Андрія Володимировича оригіналів наступних документів (т. 1 а.с. 49-52):

- інформацію про наявність самохідного оприскувача та технічних засобів для його переміщення, обслуговування, зберігання у ФОП Денисенка А.В. у період з 09.04.2019 року по 30.06.2019 року (п. 1.1. Договору);

- інформацію про наявність найманих працівників у ФОП Денисенка А.В. за період з 09.04.2019 року (дату укладення договору) по 30.06.2019 року (дату останнього акту) (п. 3.5 Договору);

- командировочні листи на найманих працівників ФОП Денисенка А.В. за період з 09.04.2019 року (дату укладення договору) по 30.06.2019 року (дату останнього акту) (п. 3.5 Договору);

- докази проведення інструктажів найманим працівникам задіяним під час виконання робіт на земельних ділянках відповідача за період з 09.04.2019 року (дату укладення договору) по 30.06.2019 року (дату останнього акту);

- відомості щодо нарахування заробітної плати найманим працівникам за період з 09.04.2019 року (дату укладення договору) по 30.06.2019 року (дату останнього акту);

- погоджені регламенти внесення препаратів (п.2.2., п. 2.3. Договору);

- акти приймання-передачі наданих для роботи препаратів під час виконання договору №94 від 09.04.2019 року (п. 2.3 Договору);

- погодження характеристик оптимального покриття площі обробки робочим розчином з урахуванням геометрії поля;

- інформацію, що надавалася підприємством щодо культур, які будуть оброблятися на відповідній ділянці поля у період з 09.04.2019 року (дату укладення договору) по 30.06.2019 року (дату останнього акту);

- документи, що підтверджують передачу ФОП Денисенко А.В. препаратів Замовника для обробки (п.п. 2.2, 2.3. Договору);

- інформацію для розрахунків оптимальних маршрутів руху (п.3.1 договору);

- документи, що підтверджують передачу пального Замовником при виконанні договору №94 від 09.04.2019 року.

В той же час, Позивач заперечив проти задоволення вказаного клопотання, відповідних доказів та інформації суду першої інстанції не надав.

З приводу заявленого у апеляційній скарзі клопотання про прийняття додаткових доказів, які не були подані суду першої інстанції (копії свідоцтв про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 та ТЗ НОМЕР_3 ), з визнанням поважною причини їх неподання суду першої інстанції (т. 1 а.с. 156-159), колегія суддів зазначає наступне.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема: подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України).

За приписами ч. 1 та 2 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У відповідності до п. 2 ст. 164 ГПК України при поданні позовної заяви позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На підставі положень частини третьої статті 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обґрунтовуючи неможливість подання вищезазначених доказів до суду першої інстанції, апелянт зазначив, що у Позивача не було необхідності підтверджувати наявність у нього технічних засобів, тому Позивач їх і не надавав раніше до суду і така виникла тільки після винесення рішення у справі.

Апеляційний суд зауважує, що виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції.

В той же час, процесуальне законодавство допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак є неприйнятною ситуація, коли суд першої інстанції відмовив у позові, а заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги нові докази лише з підстав його необізнаності щодо необхідності подання усіх наявних в нього доказів чи його суб`єктивної позиції щодо недоречності їх подання.

Колегією суддів враховано, що прийняття судом до розгляду несвоєчасно поданих доказів без поважних на те причин, а лише через неналежну підготовку сторони щодо судового розгляду справи, порушує імперативні норми Господарського процесуального кодексу України та унеможливлює дотримання принципу рівності учасників справи і неупередженості суду.

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, (яким відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів), яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.01.2019 року у справі № 925/2028/15 та від 14.01.2020 року у справі № 925/1082/18).

Під час розгляду справи судом першої інстанції Позивач не повідомляв суд про неможливість надання копій свідоцтв про реєстрацію ТЗ та долучення їх до матеріалів справи.

Більш того, на необхідності долучення Позивачем до матеріалів справи такого роду доказів наголошував Відповідач.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - позивача).

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає (правова позиція Верховного Суду, наведена у постанові від 16.06.2021 у справі № 915/2222/19).

Разом з тим, апелянтом не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції доказів, які просить долучити до справи на стадії апеляційного розгляду, як не надано і доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта.

Відповідно до частини восьмої статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, позивач не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, а отже не вчинив відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки додатковим доказам (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 904/3582/18 та від 04.04.2019 у справі № 918/329/18).

Отже, у задоволені клопотання Фізичної особи-підприємця Денисенко Андрія Володимировича про долучення доказів, які не були подані в суд першої інстанції, слід відмовити.

На підставі викладеного, за не доведенням факту надання Позивачем послуг з внесення засобів захисту рослин відповідно до умов Договору № 94 від 09.04.2019 в зазначеному обсязі, вимоги про стягнення заборгованості з оплати відповідних послуг, задоволенню не підлягають.

Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин, підтверджених відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, з огляду на положення ст.ст.74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 у справі №904/6571/20.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 275-279, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Денисенка Андрія Володимировича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 у справі №904/6571/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 у справі №904/6571/20 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за Фізичною особою-підприємцем Денисенко Андрієм Володимировичем.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.09.2021

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко