ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2021м. ДніпроСправа № 904/6646/21

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віньяса", м. Дніпро

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 21 171,56 грн., інфляційної складової у розмірі 2 737,86 грн., 3% річних у розмірі 1 083,42 грн., пені у розмірі 5 329,90 грн. та штрафу у розмірі 2 117,16 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віньяса" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 21 171,56 грн., інфляційної складової у розмірі 2 737,86 грн., 3% річних у розмірі 1 083,42 грн., пені у розмірі 5329,90 грн. та штрафу у розмірі 2 117,16 грн.

Ухвалою суду від 26.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/6646/21 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (надалі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Віньяса" (надалі - споживач) було укладено договір про надання послуг водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 10211/5-08СА від 18.07.2018 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується надавати споживачу послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об`єктів водопостачання, зазначеними у дислокації об`єктів водоспоживання та водовідведення та на підставі пред`явлених споживачем умов на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, а споживач зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (надалі - Правила № 190), Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затвердженими розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 12.10.2011 № 1879 (надалі - Правила № 1879), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Згідно з п. 2.1.1 договору, кількість поставленої споживачу води визначається за показами засобу обліку, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених правилами користування. У випадку наявності у споживача декількох об`єктів водопостачання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показів всіх засобів обліку, зареєстрованих за споживачем.

Пунктом 2.1.5 договору визначено, що кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мереж, визначається за показаннями лічильників стічних вод, або за кількістю води, що надходить споживачу із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показами засобів обліку води та/або іншими способами визначення об`ємів стоків у відповідності до Правил користування.

Позивач зазначив, що виконав умови договору, за період з 01.03.2020 по 31.03.2021 надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 52 196,63 грн. грн.

Відповідно до п. 2.2.1 договору, постачальник щомісячно направляє до банківської установи споживача розрахункові документи (в електронному вигляді дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за надані послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва відповідно до встановлених тарифів.

Згідно з п. 2.2.2 договору, у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється споживачем щомісячно у безготівковій формі у п`ятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи споживача або отримання ним розрахункових документів іншим способом.

В разі утворення боргу оплата за надані послуги, що надходить від споживача, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, може зараховуватися постачальником в погашення боргу.

Позивач долучив до матеріалів справи реєстри платіжних повідомлень, згідно з якими, розрахунковий документ:

- за березень 2020 на суму 931,82 грн. направлено до банківської установи споживача 23.03.2020;

- за квітень 2020 на суму 7 462,31 грн. направлено до банківської установи споживача 22.04.2020;

- за травень 2020 на суму 14 202,98 грн. направлено до банківської установи споживача 26.05.2020;

- за червень 2020 на суму 12 836,04 грн. направлено до банківської установи споживача 24.06.2020;

- за липень 2020 на суму 16 142,95 грн. направлено до банківської установи споживача 21.07.2020;

- за серпень 2020 на суму 43,51 грн. направлено до банківської установи споживача 21.08.2020;

- за вересень 2020 на суму 18,07 грн. направлено до банківської установи споживача 18.09.2020;

- за жовтень 2020 на суму 304,58 грн. направлено до банківської установи споживача 22.10.2020;

- за грудень 2020 на суму 18,07 грн. направлено до банківської установи споживача 21.12.2020;

- за лютий 2021 на суму 132,73 грн. направлено до банківської установи споживача 23.02.2021;

- за березень 2021 на суму 103,56 грн. направлено до банківської установи споживача 24.03.2021.

Позивач наполягає на тому, що, з урахуванням п. 2.2.2 договору, строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманих послуг є таким, що настав.

Однак, відповідач, за твердженням позивача порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив отримані послуги у встановлені строки. Так, за період з березня 2020 по травень 2021 відповідачем було сплачено позивачу заборгованість у загальному розмірі 31 025,07 грн.

За таких обставин, за розрахунком позивача, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Віньяса" утворилась заборгованість перед Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" у розмірі 21 171,56 грн.

За порушення відповідачем строків виконання грошових зобов`язань, позивачем нараховано до сплати інфляційну складову у розмірі 2 737,86 грн., 3% річних у розмірі 1 083,42 грн., пеню у розмірі 5 329,90 грн. та штраф у розмірі 2 117,16 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач відзиву на позов не надав.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості за договором про надання послуг водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі №10211/5-08СА від 18.07.2018 у розмірі 21 171,56 грн., інфляційної складової у розмірі 2 737,86 грн., 3% річних у розмірі 1 083,42 грн., пені у розмірі 5 329,90 грн. та штрафу у розмірі 117,16 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи були надані позивачем послуги, на яку суму; в які строки і якому розмірі надані послуги мали бути оплачені), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи було оплачено відповідачем отримані послуги), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (надалі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Віньяса" (надалі - споживач) було укладено договір про надання послуг водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 10211/5-08СА від 18.07.2018 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 7.1 договору, цей договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення. Відносини сторін до укладання нового договору регулюються даним договором.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується надавати споживачу послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об`єктів водопостачання, зазначеними у дислокації об`єктів водоспоживання та водовідведення та на підставі пред`явлених споживачем умов на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, а споживач зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (надалі - Правила № 190), Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затвердженими розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 12.10.2011 № 1879 (надалі - Правила № 1879), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Згідно з п. 2.1.1 договору, кількість поставленої споживачу води визначається за показами засобу обліку, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених правилами користування. У випадку наявності у споживача декількох об`єктів водопостачання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показів всіх засобів обліку, зареєстрованих за споживачем.

Пунктом 2.1.5 договору визначено, що кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мереж, визначається за показаннями лічильників стічних вод, або за кількістю води, що надходить споживачу із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показами засобів обліку води та/або іншими способами визначення об`ємів стоків у відповідності до Правил користування.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивач виконав умови договору, за період з 01.03.2020 по 31.03.2021 надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 52 196,63 грн. грн.

Відповідно до п. 2.2.1 договору, постачальник щомісячно направляє до банківської установи споживача розрахункові документи (в електронному вигляді дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за надані послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва відповідно до встановлених тарифів.

Згідно з п. 2.2.2 договору, у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється споживачем щомісячно у безготівковій формі у п`ятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи споживача або отримання ним розрахункових документів іншим способом.

В разі утворення боргу оплата за надані послуги, що надходить від споживача, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, може зараховуватися постачальником в погашення боргу.

Згідно наданих представниками АТ «Банк Кредит Дніпро» та АТ «Альфа-Банк» реєстрів платіжних повідомлень, розрахунковий документ:

- за березень 2020 на суму 931,82 грн. направлено до банківської установи споживача 23.03.2020;

- за квітень 2020 на суму 7 462,31 грн. направлено до банківської установи споживача 22.04.2020;

- за травень 2020 на суму 14 202,98 грн. направлено до банківської установи споживача 26.05.2020;

- за червень 2020 на суму 12 836,04 грн. направлено до банківської установи споживача 24.06.2020;

- за липень 2020 на суму 16 142,95 грн. направлено до банківської установи споживача 21.07.2020;

- за серпень 2020 на суму 43,51 грн. направлено до банківської установи споживача 21.08.2020;

- за вересень 2020 на суму 18,07 грн. направлено до банківської установи споживача 18.09.2020;

- за жовтень 2020 на суму 304,58 грн. направлено до банківської установи споживача 22.10.2020;

- за грудень 2020 на суму 18,07 грн. направлено до банківської установи споживача 21.12.2020;

- за лютий 2021 на суму 132,73 грн. направлено до банківської установи споживача 23.02.2021;

- за березень 2021 на суму 103,56 грн. направлено до банківської установи споживача 24.03.2021.

З урахуванням п. 2.2.2 договору, строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманих послуг є таким, що настав.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив отримані послуги у встановлені строки. Так, за період з березня 2020 по травень 2021 відповідачем було сплачено позивачу заборгованість у загальному розмірі 31 025,07 грн.

За таких обставин, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Віньяса" утворилась заборгованість перед Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" у розмірі 21 171,56 грн.

А отже, вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 21 171,56 грн. є обґрунтованими.

Згідно з п. 4.2. договору, у разі порушення строків виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 4.7 договору встановлено, що за неоплату виставленого постачальником згідно з цим договором рахунку, вимоги чи іншого документу щодо оплати отриманих послуг, споживач сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від несплаченої суми.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пункту 4.2. договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 28.04.2020 по 31.03.2021 у розмірі 5 329,90 грн.

Розрахунок пені, наданий позивачем, не відповідає чинному законодавству України:

- позивачем не було дотримано вимог ч. 5. ст. 254 ЦК України, якою встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Як наслідок, позивачем було визначено помилкові дати початку нарахування заборгованості.

- позивачем не були враховані часткові оплати відповідача, які мали бути наслідком зменшення розміру основного боргу за певними періодами та припинення нарахування штрафних санкцій на відповідну частину суми боргу;

- позивачем були допущені арифметичні помилки.

За розрахунком суду:

- пеня на суму боргу 7 462,31 грн. (квітень 2020) за період з 28.04.2020 по 27.10.2020 становить 484,44 грн.;

- пеня на суму боргу 3 003,65 грн. (квітень 2020) за період з 28.10.2020 по 08.11.2020 становить 11,82 грн.;

- пеня на суму боргу 2 633,65 грн. (квітень 2020) за період з 09.11.2020 по 25.02.2021 становить 94,25 грн.;

- пеня на суму боргу 14 184,91 грн. (травень 2020) за період з 02.06.2020 по 25.02.2021 становить 1 267,28 грн.;

- пеня на суму боргу 11 943,22 грн. (травень 2020) за період з 26.02.2021 по 14.03.2021 становить 70,02 грн.;

- пеня на суму боргу 6 953,22 грн. (травень 2020) за період з 15.03.2021 по 31.03.2021 становить 42,10 грн.;

- пеня на суму боргу 12 836,04 грн. (червень 2020) за період з 30.06.2020 по 31.03.2021 становить 1 167,88 грн.;

- пеня на суму боргу 11 142,95 грн. (липень 2020) за період з 28.07.2020 по 31.03.2021 становить 911,54 грн.;

- пеня на суму боргу 43,51 грн. (серпень 2020) за період з 27.08.2020 по 31.03.2021 становить 3,13 грн.

Всього: 4 052,46 грн.

А отже, вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими у розмірі 4 052,46 грн.

На підставі пункту 4.7. договору позивач нарахував штраф у розмірі 2 117,16 грн.

Перевіривши розрахунок штрафу суд встановив, що він зроблений правильно та відповідає вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення штрафу у розмірі 2 117,16 грн. є обґрунтованою.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 1 083,42 грн. за загальний період з 29.03.2020 по 31.03.2021 та інфляційну складову у розмірі 2 737,86 грн. за період з березня 2020 року по березень 2021 року.

Розрахунок 3% річних, наданий позивачем, не відповідає чинному законодавству України:

- позивачем не було дотримано вимог ч. 5. ст. 254 ЦК України, якою встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Як наслідок, позивачем було визначено помилкові дати початку нарахування заборгованості.

- позивачем не були враховані часткові оплати відповідача, які мали бути наслідком зменшення розміру основного боргу за певними періодами та припинення нарахування штрафних санкцій на відповідну частину суми боргу;

- позивачем були допущені арифметичні помилки.

За розрахунком суду:

- 3% річних на суму боргу 218,68 грн. (березень 2020) за період з 31.03.2020 по 27.10.2020 становлять 3,78 грн.;

- 3% річних на суму боргу 7 462,31 грн. (квітень 2020) за період з 28.04.2020 по 27.10.2020 становлять 111,93 грн.;

- 3% річних на суму боргу 3 003,65 грн. (квітень 2020) за період з 28.10.2020 по 08.11.2020 становлять 2,95 грн.;

- 3% річних на суму боргу 2 633,65 грн. (квітень 2020) за період з 09.11.2020 по 25.02.2021 становлять 23,56 грн.;

- 3% річних на суму боргу 14 184,91 грн. (травень 2020) за період з 02.06.2020 по 25.02.2021 становлять 312,94 грн.;

- 3% річних на суму боргу 11 943,22 грн. (травень 2020) за період з 26.02.2021 по 14.03.2021 становлять 16,69 грн.;

- 3% річних на суму боргу 6 953,22 грн. (травень 2020) за період з 15.03.2021 по 31.03.2021 становлять 9,72 грн.;

- 3% річних на суму боргу 12 836,04 грн. (червень 2020) за період з 30.06.2020 по 31.03.2021 становлять 289,60 грн.;

- 3% річних на суму боргу 11 142,95 грн. (липень 2020) за період з 28.07.2020 по 31.03.2021 становлять 225,82 грн.;

- 3% річних на суму боргу 43,51 грн. (серпень 2020) за період з 27.08.2020 по 31.03.2021 становлять 0,77 грн.

Всього: 997,76 грн.

А отже, вимоги позивача про стягнення 3% річних є обґрунтованими у розмірі 997,76 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційної складової суд встановив, що наданий розрахунок не відповідає чинному законодавству України.

Так, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В Рекомендаціях Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 № 62-97р зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Крім того, позивачем не були враховані часткові оплати відповідача, які мали бути наслідком зменшення розміру основного боргу за певними періодами та припинення нарахування інфляційної складової на відповідну частину суми боргу.

Також слід звернути увагу, що позивач нараховує інфляційну складову на суми боргу, що утворились у жовтні 2020, лютому 2021 та березні 2021. За розрахунком позивача, такі інфляційні нарахування мають від`ємне значення та нараховані на суми переплати.

За розрахунком суду:

- інфляційна складова на суму боргу 218,68 грн. (березень 2020) за період з квітня 2020 по жовтень 2020 становить 4,39 грн.;

- інфляційна складова на суму боргу 7 462,31 грн. (квітень 2020) за період з травня 2020 по жовтень 2020 становить 89,42 грн.;

- інфляційна складова на суму боргу 2 633,65 грн. (квітень 2020) за період з листопада 2020 по лютий 2021 становить 120,51 грн.;

- інфляційна складова на суму боргу 14 184,91 грн. (травень 2020) за період з червня 2020 по лютий 2021 становить 781,93 грн.;

- інфляційна складова на суму боргу 6 953,22 грн. (травень 2020) за період березень 2021 становить 118,20 грн.;

- інфляційна складова на суму боргу 12 836,04 грн. (червень 2020) за період з липня 2020 по березень 2021 становить 910,32 грн.;

- інфляційна складова на суму боргу 11 142,95 грн. (липень 2020) за період з серпня 2020 по березень 2021 становить 862,28 грн.;

- інфляційна складова на суму боргу 43,51 грн. (серпень 2020) за період з вересня 2020 по березень 2021 становить 3,46 грн.

Всього: 2 890,51 грн., тобто суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Тому, вимоги позивача про стягнення інфляційної складової слід задовольнити в заявленому розмірі - 2 737,86 грн.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором № 10211/5-08СА від 18.07.2018 з додатками (том 1 а.с. 11 14, 49 - 50), актами обстеження (том 1 а.с. 16 - 17), реєстром надходження грошових коштів (том 1, а.с. 44), довідками АТ «Банк Кредит Дніпро» та АТ «Альфа-Банк» (том 1, а.с. 45 - 48), актом опломбування (том 1, а.с. 51), актом обстеження (том 1, а.с. 52).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 21 171,56 грн., інфляційної складової у розмірі 2 737,86 грн., 3% річних у розмірі 997,76 грн., пені у розмірі 4 052,46 грн. та штрафу у розмірі 2 117,16 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 85,66 грн. та пені у розмірі 1 277,44 грн. слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віньяса" (місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, просп. Гагаріна, 8; ідентифікаційний код: 32669085) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (ідентифікаційний код: 03327664; місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а) суму основної заборгованості у розмірі 21 171,56 грн., інфляційну складову у розмірі 2 737,86 грн., 3% річних у розмірі 997,76 грн., пеню у розмірі 4 052,46 грн., штраф у розмірі 2 117,16 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 174,62грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 85,66 грн. та пені у розмірі 1 277,44 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 29.09.2021.

Суддя М.О. Ніколенко