ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2021 р. Справа№ 910/11472/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 15.09.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ладас"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 (повний текст складено - 19.11.2020)

у справі №910/11472/20 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ладас"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-лізинг Україна",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича

про визнання недійсним виконавчого напису нотаріусу та витребування автомобіля з незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Ладас" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-лізинг Україна" про визнання недійсним виконавчого напису нотаріуса та витребування автомобіля з незаконного володіння.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №125 від 14.02.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.В. про повернення об`єкту фінансового лізингу суперечить статтям 87, 88 Закону України "Про нотаріат", оскільки позивач не отримував від відповідача повідомлення про відмову від договору, що є підставою для визнання вказаного виконавчого напису недійсним та витребування предмету лізингу, який було вилучено на користь ТОВ "Альфа-лізинг Україна".

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення та постанову мотивовано тим, що відповідач як лізингоодержувач за договором лізингу у зв`язку з розірванням цього договору зобов`язаний був повернути передане йому в лізинг майно, але вказаний обов`язок добровільно не виконав, у зв`язку з чим, нотаріусом було правомірно вчинено виконавчий напис № 125.

Суди дійшли висновку про те, що позивач отримав повідомлення №390/20/1 відповідача про відмову від договору лізингу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.06.2021 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ладас" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 у справі № 910/11472/20 скасовано. Справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Передаючи справу на новий розгляд, касаційний суд вказав, що висновок судів попередніх інстанції про те, що позивач отримав повідомлення №390/20/1 відповідача про відмову від договору лізингу є передчасним, оскільки не ґрунтується на повному і всебічному з`ясуванні обставин, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2020, Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Ладас" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилався на чинність договору лізингу, з огляду на неотримання від відповідача повідомлення про його розірвання.

Узагальнені доводи письмових пояснень

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своїх письмових поясненнях від 28.07.2021 та від 28.08.2021 та у письмовому виступі у дебатах від 09.09.2021 зазначає, що рішення суду прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач вказує, що посилання у листі Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта» №39-Л-04-607 від 17.07.2021 на відсутність у відділенні AT «Укрпошта» документів, підтверджуючих вручення поштового відправлення №062, не спростовує факт його вручення і внесення відповідальним працівником AT «Укрпошта» інформації до бази даних AT «Укрпошта» про те, що вказаний лист було вручено адресату. Втрата в подальшому чи неналежне оформлення документів, які підтверджують факт вручення листа, є недоліками виконання обов`язків по обліку поштових відправлень і не спростовують свідчення відповідального працівника AT «Укрпошта» про те, що вручення листа відбулося.

Відповідач зазначає, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-6, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа-лізинг Україна" наголошує, що не є належним відповідачем у справі про визнання права користування і витребування автомобіля Ford Тransit, заводський номер НОМЕР_1 , із чужого володіння, оскільки позивачем не доведено, що вказане майно станом на час розгляду справи перебуває у володінні ТОВ "Альфа-лізинг Україна" і таке володіння є незаконним. Крім того, станом на час розгляду цієї справи вказаний автомобіль відчужено відповідачем і майно, що є предметом позову, не перебуває у володінні відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021 справу №910/11472/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 призначено розгляд апеляційної скарги скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ладас" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/11472/20 на 02.08.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ладас" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/11472/20 та оголошено перерву до 30.08.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ладас" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/11472/20 та оголошено перерву в розгляді справи № 910/11472/20 до 15.09.2021.

Протокольною ухвалою від 15.09.2021 колегія суддів ухвалила копію договору купівлі-продажу №18/06 та акту приймання-передачі від 23.06.2020, які долучені до письмового виступу в дебатах, залишити без розгляду.

Залишаючи без розгляду договір купівлі-продажу №18/06 та акт приймання-передачі від 23.06.2020, колегія суддів виходила з наступного.

Згідно частин 3, 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідач своїм правом на подання вказаних доказів у суді першої інстанції не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, враховуючи вищенаведені норми процесуального закону, а також з огляду на те, що відповідач у встановлені чинним процесуальним законодавством порядку та строки не скористався наданим йому законом правом на подання в суді першої інстанції вказаних доказів, судова колегія не приймає нові докази, які не були предметом дослідження під час вирішення спору місцевим господарським судом, оскільки прийняття нових доказів на стадії апеляційного перегляду справи суперечить основоположним принципам змагальності та рівності сторін господарського судочинства. Обставин об`єктивної неможливості подання вказаного клопотання в суді першої інстанції та, відповідно, наявності виняткового випадку для прийняття судом апеляційної інстанції нових доказів, заявником не доведено.

Позиції учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 15.09.2021 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 15.09.2021 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

07.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Універсальна лізингова компанія "Ленд-Ліз" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа-лізинг Україна") (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Ладас" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 036-ЛВ-МСБ-Ф-094 (далі - договір).

Пунктом 2.1 договору визначено, що лізингодавець на підставі замовлення на транспортний засіб зобов`язується купити та передати лізингоодержувачу в строкове платне користування транспортний засіб на умовах фінансового лізингу (далі - лізинг), а лізингоодержувач зобов`язується вчасно та у повному обсязі відповідно до графіку платежів сплачувати на користь лізингодавця лізингові та інші платежі, а також виконувати інші зобов`язання, визначені цим договором.

Відповідно до пункту 2.2 договору транспортний засіб передається лізингодавцем лізингоодержувачу по акту прийому-передачі транспортний засіб. Лізингоодержувач користується транспортний засіб протягом всього строку лізингу.

Згідно із пунктом 4.1 договору за переданий у лізинг транспортний засіб з дати надання до завершення строку лізингу лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати лізингодавцю лізингові платежі.

Розмір та строки сплати лізингоодержувачем лізингових платежів лізингодавцю встановлюється в графіку платежів (пункт 4.2 договору).

11.01.2019 між сторонами підписано замовлення №036-ЛВ-МСБ-Ф-094/2 на отримання транспортного засобу: вантажний автомобіль Ford Transit та пристрій спостереження за рухомими об`єктами ВІ-820 TREK, загальною вартістю 487 002 грн.

11.01.2019 відповідач передав лізингоодержувачу об`єкт лізингу, що підтверджується актом прийому - передачі об`єкту лізингу №036-ЛВ-МСБ-Ф-094/2 від 11.01.2019.

27.01.2020 відповідач надіслав на адресу позивача повідомлення №390/20/1 про відмову від договору, у зв`язку з простроченням виконання лізингоодержувачем грошових зобов`язань по сплаті лізингових платежів за договором понад 30 днів. У повідомленні лізингодавець просив лізингоодержувача повернути передане в користування майно, доставивши його за адресою: Україна, м. Київ, пр-т Героїв Сталінграду, 25Б, в узгоджений з відповідачем час.

14.02.2020 відповідач звернувся до приватного нотаріуса, який вчинив виконавчий напис № 125 про повернення об`єкту фінансового лізингу за графіком платежів № 036-ЛВ-МСБ-Ф-094/2.

Звертаючись з позовною заявою позивач вказав, що виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №125 від 14.02.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.В. про повернення об`єкту фінансового лізингу суперечить статтям 87, 88 Закону України "Про нотаріат", оскільки позивач не отримував від відповідача повідомлення про відмову від договору, що є підставою для визнання вказаного виконавчого напису недійсним та витребування предмету лізингу, який було вилучено на користь ТОВ "Альфа-лізинг Україна".

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову (ч. 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Згідно з п.п. 11.8.2 п. 11.8 договору його повністю або відповідний графік платежів може бути достроково розірвано (припинено його дію) з ініціативи лізингодавця, якщо лізингоодержувач не виконує будь-якого або декількох зі своїх зобов`язань, передбачених п.п. 6.1, 6.2, 6.3, 6.7, 6.8, 6.13, 6.18, 6.19, 6.20, 6.21, 11.1 цього договору або графіком платежів. В такому випадку лізингодавець письмово повідомляє лізингоодержувача про розірвання (припинення дії) цього договору або відповідного графіку платежів, які вважаються розірваними (дія яких вважається припиненою) на 3 (третій) день з дати направлення письмового повідомлення.

Суд першої інстанції встановив, що 27.01.2020 відповідач надіслав на адресу позивача повідомлення №390/20/1 про відмову від договору, у зв`язку з простроченням виконання лізингоодержувачем грошових зобов`язань по сплаті лізингових платежів за договором понад 30 днів. У повідомленні лізингодавець просив лізингоодержувача повернути передане в користування майно, доставивши його за адресою: Україна, м. Київ, пр-т Героїв Сталінграду, 25Б, в узгоджений з відповідачем час.

Вказане повідомлення про відмову від договору було надіслане лізингодавцем 27.01.2020 цінним листом з описом вкладення № 062 на адресу-місцезнаходження лізингоодержувача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з інформацією з офіційного веб-сайту УДППЗ "Укрпошта" поштове відправлення №062 було вручене адресату-лізингоодержувачу 30.01.2019.

Позивач, посилаючись на обставини неотримання зазначеного повідомлення, надав відповідь Дніпропетровської дирекції АТ "Укрпошта" на його адвокатський запит, в якій вказано, що згідно з інформації розташованій в пошуковій системі поштове відправлення Укрпошта стандарт з описом № 62, на адресу підприємства 49051 м. Дніпро вул. Винокурова, 5 оф.401 ТОВ "Ладас", надійшов 30.01.2020 до відділення поштового зв`язку № 51 м. Дніпро та значиться врученим. Підтвердити факт вручення зазначеного поштового відправлення не є можливим, оскільки на відділенні поштового зв`язку № 51 Дніпро відсутні підтверджуючі документи, з працівниками, причетними до оброблення та вручення поштової кореспонденції проведена роз`яснювальна бесіда. Співробітники попереджені про відповідальність згідно чинного законодавства за неналежне виконання своїх службових обов`язків.

Проте, колегія суддів зазначає, що посилання у листі Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта» №39-Л-04-607 від 17.07.2021 на відсутність у відділенні AT «Укрпошта» документів, підтверджуючих вручення поштового відправлення №062, не спростовує факт його вручення і внесення відповідальним працівником AT «Укрпошта» інформації до бази даних AT «Укрпошта» про те, що вказаний лист було вручено адресату. Слід зазначити, що втрата в подальшому чи неналежне оформлення документів, які підтверджують факт вручення листа, є недоліками виконання обов`язків по обліку поштових відправлень і не спростовують того, що вручення листа відбулось.

Щодо посилання позивача на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2020 у справі № 904/2998/20 та на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.12.2020 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-лізинг Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ладас" про стягнення 100 039,38 грн, колегія суддів зазначає наступне.

У рішенні та постанові встановлено, що станом на дату розгляду цієї справи факт вручення ТОВ "Ладас" повідомлення про відмову від договору чи наявності у ТОВ "Альфа-лізинг Україна" можливості отримати таке поштове відправлення є недоведеним.

Однак, колегія суддів зазначає, що посилання судів на те, що вручення повідомлення є недоведеним не означає, що повідомлення не було і не могло бути отримане.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 27.01.2020 відповідач цінним листом з описом вкладення №062 направив на адресу-місцезнаходження лізингоодержувача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 49051, м. Дніпро, вул. Винокурова, 5, оф. 401.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Місцезнаходження юридичної особи належить до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

В силу приписів ч.ч. 1, 2, 4 ст. 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Таким чином, відомості про місцезнаходження відповідача, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є офіційним та достовірним підтвердженням зазначеної інформації.

Статтею 93 Цивільного кодексу України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до пункту 94 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі - Правил), порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил.

Прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об`єкта поштового зв`язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти.

У разі вручення рекомендованих поштових відправлень, рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про надходження поштових відправлень з використанням абонентської поштової скриньки згідно з укладеним договором датою вручення вважається дата їх вкладення до скриньки.

Згідно із пунктом 101 Правил у разі коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу.

Пунктом 110 Правив визначено, що у разі коли адресат протягом трьох робочих днів після інформування його за телефоном (через Інтернет) або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу (за винятком рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка") не з`явився за одержанням такого відправлення, поштового переказу, він інформується повторно шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення з відміткою "Повторне" або інформується за телефоном шляхом надіслання смс-повідомлення (через Інтернет).

Повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресованих до запитання та на абонементну скриньку, вкладаються відповідно до картотеки "До запитання" та до абонементної скриньки адресата.

Реєстроване поштове відправлення безоплатно зберігається в приміщенні об`єкта поштового зв`язку протягом п`яти робочих днів об`єкта поштового зв`язку після надходження відправлення. За кожен наступний день зберігання реєстрованого поштового відправлення з одержувача стягується плата за зберігання такого відправлення відповідно до тарифів, установлених оператором поштового зв`язку.

При цьому день надходження реєстрованого поштового відправлення до об`єкта поштового зв`язку та день вручення не враховуються.

У пункті 114 Правил передбачено, що одержувач може відмовитися від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, про що на поштовому відправленні, бланку поштового переказу або повідомленні про надходження поштового відправлення, поштового переказу робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом. Підпис представника юридичної особи, уповноваженого на одержання пошти, скріплюється печаткою (за наявності) цієї юридичної особи.

Такі поштові відправлення, поштові перекази не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертаються за зворотною адресою.

У разі коли одержувач відмовляється засвідчити своїм підписом факт відмови від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, такі поштове відправлення, поштовий переказ зберігаються в приміщенні об`єкта поштового зв`язку протягом установленого пунктом 116 цих Правил строку (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), після закінчення якого - повертаються поштовим оператором за зворотною адресою.

Колегія суддів зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17 та від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказує, що добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №922/1124/18.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що відсутність у відділенні AT «Укрпошта» документів, підтверджуючих вручення поштового відправлення не являється доказом його невручення адресату. Крім того, у вказаному листі зазначено, що відправлення № 62, на адресу підприємства ТОВ "Ладас", надійшло 30.01.2020 до відділення поштового зв`язку № 51 м. Дніпро та значиться врученим.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не спростував належними та допустимими доказами факт повідомлення позивача працівником АТ "Укрпошта" про надходження поштового відправлення №062 на адресу позивача і необхідність його отримати у відділенні АТ "Укрпошта". Отже, відсутні підстави вважати, що позивач не був належним чином повідомлений про надходження 30.01.2020 до відділення АТ "Укрпошта" за місцезнаходженням позивача поштового відправлення №062.

Таким чином, беручи до уваги докази направлення відповідачем позивачу повідомлення вих. №390/20/1 від 23.01.2020 про відмову від договору, а саме: опис вкладення в цінний лист; фіскальний чек; витяг з офіційного веб-сайту УДППЗ "Укрпошта"; відповідь вказаного органу поштового зв`язку, відповідно до якої вказане відправлення значиться врученим адресату, колегія суддів дійшла висновку про належне виконання відповідачем свого обов`язку щодо повідомлення позивача про розірвання договору.

Враховуючи вищевказане та беручи до уваги прострочення виконання лізингоодержувачем сплати лізингових платежів понад 30 днів, направленням відповідачем повідомлення про відмову від договору відповідно до п.п. 11.8.2 п. 11.8 договору та враховуючи положення ч. 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", колегія суддів вважає, що договір є розірваним з ініціативи лізингодавця відповідно до умов договору та Закону України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Отже, з 31.01.2020 договір був розірваний і лізингоодержувач зобов`язаний був повернути передане йому в лізинг майно.

Однак, вказаний обов`язок лізингоодержувач добровільно не виконав, у зв`язку з чим, лізингодавець звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича з метою вчинення на договорі виконавчого напису нотаріуса про повернення предмета лізингу від лізингоодержувача.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із заявою від 14.02.2020 про вчинення виконавчого напису про повернення об`єкта лізингу на виконання вимог ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України лізингодавець подав нотаріусу наступні документи на підтвердження підстав вчинення виконавчого напису: оригінал договору фінансового лізингу № 036-ЛВ-МСБ-Ф-094 від 07.07.2017 з додатками; оригінал акту приймання-передачі об`єкту лізингу №036-ЛВ-МСБ-Ф-0942 від 11.01.2019; копію угоди про заміну сторони від 30.09.2019; засвідчений рахунок № 036-02-094-Л12 від 26.12.2019 з відміткою про несплату лізингового платежу в розмірі 16 468,44 грн після вручення письмового повідомлення, направленого лізингоодержувачу; копію повідомлення вих. №390/20/1 від 23.01.2020 про відмову від договору фінансового лізингу № 036-ЛВ-МСБ-Ф-094 від 07.07.2017; копію опису вкладення в цінний лист № 062.

Враховуючи вказане вище, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. правомірно вчинено на договорі виконавчий напис про повернення предмета лізингу від лізингоодержувача.

Таким чином, підсумовуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/11472/20.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ладас" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/11472/20 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/11472/20 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ладас" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/11472/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/11472/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Ладас".

4. Матеріали справи №910/11472/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 04.10.2021 у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці з 16.09.2021 по 24.09.2021 та судді Гаврилюка О.М. у відпустці з 17.09.2021 по 01.10.2021.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім