РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.10.2021Справа № 910/11157/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Міністерства оборони України (03186, м.Київ, Повітрофлотський проспект, 6, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Вимпел" (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 21, офіс 804, )

про стягнення коштів 419 867,39 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Вимпел" про стягнення 419 867,39 грн штрафних санкцій за порушення умов договору №286/3/20/87 від 22.05.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/20/87 від 22.05.2020, в частині поставки товару в обумовлені сторонами у договорі строки.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.07.2021 відкрив провадження у справі № 910/11157/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надав строк для реалізації процесуальних прав.

03.02.2021 відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у порядку загального позовного провадження з огляду на те, що справа є значної складності та наявність підстав у спірних правовідносинах для звільнення від відповідальності відповідача (форс-мажорні обставини).

Господарський суд міста Києва ухвалою від 06.08.2021 відмовив у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з тих підстав, що наведені доводи про обставини звільнення від відповідальності відповідача (форс-мажорні обставини) по договору №286/3/20/87 від 22.05.2020 не свідчать про складність справи та неможливість розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання на підставі поданих доказів та письмових заяв по суті спору.

17.08.2021 відповідач подав до суду клопотання про продовження процесуального строку для подачі відзиву, розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 25.08.2021 поновив відповідачу пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позов по справі та долучив відзив до матеріалів справи; у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовив.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечував, посилаючись на наявність обставин непереборної сили щодо належного виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару у визначений строк - 30.07.2020, що співпав із періодом дії суворих карантинних заходів в Україні, перебуванням працівників відповідача на самоізоляції та та припиненням роботи товариства на період самоізоляції, неможливості поставки продукції для виготовлення товару, у зв`язку з чим відповідач не мав можливості виконати умови договору щодо поставки товару у визначений строк, про що позивача було неодноразово повідомлено із наданням Сертифікату Торгово-Промислової палати України №3100-20-1472 від 02.09.2020. Посилаючись на вказані обставини позивач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, також вказав на надмірно великий розмір штрафних санкцій, який підлягає зменшенню.

Позивач правом на подачу відповіді на відзив не скористався.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності клопотань учасників справи про продовження процесуальних строків, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.05.2020 між Міністерством оборони України (замовник за договором, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова група «Вимпел» (постачальник, відповідач) був укладений Договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/20/87 (далі-договір), за умовами якого постачальник зобов`язався у 2020 році поставити замовнику товар в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі: Капелюхи та головні убори (18440000-5) (Берет трикотажний для військовослужбовців Збройних Сил України) Лот 1. Берети (18443310-2) (Берет трикотажний для військовослужбовців Збройних Сил України світло-оливкового та темно-бордового кольору): 1) Берет трикотажний для військовослужбовців Збройних Сил України світло-оливкового кольору; 2) Берет трикотажний для військовослужбовців Збройних Сил України темно-бордового кольору, а замовник - забезпечити приймання та оплату товару.

Пунктом 1.5 договору визначено, що товар за кількістю постачається на об`єднані центри забезпечення після приймального контролю (якості) представниками Управління контролю якості (далі - представник Замовника).

Згідно з пунктом 3.1 договору, ціна товару становить: 3 380 146,00 грн.

Ціна за договором коригується у порядку визначеному у статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (пункт 3.2 договору).

Відповідно до пункту 5.1 договору, термін поставки товару визначений в специфікації до договору.

Положеннями пункту 5.2 договору передбачено, що місцем поставки товару є об`єднані центри забезпечення Тилу Збройних Сил України (далі - одержувачі Замовника) згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України, які є невід`ємною частиною Договору, з обов`язковим дотриманням передбачених ними вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів Замовника та черговості відвантажень. Поставка товару здійснюється транспортом Постачальника. Витрати щодо перевезення товару до місця приймання одержувачем Замовника, несе Постачальник.

Датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у Посвідченні, що оформлене та підписане у визначеному порядку (п.5.3).

Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені Договором (підпункт 6.3.1. пункту 6.3 договору).

Згідно з пунктом 7.2 договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах передбачених пунктом 7.3 договору.

Підпунктом 7.3.4. пункту 7.3 договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Сплата неустойки (штрафу, пені) і відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням обов`язків, не звільняють сторони від виконання зобов`язань за договором, крім випадків, передбачених законодавством України та договором (підпунктом 7.3.7. пункту 7.3. договору).

Відповідно до підпункту 7.3.9 пункту 7.3 договору, неустойка (пеня, штраф) за несвоєчасне постачання продукції (товару) яка передбачена п. 7.3.4. договору нараховується в межах терміну дії договору, та не більше ніж до кінця поточного бюджетного року.

За умовами п.10.1 договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 (включно).

У Додатках № 1, 2 до договору узгоджено Рознарядку та Ростовку продукції за специфікацією.

Додатковою угодою № 1 від 22.05.2020 визначено Номенклатуру товару, кількість товару. у т.ч. берет (берет трикотажний для військовослужбовців Збройних Сил України світло-оливкового кольору) у кількості 9000 грн, вартістю 2 765 520,00 грн, берет (берет трикотажний для військовослужбовців Збройних Сил України темно-бордового кольору) у кількості 2000 грн, вартістю 614 560,00 грн, строк поставки - до 30.07.2020, загальна ціна товару 3 380 080,00 грн.

З наданих матеріалів вбачається та відповідачем не оспорюється, що фактично товар:

- берети (берет трикотажний для військовослужбовців Збройних Сил України світло-оливкового кольору) у кількості 3800 шт поставлений замовнику за видатковою накладною № ВТД 0002 від 10.09.2020 на суму 1 167 664,00 грн, Актом приймання контролю товару за якістю №2 від 10.09.2020, Посвідченням № 450 від 11.09.2020, Повідомленням-підтвердженням № 380 від 11.09.2020 , Актом приймання-передачі військового майна Р-450 від 11.09.2020 - 11.08.2020;

- берети (берет трикотажний для військовослужбовців Збройних Сил України світло-оливкового кольору) у кількості 5200 шт поставлений замовнику за видатковою накладною № ВТД 0003 від 23.10.2020 на суму 1 597 856,00 грн, Актом приймання контролю товару за якістю №3 від 23.10.2020, Посвідченням № 548 від 23.10.2020, Повідомленням-підтвердженням № 464 від 23.10.2020 , Актом приймання-передачі військового майна Р-548 від 23.10.2020 - 23.10.2020.

Посилаючись на порушення відповідачем зобов`язання із поставки відповідачем товару у кількості 3800 штук на 42 доби та 5200 шт на 84 доби, позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення 419 867,39 грн штрафних санкцій.

Заперечуючи проти позову відповідач вказав на наявність підстав звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання у визначений строк, що виключають застосування штрафних санкцій.

Розглянувши спір по суті заявлених вимог суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п.1.3 договору в редакції додаткової угоди №1 від 22.05.2020 строк виконання зобов`язання відповідача з поставки погодженого сторонами товару: беретів світло-оливковкого кольору кількості 9000 шт, настав 30.07.2020.

Як встановлено судом на підставі поданих доказів, та відповідачем не спростовано, в порушення умов договору відповідач поставив товар у кількості 3800 штук - 11.09.2020 та у кількості 5200 штук - 23.10.2020, тобто із прострочення визначеного строку поставки.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

У п. 7.3.4 договору сторони погодили, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов`язань, на підставі вказаного положення договору позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача: 134 219,00 грн пені за прострочення поставки товару у кількості 5200 штук на 84 доби, , 49 041,89 грн пені за прострочення поставки товару у кількості 3800 штук на 42 доби, 236605,60 грн штрафу (7% від ціни 3380080,00 грн договору), всього 419 867,39 грн штрафних санкцій.

Відповідач заявляє на необхідності звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань на підставі статей 614, 617 ЦК України, оскільки це сталося внаслідок випадку дії форс-мажорних обставин, на підтвердження чого надано Сертифікат Торгово-промислової палати України №3100-20-1472 від 02.09.2020.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У пунктах 8.1-8.3 договору сторони встановили, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі.

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-Промисловою палатою України та регіональними Торгово-Промисловими палатами.

Матеріалами справи встановлено, що 21.07.2020 відповідач листом № 52 висловив позивачу Повідомлення про настання обставин непереборної сили по договору № 286/3/20/87, неможливість своєчасного виконання зобов`язання за Додатковою угодою № 1 від 22.05.2020 через запровадження карантинних заходів, самоізоляції працівників товариства, що спричинило вимушене обмеження господарської діяльності та висловив пропозицію укладення додаткової угоди до договору про продовження строку поставки до 25.08.2020. Докази надсилання цього листа на адресу відповідача 21.07.2020 додані до справи.

14.09.2020 відповідач листом № 69 від 11.09.2020 вдруге звернувся до позивача із пропозицією продовження строку поставки беретів шляхом укладення додаткової угоди, в порядку п.8.1 договору надав копію Сертифікату Торгово-Промислової палати України №3100-20-1472 від 02.09.2020, просив не застосовувати до нього відповідальність з огляду на наявність підстав для звільнення від нарахування штрафних санкцій через наявність обставин непереборної сили.

Докази внесення сторонами змін до договору в частині зміни строку поставки суду не надані.

Як було вказано вище, у п. 8.3 договору сторони узгодили, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-Промисловою палатою України та регіональними Торгово-Промисловими палатами.

Приписами частини 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" обставини непереборної сили визначено як форс-мажорні обставини, що є надзвичайними та невідворотними обставинами, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Перелік обставин, які можуть вважатися форс-мажорними, визначено частиною другою статті 14-1 цього Закону, однак, такий перелік не є вичерпним.

Так, відповідно до частини 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Аналогічне визначення форс-мажорних обставин міститься у Регламенті засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5) (далі - Регламент). Форс-мажорними можуть бути визнані ті обставини, які не зазначені у вищенаведеному переліку, проте відповідають критеріям форс-мажорних згідно з положеннями пункту 6.9 цього Регламенту, не суперечать законодавству України і узгоджені сторонами у договорі, контракті, угоді як такі, що звільняють їх від цивільно-правової відповідальності.

Пунктом 6.9 Регламенту передбачено, що надані Заявником документи для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) мають свідчити про: надзвичайність таких обставин (носять винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін); непередбачуваність обставин (їх настання або наслідки неможливо було передбачити, зокрема на момент укладення відповідного договору, перед терміном настанням зобов`язання або до настання відповідного обов`язку); невідворотність (непереборність) обставин (неминучість події/подій та/або її/їх наслідків); причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання Заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).

Враховуючи вищевикладене та умови укладеного між сторонами договору, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до наданого відповідачем Сертифікату Торгово-промислової палати України №3100-20-1472 від 02.09.2020 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), ним засвідчено Товариству з обмеженою відповідальністю «Промислова група «Вимпел» наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України щодо обов`язку виготовлення товару, а саме капелюхи та головні убори (Берет трикотажний для військовослужбовців Збройних Сил України) згідно Графіку виробництва, у термін з 02 липня 2020 року до 21 липня 2020 року за Договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/20/87 від 22.05.2020, які унеможливили його виконання в зазначений термін. Період дії таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 02.07.2020, дата закінчення - 21.07.2020.

Крім того, до відзиву на позов відповідачем долучено медичну довідку від 02.07.2020, накази підприємства про припинення роботи № №7/20-о від 02.07.2020 та відновлення роботи №8/20-0 від 21.07.2020, докази неможливості поставки матеріалів для пошиття беретів контрагентом відповідача - ТОВ «Редут» та необхідність перенесення строків також через карантинні заходи (Сертифікат Київської торгово-промислової палати № 1703-4/213 від 01.06.2021).

З огляду на викладене, виходячи з наведених норм законодавства та умов договору, зазначених у вказаному Сертифікаті обставини, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору щодо поставки беретів світло- оливкового кольору у кількості 9000,00 штук на суму 2765520,00 грн відповідно до Додаткової угоди № 1 від 22.05.2020 до договору, невиконання яких входить до предмета доказування у цьому спорі, суд дійшов висновку, що відповідачем підтверджено неможливість виконання зобов`язання протягом 20 днів із визначеного загального строку виконання з 22.05.2020 по 31.07.2020, на які продовжується строк виконання.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій за період з 01.08.2020 по 20.08.2020 судом не задовольняються з огляду на наявність обставин звільнення від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання та відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій. до положень ст. 617 ЦК, ст. 218 ГК України та умов договору.

За наявності факту прострочення виконання зобов`язання та не доведення відповідачем неможливості виконання зобов`язання у спірний період з 21.08.2020, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача штрафних санкцій у розмірі 24 520,94 грн пені за період з 21.08.2020 по 10.09.2020 щодо 3800 штук беретів та 100 664,93 грн пені за період з 21.08.2020 по 22.10.2020 щодо 5200 штук беретів, всього 125 185,87 грн пені та 236 610,22 грн штрафу.

При цьому, суд зауважує, що позивачем при розрахунку заявлених вимог не враховано, що у день фактичної поставки продукції 11.09.2020 та 23.10.2020 відсутнє прострочення виконання, тому цей день у спірний період включено безпідставно.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій з огляду на їх великий розмір, не доведення понесення позивачем збитків та забезпечення виконання зобов`язання сплатою відповідачем за платіжним дорученням № 22 від 20.05.2020 суми 169 007,30 грн при укладенні договору, суд зазначає таке.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У частині 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Дослідивши доводи відповідача та обставини правовідносин сторін, суд зазначає, що неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Приймаючи до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, причини несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача щодо виконання зобов`язання за договором №286/3/20/87 від 22.05.2020, яке виконано з незначним простроченням, в межах дії договору, та те, що позивач не довів наявності фактичних збитків у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору, суд, враховуючи принцип справедливості, балансу інтересів сторін, дійшов висновку про зменшення розміру належних до стягнення штрафних санкцій: 125 185,87 грн пені та 236 610,22 грн штрафу, всього 361 796,09 грн до 30%, що складає 108 538,83 грн.

Доводи відповідача про забезпечення виконання зобов`язання оплатою гарантійного внеску при укладенні договору суд оцінює критично з огляду на можливість забезпечення виконання зобов`язання в розумінні ст.546 ЦК України, як одним, так і різними видами забезпечення (неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком).

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій, з урахуванням зменшення, на суму 108 538,83 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, без урахування зменшення.

Керуючись ст. 86, 129, 233, 236-240, 250-252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Вимпел" (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 21, офіс 804, ) на користь Міністерства оборони України (03186, м.Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) 108 538 (сто вісім тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. 83 грн. штрафних санкцій, 5426 (п`ять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 94 коп судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України та може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, передбачені розділом IV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак