ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2021 м. Дніпро Справа № 904/365/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Коваль Л.А., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2021 (повний текст складено 28.01.2021, суддя Панна С.П.) у справі №904/365/20

за позовом ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг

до відповідача-1: ОСОБА_2 , м. Кривий Ріг

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Івас Груп"

відповідача-3: ОСОБА_3

відповідача-4: ОСОБА_4

про розірвання договору купівлі-продажу частки, визнання прав власності; часткового скасування протоколу загальних зборів учасників; про визнання недійсним договору дарування частки та Акту приймання-передачі від; скасування записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи і рішення суду першої інстанції.

У січні 2020 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просив:

- розірвати договір купівлі-продажу частки корпоративних прав ТОВ "Івас Груп" від 06.06.2017 та визнати право власності за позивачем на частку статутного капіталу ТОВ "Івас Груп", передану за договором купівлі-продажу, яка становить 34 850,00 грн., що складає 34% статутного капіталу;

- скасувати протокол загальних зборів учасників ТОВ "Івас Груп" №27 від 06.06.2017 в частині прийняття до складу учасників Товариства ОСОБА_2 та перерозподілу статутного капіталу Товариства, у зв`язку з включенням до його учасників Товариства;

- визнати недійсним договір дарування частки у статутному капіталі ТОВ "Івас Груп" від 23.12.2019 та акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Івас Груп" від 23.12 2019;

- скасувати записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.06.2017 №271 в частині включення до складу учасників ОСОБА_2 і запису від 26.12.2019 №00271 про включення до складу учасників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 ( ОСОБА_2 ) умов укладеного з позивачем договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Івас Груп» від 06.06.2017 в частині своєчасного та повного розрахунку з продавцем - ОСОБА_1 . На думку позивача, наведений правочин підлягає розірванню, частка, передана за договором, повертається позивачу, з метою відновлення його порушених прав. Надалі, 23.12.2019 ОСОБА_2 укладено договір дарування частки в статутному капіталі Товариства на користь відповідачів-3, 4 ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) і частки, передані за Актами приймання - передачі, проте, зважаючи на незаконне набуття у червні 2017 права власності на предмет дарування, дії з відчуження частки в подальшому не відповідають вимогам статуту ТОВ «Івас Груп» та суперечать положенням Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2021 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Місцевий господарський суд встановив, що п. 2 договору в тій його частині, в якій він містить відомості про отримання продавцем суми вказаних грошових коштів, є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Отже, положення договору, які містять зазначені відомості, відповідають визначенню доказів, наведеному в ч. 1 ст. 73 ГПК України, а тому вони є доказом належного виконання/дотримання покупцем - відповідачм-1 умов договору в частині повного та своєчасного розрахунку з позивачем за придбання частки в статутному капіталі Товариства в розмірі 34%, що еквівалентно 34 850,00 грн.

Щодо видаткового касового ордеру від 06.06.2017, суд, з посиланням на ч. 1 ст. 77 ГПК України, встановив факт відкритого кримінального провадження (за заявою позивача щодо підроблення підпису на видатковому касовому ордері від 06.06.2017) та посилався на неможливість встановлення обставини щодо наявності або відсутності в діях посадових осіб відповідача-2 складу кримінального правопорушення, що є пов`язано з вирішенням питання про можливість визнання вказаних документів в якості належних та допустимих доказів отримання оплати позивачем за відчужену частку статутного капіталу.

Експертний висновок, наданий представником позивача, також не взято судом до уваги, оскільки об`єктом дослідження даної експертизи є видатковий касовий ордер, з приводу якого суд надав правову оцінку.

Встановивши наведені обставини, місцевий господарський суд дійшов висновку, що такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний стороною - продавцем, який передав товар, і покупцем, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів, що свідчить про обрання неналежного способу захисту, що стосується і всіх інших похідних вимог позивача.

2. Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалене 19.01.2021 рішення у справі та прийняти нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник зазначає таке:

- відсутня пряма згода продавця з тим, що підписанням спірного договору ним підтверджено отримання коштів у сумі 34 850,00 грн.;

- п. 2 договору містить інформацію щодо процесу передачі частки та не визнає факт передачі частки, тобто є незавершена дія;

- умови договору не містять посилань на відсутність претензій продавця до покупця щодо повного та своєчасного розрахунку за предмет договору;

- прибутковий касовий ордер від 06.06.2017 свідчить про внесення коштів до каси Товариства, а не про передачу коштів продавцю - позивачу;

- факт внесення коштів до каси підприємства підтверджується первинними документами, посилання відповідача-1 на неможливість пригадати обставини, за яких здійснювався розрахунок, не спростовують наявності підпису ОСОБА_2 на прибутковому касовому ордері;

- згідно з наданим висновком експерта на видатковому касовому ордері міститься підпис не позивача, а іншої особи.

Вищевикладені обставини, на думку позивача, не отримали належної оцінки під час провадження в суді першої інстанції. Відтак, на підставі положень ч. 2 ст. 697 Цивільного кодексу України, вимога про повернення «товару» - предмету купівлі - продажу є законною та такою, що підлягає задоволенню. На підставі ч. 1 наведеної статті, відповідач-1 не мав права відчуження частки, оскільки не набув права власності на неї, що свідчить, на думку позивача, про правомірність підстав для задоволення похідних вимог щодо скасування подальшого правочину та реєстраційних дій.

Окремо скаржник посилається на допущені порушення установчого документу Товариства, зокрема п. 4.1. Статуту через дарування частки на користь відповідачів-3, 4 не скликались та не проводились загальні збори учасників Товариства, питання щодо перерозподілу часток та щодо приймання нових учасників до Товариства не вирішувались загальними зборами.

Крім того, з посиланням на положення ст. 388 Цивільного кодексу України скаржник наголошує на правомірності підстав витребування спірної частки у відповідачів-3, 4.

3. Узагальнені доводи інших учасників справи.

Відповідачі 1, 3, 4 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін, з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2021 у справі №904/365/20; розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 09.06.2021 о 14:15 год.

У судовому засіданні 09.06.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги на 21.07.2021 о 15:00 год., про що сторін повідомлено ухвалою.

У судовому засіданні 21.07.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги на 22.09.2021 о 14:15 год., про що сторін повідомлено ухвалою.

Представники сторін у судове засідання не з`явились.

22.09.2021 прийнято вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін з таких підстав.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з п. 1.4 Статуту ТОВ «Івас Груп» (далі - Товариство), в редакції, затвердженій протоколом загальних зборів учасників Товариства від 23.02.2016 №18 та зареєстрованій 26.02.2016 за №1010271 в Єдиному державному реєстрі (т.2 а.с.159-182), ОСОБА_1 є учасником цього Товариства.

Відповідно до п.п. 6.1- 6.3 Статуту статутний капітал Товариства становить 102 500,00 грн. та поділений на частки між його учасниками таким чином:

- ОСОБА_1 (позивач) - належить частка в розмірі 69 700,00 грн., що еквівалентно 68%;

- ОСОБА_5 - належить частка в розмірі 16 400,00 грн., що еквівалентно 16%;

- ОСОБА_6 - належить частка в розмірі 16 400,00 грн., що еквівалентно 16%.

Статутний капітал Товариства сформовано у повному обсязі за рахунок грошових та майнових внесків учасників (п. 6.4. Статуту). Також, п. 4.1. Статуту визначено право учасника Товариства відчужити частку (її частину) у статутному капіталі Товариства, згідно рішень загальних зборів учасників.

06.06.2017 між позивачем, в якості продавця, та відповідачем-1 ( ОСОБА_2 ), в якості покупця, укладено Договір купівлі-продажу частки корпоративних прав ТОВ «Івас Груп» (т.1 а.с.12-13), за умовами якого:

- продавець передає, а покупець приймає від продавця належну йому частку в статутному капіталі ТОВ «Івас Груп». Частка статутного капіталу, що відчужується, становить 34 850,00 грн., що складає 34 частки статутного капіталу;

- частка, що відчужується, належить продавцю на підставі Статуту ТОВ «Івас Груп», зареєстрованого відповідно до чинного законодавства 26.02.2016;

- сторони оцінюють цю частку у розмірі 34 850,00 грн. Грошовий внесок покупець передає продавцю безпосередньо перед підписанням цього Договору;

- відчужувана частка статутного капіталу, належна продавцю, складає корпоративні права, які включають до себе: правомочність на участь в управлінні товариством, отримання прибутку (дивідендів), активів, а також інші правомочності, передбачені діючим законодавством України;

- продавець запевняє, що повідомив покупця про всі істотні обставини, які мають відношення до ТОВ «Івас Груп» та можуть вплинути на волю покупця щодо укладення цього Договору;

- продавець гарантує, що в день підписання статутний капітал сформований повністю, а також частка статутного капіталу, що є предметом цього Договору, нікому іншому не відчужена, не заставлена, в спорі і під заставою, в тому числі податковій, не перебуває, правами третіх осіб в Україні, так і за її межами, не обтяжена;

- право власності на відчужувану частку статутного капіталу ТОВ «Івас Груп» переходить до продавця з моменту підписання цього Договору;

- покупець з моменту прийняття частки статутного капіталу ТОВ «Івас Груп» зобов`язується виконувати вимоги установчих документів Товариства, а також нести всі обов`язки учасника Товариства, що випливають із установчих документів Товариства та чинного законодавства;

- Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

06.06.2017 відбулись Загальні збори учасників Товариства, на яких прийнято такі рішення, що оформлені протоколом №27 (т.1 а.с.14-16):

- прийняти до складу учасників Товариства ОСОБА_2 , у зв`язку з придбанням частки в статному капіталі Товариства в розмірі 34 850,00 грн., що еквівалентно 34%;

- затвердити розмір статутного капіталу Товариства в сумі 102 500,00 грн., розподілити його на 100 часток, одна частка дорівнює 1 025,00 грн. і відповідає одному голосу при голосуванні між учасниками. Статутний капітал розподілити таким чином: ОСОБА_1 - 34 850,00 грн., що еквівалентно 34% статутного капіталу та відповідає 34 голосам при голосуванні; ОСОБА_2 - 34 850,00 грн., що еквівалентно 34% статутного капіталу та відповідає 34 голосам при голосуванні; ОСОБА_7 - 16 400,00 грн., що еквівалентно 16% статутного капіталу та відповідає 16 голосам при голосуванні; ОСОБА_6 - 16 400,00 грн., що еквівалентно 16% статутного капіталу та відповідає 16 голосам при голосуванні.

- внести зміни до Статуту Товариства та затвердити його в новій редакції, директора Товариства - ОСОБА_2 зобов`язано забезпечити державну реєстрацію нової редакції Статуту.

Усі рішення з питань порядку денного прийняті присутніми учасниками одноголосно, що сукупно володіють 100% голосів.

Справжність підписів на протоколі №27 від 06.06.2017 засвідчена приватним нотаріусом Криворізьського міського нотаріального округу Русавською Т.В. та зареєстровано за №№1258-1261.

Надалі відбулась державна реєстрація змін установчих документів юридичної особи 09.06.2017 за №3010271 (т.1 а.с.24).

23.12.2019 ОСОБА_2 в якості дарувальника відчужено на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в якості обдарованих належну йому частину частки у статутному капіталі Товариства, що дорівнює по 17% статутного капіталу Товариства і складає по 17 425,00 грн. кожному обдарованому, про що складено відповідні Договори дарування в простій письмовій формі (т.1 а.с.171-172, 186).

Зі змісту Акту приймання - передачі часток, підписи осіб на якому посвідчені приватним нотаріусом Криворізьського міського нотаріального округу Донцовою Н.Ю. та зареєстровані в реєстрі за №№5484-5486 (т.1 а.с.31-32), вбачається, що згідно умов Договорів дарування частки у статутному капіталі ТОВ «Івас Груп», укладених 23.12.2019, дарувальник ОСОБА_2 передав належну йому частину частки у статутному капіталі ТОВ «Івас Груп», що дорівнює 17 відсоткам статутного капіталу Товариства, що складає згідно статуту Товариства 17 425,00 грн., у власність обдарованим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а обдаровані прийняли у власність частину частки у статутному капіталі ТОВ «Івас Груп», що дорівнює по 17 відсоткам статутного капіталу Товариства кожному, що складає згідно статуту Товариства по 17 425,00 грн.

Загальна вартість частки, що передається згідно даного Акту, становить 34 850,00 грн. (п. 3 Акту).

Наразі, скаржник стверджує, що ОСОБА_2 не розрахувався за отриманий предмет продажу за правочином у червні 2017. Прибутковий касовий ордер від 06.06.2017 (т.1 а.с.217) на суму 34 850,00 грн. свідчить, на думку скаржника, про внесення ОСОБА_2 коштів до каси Товариства. Не підтверджує отримання коштів за відчужену частину частки за спірним правочином видатковий касовий ордер, виписаний на ім`я позивача, оскільки наявний на ньому підпис не належить скаржнику, у зв`язку з чим відкрито кримінальне провадження №30001564 (т.4 а.с.115).

6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України встановлено, що корпоративні права визначені як права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства (ст. 53 Закону України «Про господарські товариства», в редакції, чинній на час укладання спірного договору).

У статті 4 Статуту, в редакції, чинній на час укладання спірного правочину, визначено право учасника Товариства відчужити частку (її частину) у статутному капіталі Товариства, згідно рішень загальних зборів учасників.

З матеріалів справи вбачається, що рішення загальними зборами учасників Товариства з питання відчуження на користь третіх осіб частини належної позивачу частки не приймалось, проте протоколом від 06.06.2017 №27 загальними зборами учасників Товариства схвалено вступ до Товариства нового учасника - відповідача-1 на підставі спірного договору. Як правильно встановив місцевий господарський суд, позивач особисто брав участь у голосуванні з питання включення нового учасника до складу Товариства, у зв`язку набуттям цим учасником права власності на підставі спірного Договору. Загальними зборами учасників схвалено включення ОСОБА_2 до складу учасників Товариства.

Надалі саме на підставі прийнятих рішень 06.06.2017 загальними зборами учасників Товариства проведено державну реєстрацію змін відомостей про юридичну особу. Дослідивши надані для реєстрації документи, пов`язані зі змінами відомостей про юридичну особу, апеляційний господарський суд встановив їх вичерпність та відповідність вимогам ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», в редакції, чинній на час проведення державної реєстрації змін.

Колегія суддів дійшла висновку, що договір є двостороннім правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, а також юридичні наслідки - факт набуття прав і обов`язків новим учасником юридичної особи.

В силу ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 6 наведеного Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як було встановлено в п. 5 цієї постанови, на дату підписання спірного Договору сторони погодили, що вартість предмета продажу становить 34 850,00 грн., що передані покупцем продавцю безпосередньо перед підписанням цього Договору.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема, при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір.

Отже, в цій частині апеляційний господарський суд підтримує висновок місцевого суду, в основу якого покладено правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №916/667/18, та вважає, що п. 5 Договору в тій його частині, в якій він містить відомості про отримання покупцями грошей, є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

Оцінивши умови укладеного між сторонами Договору, а також доводи позивача щодо порушення відповідачем його умов в частині поновного та своєчасного розрахунку за придбаний товар, колегія суддів встановила, що сторони Договору на власний розсуд визначили його умови, в яких підтвердили факт передачі/отримання коштів продавцем від покупця у п. 5 Договору, який за своїм змістом є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 73, 76, 77 ГПК України.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Зважаючи на те, що Договір підписано обома сторонами, встановлено факт передачі «товару», тобто набуття покупцем права власності, та схвалення позивачем, як учасником Товариства, на зборах від червня 2017 права ОСОБА_2 на вступ до складу учасників юридичної особи, як власника корпоративного права, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для застосування положень ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, про що просив позивач при зверненні з позовною заявою.

Проте, зважаючи на факт виконання сторонами Договору своїх обов`язків з передачі товару та його прийняття, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що розірвання частково виконаного Договору не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. За таких умов підлягає застосуванню ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.

Отже, позовна вимога про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі не підлягає задоволенню з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту свого права, відповідно, і похідні вимоги про скасування рішень загальних зборів від червня 2017, подальших реєстраційних дій про зміну даних, що містяться в Єдиному держану реєстрі про юридичну особу, а також і вимога про визнання недійними договорів дарування від грудня 2019 не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові КГС ВСУ від 16.12.2020 у справі №916/2475/19.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в апеляційній скарзі.

Зважаючи на те, що позивач не визнає обставин проведення розрахунку за Договором купівлі - продажу, який містить посилання на отримання продавцем коштів (внеску) перед підписанням спірного Договору (п.2), колегія суддів звертається до положень ч. 2 ст. 75 ГПК України, та констатує, що при зверненні до суду з позовною заявою, а в подальшому і апеляційною скаргою, позивачем не надано обґрунтувань та доказів визнання обставин отримання коштів за предмет продажу станом на дату підписання Договору, зокрема, внаслідок помилки, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або у результаті зловмисної домовленості.

Згідно з ч. 2 ст. 75 ГПК України відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Натомість, зазначені положення процесуального кодексу спрямовані на забезпечення передбачуваності процесуальної поведінки сторін спору та унеможливлення отримання процесуальних переваг недобросовісної сторони спору. Сторона оспорюваного правочину, дії якої вказують на її волю зберегти дійсність правочину, не може надалі оспорювати правочин з підстав, про які вона знала або повинна була знати при виявленні цієї волі (естопель), що вбачається з вказаної норми та засад добросовісності, на яких ґрунтується зобов`язання в силу ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України.

Щодо касових ордерів від 06.06.2017, залучених до матеріалів справи стороною позивача, апеляційний господарський суд підтримує доводи скаржника в цій частині апеляційної скарги та погоджується з тим, що наведені розрахункові документи хоч і мають посилання на спірний правочин, проте не засвідчують достовірність підстав отримання коштів позивачем, як продавцем за договором купівлі - продажу. В матеріалах справи відсутні обґрунтування сторони відповідача-2 обставин, що зумовили складання видаткового ордеру на ім`я позивача. Наявний в матеріалах справи висновок експертної установи від 16.12.2020, зроблений на виконання постанови старшого слідчого СВ Криворізьського ВП ГУНП у Дніпропетровській області у кримінальному провадженні №30001564 (т.5 а.с.6-13), засвідчує виконання підпису в видатковому ордері не особою ОСОБА_1 . Проте, даний висновок не може бути розглянуто судом як достовірний доказ обставин, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, з підстав, викладених в п. 6 цієї постанови.

Інші доводи скаржника не спростовують дотримання місцевим господарським судом під час ухвалення рішення у даній справі вимог ст.ст. 86, 236 ГПК України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права та інтереси особи, за захистом яких вона звернулась до суду.

Аргументи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції. Право скаржника порушено не було.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2021 у справі №904/365/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2021 у справі №904/365/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.09.2021

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков