ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"27" вересня 2021 р.Справа № 924/84/21

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., розглянувши матеріали заяви комунального підприємства "Міськтепловоденергія" про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

за позовом акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" в особі Кам`янець-Подільського РЕМ АТ "Хмельницькобленерго", м. Кам`янець-Подільський

до комунального підприємства " Міськтепловоденергія", м. Кам`янець-Подільський

про стягнення суми боргу в розмірі 3954971,44 грн,

представники сторін:

позивач, ДВС - не з`явилися

відповідач (заявник) - Семенов С.В. - адвокат, представник за довіреністю від 11.01.2021 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суд Хмельницької області від 12.05.2021р. позов акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" в особі Кам`янець-Подільського РЕМ акціонерного товариства "Хмельницькобленерго", м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області до комунального підприємства "Міськтепловоденергія", м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області про стягнення 3954971,44 грн, з яких 2951443,01 грн пені, 301007,13 грн 3% річних, 702521,30 грн інфляційних втрат задоволено частково та стягнуто з комунального підприємства "Міськтепловоденергія" (Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, вул. Тімірязєва, 123, ідентифікаційний код 36588183) на користь акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" (м. Хмельницький, вул. Храновського, буд. 11 А, ідентифікаційний код 22767506) в особі Кам`янець-Подільського району електричних мереж акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" (Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, пров. Будівельників, 3, ідентифікаційний код 22764666) 139049,44 грн (сто тридцять дев`ять тисяч сорок дев`ять гривень 44 коп.) 3% річних, 565964,09 грн (п`ятсот шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири гривні 09 коп.) інфляційних втрат, 57520,82 грн (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот двадцять гривень 82 коп.) пені, 11438,02 грн (одинадцять тисяч чотириста тридцять вісім гривень 02 коп.) витрат на оплату судового збору.

29.06.2021р. постановою Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу КП "Міськтепловоденергія", м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області на рішення господарського суду Хмельницької області від 12.05.2021р. у справі № 924/84/21 задоволено, рішення господарського суду Хмельницької області від 12.05.2021р. у справі № 924/84/21 в частині стягнення з КП "Міськтепловоденергія", м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області на користь АТ "Хмельницькобленерго" в особі Кам`янець-Подільського РЕМ акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" 57520,82 пені скасовано та стягнуто з акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" (м. Хмельницький, вул. Храновського, буд. 11 А, ідентифікаційний код 22767506) в особі Кам`янець-Подільського району електричних мереж акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" (Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, пров. Будівельників, 3, ідентифікаційний код 22764666) на користь комунального підприємства "Міськтепловоденергія" (Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, вул. Тімірязєва, 123, ідентифікаційний код 36588183) 3405,00 грн (три тисячі чотириста п`ять гривень 00 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарським судом видано відповідні накази по справі №924/84/21.

14.09.2021р. на електрону адресу суду від представника комунального підприємства "Міськтепловоденергія" надійшла заява, відповідно до якої просить суд визнати наказ господарського суду від 06.06.2021р. у справі № 924/84/21 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення КП "Міськтепловоденергія" на користь АТ "Хмельницькобленерго" в особі Кам`янець-Подільського РЕМ акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" 139049,44 грн. 3 % річних та 565964,09 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування поданої заяви представник комунального підприємства "Міськтепловоденергія" зазначає, що 30.11.2016р. набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" від 03.11.2016р. № 1730-VIII (далі Закон № 1730), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення. Крім того, 14.07.2021р. був прийнятий Закон України "Про заходи, спрямовані на подоланню кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (надалі Закон № 1639), який набув чинності 29.08.2021р. Зазначеним законом були внесені зміни в Закон № 1730. Як вказує заявник, правовий аналіз Закону № 1730 свідчить, що на заборгованість за спожиту для централізованого водопостачання та водовідведення електричну енергію, яка утворилось до 01.06.2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню за умови: або погашення такої заборгованості до 1 червня 2021 року; або погашення такої заборгованості до моменту укладення договорів про реструктуризацію; або повного погашення такої заборгованості шляхом виконання укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Також вимоги вказаної норми передбачають ще одну загальну умову для проведення списання: здійснення розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків. При цьому, така умова стосується розрахунків за кожним окремим кредитором, заборгованість перед яким підлягає врегулюванню відповідно до Закону № 1730.

Починаючи з січня 2019 року, позивач не здійснює постачання електричної енергії КП "Міськтепловоденергія". Доказами цьому виступають договір про постачання електричної енергії № 21900020 від 29.01.2019р. з додатками, договір про постачання електричної енергії № 585 від 19.02.2020 року з додатками, акт звірки взаєморозрахунків, картка виписка по рахунку. Зазначене підтверджує виконання з боку КП "Міськтепловоденергія" необхідної умови.

Крім того, КП "Міськтепловоденергія" згідно наказу Мінрегіону від 08.06.2017р. № 142 внесено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Як стверджує заявник, також матеріалами справи підтверджена обставина щодо відсутності основної заборгованості за активну електроенергію комунального підприємства "Міськтепловоденергія" згідно договору № 20 від 16.02.2010р. станом на липень 2019 року. Вказане свідчить, що боржником КП "Міськтепловоденергія" до 1 червня 2021 року погашено основний борг за поставлену електричну енергію в повному обсязі, що фактично встановлено рішенням господарського суду Хмельницької області 12 травня 2021 року у справі № 924/84/21, відповідно інфляційні нарахування та проценти річних підлягають списанню. Оскільки, виходячи з положень частини 2 статті 7 Закону № 1730 обов`язок КП "Міськтепловоденергія" вважається припиненим в частині 3 % річних та інфляційних втрат, виданий наказ в цій частині підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

В письмових поясненнях від 24.09.2021 р. позивач просить суд відмовити у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. На підтвердження своєї позиції посилається на ст. 328 ГПК України, правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 р. у справі №910/8665/17, ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі врегулювання (погашення,списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії". На думку позивача у господарського суду відсутні підстави для визнання наказу таким що не підлягає виконанню, оскільки в даному випадку підлягає виконанню п. 16 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", а не п.5 ч.1 ст. 39 даного Закону. На думку акціонерного товариства, дія Закону щодо врегулювання заборгованості за спожиту електричну енергію поширюється виключно на підприємства централізованого водопостачання та водовідведення. З посиланням на статут відповідача, позивач звертає увагу, що комунальне підприємство займається різними видами діяльності, в тому числі виробництво електроенергії, будівництво житлових і нежитлових будівель, забір і очищення постачання води тощо. Таким чином позивач констатує факт того що списанню може підлягати лише частина суми, в яку входить саме централізоване водопостачання та водовідведення, а інша сума в яку входить споживання електричної енергії за інші види діяльності, списанню не підлягає.

Відповідно до наказу № 142 від 08.06.2017р. Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України комунальне підприємство "Міськтепловоденергія" включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання.

Згідно довідки КП "Міськтепловоденергія" останнім повідомлено, що станом на 01.06.2021р. заборгованість перед АТ "Хмельницькобленерго" по договору № 20 (21900020) про постачання електричної енергії від 16.02.2010р. відсутня.

30.12.2020р. між комунальним підприємством "Міськтепловоденергія" (споживач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" (постачальник) укладено додаткову угоду про внесення змін до договору № 585 від 19.02.2020р., п. 1 якої визначено, що, керуючись п. 4 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та п. 16.2. договору сторони домовились продовжити строк дії договору, а п. 13.1 викласти в наступній редакції: "13.1. Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2021р., а в частині здійснення розрахунків споживачем за фактично спожиту електричну енергію до повного виконання зобов`язань".

Представник заявника в судове засідання з`явився, вимоги заяви підтримав.

Представник позивача в судове засідання не з`явилися.

Представник відділу державної виконавчої служби в судове засідання не з`явився.

Зважаючи на те, що неявка стягувача та боржника не є перешкодою для розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (ч. 3 ст. 328 ГПК України), суд вважає за необхідне розглянути дану заяву за наявними у справі матеріалами.

Суд, розглянувши заяву від 13.09.2021р. комунального підприємства "Міськтепловоденергія" про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення господарського суду Хмельницької області від 12.05.2021р. та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021р. у даній справі з відповідача на користь позивача було стягнуто 139049,44 грн 3% річних, 565964,09 грн інфляційних втрат.

Господарським судом видано відповідні накази по справі № 924/84/21.

Представник комунального підприємства "Міськтепловоденергія" просить суд визнати наказ суду від 06.06.2021р. № 924/84/21 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 139049,44 грн 3% річних, 565964,09 грн інфляційних втрат, оскільки вважає, що відповідач підпадає під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" від 03.11.2016р. № 1730-VIII (далі Закон № 1730), оскільки ним станом на 01.06.2021р. погашено основну заборгованість по договору № 20 від 16.02.2010р. та відсутня заборгованість за активну електроенергію станом на липень 2019 року. Отже, інфляційні нарахування та проценти річних підлягають списанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" (Закон № 1730) дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1730 для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону № 1730 на заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення електричну енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню, за умови здійснення розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків, у такий спосіб:

неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, погашення якої здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 6 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, підлягають списанню;

неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, підлягають списанню, за умови повного виконання підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

З аналізу даної статті слідує, що головною умовою не нарахування неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на заборгованість підприємствам централізованого водопостачання та водовідведення (в даному випадку комунальному підприємству "Міськтепловоденергія"), а також врегулюванню (у разі їх нарахування) є здійснення розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків. При цьому, абзаци 2 та 3 частини другої ст. 3 Закону № 1730 визначають два способи врегулювання нарахованих неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних.

Таким чином, заявник помилково розцінює, що на погашену заборгованість за спожиту для централізованого водопостачання та водовідведення до 01.06.2021р. нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних підлягають списанню без врахування основної умови такого списання - здійснення розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків. А таку основну умову заявник прирівнює до інших двох умов - абзаци 2 та 3 частини другої ст. 3 Закону № 1730, які є похідними.

Однак, на підтвердження здійснення розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків комунальним підприємством "Міськтепловоденергія" не надано жодних належних доказів в розумінні вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо правильності оформлення первинних документів. Надана заявником довідка про відсутність заборгованості перед АТ "Хмельницькобленерго" по договору № 20 (що є внутрішнім документом заявника та не може категорично підтверджувати відсутність заборгованості) та додаткова угода № 7 від 30.12.2020р. не являються такими доказами з огляду на вищезазначений закон.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Окрім того, судом зауважується, що наведена заявником ч. 2 ст. 7 Закону № 1730 визначає саме списання нарахованої неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, проте заявником не підтверджено доказами самого факту списання коштів (інфляційних втрат та 3% річних) зазначених у виконавчому документі, як і відсутні в матеріалах заяви докази стосовно порядку (механізм) такого списання зазначених нарахувань, відсутні докази звернення заявника до позивача з вимогою списання нарахованих нарахувань.

Враховується, що Закон № 1730 не наділяє суд процесуальною можливістю визнавати недійсними видані виконавчі документи у зв`язку із прийняттям вказаного вище Закону, оскільки у останньому відсутня пряма вказівка на вчинення такої дії, як і відсутня вказівка про припинення існуючого між сторонами зобов`язання.

При цьому, в разі невиконання позивачем вимог Закону щодо списання інфляційних нарахувань та процентів річних, відповідач не позбавлений можливості захистити своє порушене право, в тому числі шляхом звернення до суду. Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні жодні докази в підтвердження звернення відповідача до позивача з будь-якою вимогою стосовно можливості списання нарахувань.

Разом з тим, як унормовано ч. 2 ст. 328 ГПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.

При цьому, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

1) матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання);

2) процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання.

В межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.07.2019р. у справі № 910/8665/17.

Однак, досліджуючи матеріали заяви, суд констатує, що наказ від 06.06.2021р. № 924/84/21 не був виданий судом помилково (рішення суду у даній справі набрало законної сили, рішення суду підлягає примусовому виконанню, рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат та процентів річних не скасоване); обов`язок боржника стосовно невиконаного ним в обумовлений сторонами строк зобов`язання по договору № 20 від 16.02.2010р. (з урахуванням укладеної додаткової угоди) не є припиненим або добровільно виконаним ні самим боржником, ні іншою особою. Наказ був виданий за наявності відповідної правової підстави та не створює для боржника обов`язків, які не передбачені рішенням суду. Стосовно інших причин (як однієї з підстав визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково), то судом зазначається, що наявність Закону № 1730 (з урахуванням внесених змін), зокрема ч. 2 ст. 7, не виключає норму (загальну умову) ЦК України, що встановлює виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Отже, обов`язок комунального підприємства "Міськтепловоденергія" перед акціонерним товариством "Хмельницькобленерго" в особі Кам`янець-Подільського РЕМ АТ "Хмельницькобленерго" за рішенням господарського суду Хмельницької області від 12.05.2021р. та постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021р. у справі 924/84/21 є дійсним та не припиненим.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон) встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, № 38773/05, від 26.07.2012, зазначено, що Суд повторює, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Суду у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

Виконання рішення суду проводиться лише тим способом, який визначено у рішенні, або в порядку статті 331 ГПК України цей спосіб і порядок виконання може бути змінений.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена стаття не передбачає право суду змінювати або доповнювати підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, така зміна буде суперечити ст. 19 Конституції України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення заяви комунального підприємства "Міськтепловоденергія" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 328 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви комунального підприємства "Міськтепловоденергія" від 13.09.2021р. про визнання наказу господарського суду Хмельницької області від 06.06.2021р. у справі № 924/84/21 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з комунального підприємства "Міськтепловоденергія" на користь акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" в особі Кам`янець-Подільського РЕМ АТ "Хмельницькобленерго" 139049,44 грн 3% річних та 565964,09 грн інфляційних втрат, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 5 прим.:

1 - до справи;

2, 3 - позивачу (29018, м. Хмельницький, вул. Храновського, 11 А; 32306, Хмельницька обл., м. Кам`янець-Подільський, пров. Будівельників, 3);

4 - відповідачу (32302, Хмельницька обл., м. Кам`янець-Подільський, вул. Тімірязєва, 123).

5 - ДВС (32302, Хмельницька обл., м. Кам`янець - Подільський, вул. Татарська, 8)

Всім рекомендованим з повідомленням.