СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2021 р. Справа № 922/2401/21

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя Пуль О.А.

за участю секретаря судового засідання Гончарова О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Сечко С.В., довіреність № 1828/18 від 18.12.20 ;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (вх. № 2532 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 04.08.2021 у справі № 922/2401/21 (постановлену суддею Лавренюк Т.А., повний текст ухвали складено 04.08.2021)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРСК" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, )
до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8, )
про стягнення 34 855,00грн.
ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "АРКС" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" про стягнення страхового відшкодування в розмірі 34 855,00грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.08.2021 у справі № 922/2401/21 закрито провадження у справі № 922/2401/21 за відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" 2 270,00грн. судового збору.

Вирішуючи при постановленні зазначеної ухвали питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд виходив з того, що відповідачем суму заборгованості сплачено платіжним дорученням від 15.06.2021 № 2511 після звернення позивача до суду з позовом (позов надіслано на адресу суду 14.06.2021), а тому спір доведено до суду саме з вини відповідача, що відповідно до ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України надає суду право покласти витрати зі сплати судового збору на відповідача.

Відповідач- Акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Гарант" подав на зазначену ухвалу до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить цю ухвалу скасувати в частині розподілу судових витрат та відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 2270 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на безпідставність висновку суду першої інстанції щодо доведення даного спору до суду з вини відповідача та наявність у зв`язку з цим правових підстав для покладення на нього витрат позивача зі сплати судового збору, з огляду на те, що ним було виплачено позивачу страхове відшкодування після подання позову, але до відриття провадження у справі, в межах встановленого статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування за заявою особи, яка має право на страхову виплату, який становить 90 днів з дня отримання заяви позивача про страхове відшкодування та цей строк не закінчився на час подання позову. При цьому скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував відсутність обставин, які свідчать про наявність порушеного права позивача та наявність підстав для відмови в позові.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 17.08.2021, для розгляду справи №922/2401/21 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя-доповідач Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.08.2021 у справі № 92/2401/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (вх. № 2532 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 04.08.2021 у справі № 922/2401/21 та призначено розгляд апеляційної скарги в судове засідання з повідомленням сторін на 20.09.2021 р. о 15:00.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 17.09.2021, у зв`язку з відпусткою судді Білоусової Я.О., для розгляду справи №922/2401/21 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя-доповідач Тарасова І.В., суддя Пуль О.А., суддя Здоровко Л.М.

В судовому засіданні представник позивача просив суд прийняти судове рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, представника для участі в ньому не направив, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із знаходженням його представника на лікарняному.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання, з огляду на те, що відповідачем не надано доказів наявності обставин, на які він посилається в клопотанні в обгрунтування поважності причин неявки його представника, відповідач не був позбавлений права та можливості забезпечити участь в судовому засіданні іншого представника.

Зважаючи на наведене, відповідно ч.1 статті 202, ч. 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України наявні підстави для розгляду справи за відсутності відповідача.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2021 о 15:30 год. в м. Київ, вул. Протасів Яр, 23 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Ford" держаний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 . Під час цієї пригоди були заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки "Hyundai", державний номерний знак НОМЕР_2 .

На момент заподіяння матеріальної шкоди, діяв договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № 62378а0ка від 18.05.2020, який був укладений між Приватним акціонерним товариством "Страхова Компанія "АРКС" (далі - позивач, страховик) щодо автомобіля марки "Hyundai", державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до умов якого позивач зобов`язався здійснити відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику вищенаведеного транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність щодо експлуатації автомобіля марки "Ford" держаний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована в Акціонерному товаристві "Страхова компанія "Мега-Гарант".

Зазначену подію визнано страховою та розраховано суму страхового відшкодування на суму 34 855,00грн. (страховий акт від 30.03.2021 № АRХ2749221).

Страхове відшкодування у розмірі 34 855,00грн. на підставі страхового акту від 30.03.2021 № АRХ2749221 було виплачено позивачем потерпілому від ДТП Фізичній особі-підприємцю Лебідь Т.М., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення від 31.03.2021 № 765750.

У зв`язку з виплатою потерпілому від ДТП страхового відшкодування за догвоором майнового страхування, позивач 06.05.2021 звернувся на адресу відповідача, як до страховика цивільно-правової відповідальності заподіювача шкоди, із заявою про виплату йому страхового відшкодування в сумі 34 855,00грн., як особі, до якої перейшло право потерпілого на його виплату, яка залишена без відповіді та задоволення.

Враховуючи викладене, позивач в позовній заяві посилається на те, що відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до нього, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування страхувальнику - потерпілому від ДТП за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки-відповідача, як страхувальника цивільно-правової відповідальності особи, яка спричинила шкоду внаслідок спірного ДТП на суму 34 855,00грн., яке відповідачем за заявою позивача не виплачено, що і стало підставою позову у даній справі про стягнення з останнього зазначеної суми страхового відшкодування.

З наявного у матеріалах справи платіжного доручення від 15.06.2021 № 2511, яке було надано відповідачем суду першої інстанції вбачається, що відповідачем сплачено позивачеві спірну суму страхового відшкодування в розмірі 34 855,00 грн., тобто після подання позивачем 14.06.2021 позову у даній справі, але до відкриття провадження у цій справі ухвалою господарського суду Харківської області від 17.06.2021.

Враховуючи те, що відповідачем суму заборгованості в розмірі 34 855,00грн. з виплати страхового відшкодування, стягнення якої є предметом даної справи, сплачено в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Разом з тим, закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе у разі, коли предмет спору- об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Вказана правова позиція щодо підстав закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору викладена також постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04.

В даному випадку предмет спору перестав існувати до відкриття провадження у справі, що свідчить про наявність підстав для відмови в позові, а не для припинення провадження у справі, про що також зазначив скаржник в апеляційній скарзі, але просив оскаржувану ухвалу скасувати не в частині припинення провадження у справі, а лише в частині розподілу судових витрат.

З урахуванням того, що відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає межі апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах як доводів, так і вимог апеляційної скарги, у суду апеляційної інстанції з урахуванням вимог апеляційної скарги, відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали в частині припинення провадження у справі, натомість здійснюється перевірка законності та обґрунтованості ухвали лише в частині розподілу судових витрат позивача зі сплати судового збору.

Як зазначено вище, вирішуючи питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд виходив з того, що відповідачем суму заборгованості сплачено 15.06.2021 -після звернення позивача до суду з позовом (позов надіслано на адресу суду 14.06.2021), а тому спір доведено до суду саме з вини відповідача, що відповідно до ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України надає суду право покласти витрати позивача зі сплати судового збору на відповідача.

Разом з тим, за змістом ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України право її застосовувати суд має за наявності таких умов:1)вирішення спору по суті;2)встановлення судом одного з таких випадків:-зловживання стороною чи її представником процесуальними правами;-спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Аналогічна правова позиція щодо умов застосування ч. 9 статті 129 ГПК України викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 02.04.2020 у справі № 912/2171/18.

Оскільки оскаржуваною ухвалою провадження у справі закрито, спір у даній справі по суті не вирішувався.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що даний спір доведено до суду не з вини відповідача.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17.

Разом з тим, статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отже, законом для страховика цивільно-правової відповідальності заподіювача від ДТП шкоди передбачений строк для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування за заявою потерпілого або особи, яка має право на отримання такого відшкодування, за умови надання необхідних документів, який становить 90 днів з дня отримання відповідної заяви.

Оскільки, як зазначено вище, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому спірної суми страхового відшкодування 06.05.2021, то останнім днем строку прийняття відповідачем рішення про його виплату є 06.08.2021, а тому на дату подання позову у даній справі -14.06.2021, зазначений строк не настав.

Проте, відповідач в межах зазначеного строку, наступного дня після подання позовної заяви у даній справі -15.06.2021, але до порушення провадження за цією заявою ухвалою суду від 17.06.2021 виплатив позивачу спірну суму страхового відшкодування.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що подання позову у цій справі обумовлено не порушенням відповідачем встановленого строку виплати позивачу спірної суми страхового відшкодування, оскільки на час подання позову такий строк не настав, а тим, що відповідач, як стало відомо позивачу, не виконує своїх зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування своїм страховикам.

З наведеного вбачається, що позов у даній справі подано позивачем не у зв`язку з винними діями відповідача, тобто спір у цій справі доведено до суду не з вини останнього.

Зважаючи на наведене, господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині розподілу витрат зі сплати судового збору помилково застосував до даного випадку положення ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Крім цього, нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, яка регулює питання розподілу судових витрат у разі закриття провадження у справі, не передбачено розподілу судового збору,сплаченого за подання позовної заяви у випадку закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції внаслідок порушення норм процесуального права безпідставно поклав на відповідача витрати позивача зі сплати судового збору, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали в цій частині.

Керуючись статтями 129, 269, 271, 275, 277, статтями 281, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача- Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 04.08.2021 у справі № 922/2401/21 скасувати в частині розподілу судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.09.2021

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.А. Пуль