УХВАЛА

за результатами розгляду скарги

м. Київ

24.09.2021Справа № 910/18989/17

За скаргоюКомунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"
на діїШевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
у справі№ 910/18989/17
За позовомПриватного акціонерного товариства « Акціонерна компанія "Київводоканал" (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю "Колдев Солюшн")
доКомунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"
простягнення 2 998 020,03 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача (заявника): Горупаха В.А. - представник за довіреністю;

від відділу ДВС: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/18989/17 за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" про стягнення 2 748 764, 34 грн інфляційних втрат, 249 255, 69 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 позовні вимоги задоволені повністю, а 03.01.2018 на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.

Ухвалою суду від 21.08.2019 здійснено на стадії виконання судового рішення у справі № 910/18989/17 заміну сторони (стягувача) Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" його процесуальним правонаступником - Акціонерним товариством "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "МАРІАНЕЛЛІ" у частині вимог про стягнення 249255 грн. 69 коп. - 3% річних, 2748764 грн. 34 коп. збитків від інфляції.

Ухвалою суду від 13.02.2020 здійснено заміну сторони ( стягувача ) - акціонерного товариства " Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "МАРІАНЕЛЛІ" на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛДЕВ СОЛЮШН" з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 03.01.2018 р. у справі № 910/18989/17 про стягнення 249 255,69 грн. - 3% річних, 2 748 764,34 грн. збитків від інфляції та 44 970,30 грн. судового збору.

27.07.2021 через загальний відділ діловодства суду від Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" надійшла скарга на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відповідно до якої скаржник просить:

- поновити пропущений процесуальний строк на звернення до суду;

- визнати дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лагоднюк І.О. неправомірними в частині відмови у знятті накладеного арешту на грошові кошти КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", що знаходяться на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ "Кристалбанк" (МФО 339050, ) в межах суми 205 445, 50 грн, які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників Підприємства;

- зобов`язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лагоднюк І.О. усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом скасування постанови про арешт коштів боржника від 17.06.2021 по виконавчому провадженню № 65834506 в частині накладення арешту на грошові кошти КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", що знаходяться на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ "Кристалбанк" (МФО 339050, ) в межах суми 205 445, 50 грн, які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників Підприємства.

Розпорядженням В.о. керівника апарату від 27.07.2021 № 05-23/1161/21 призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів судової справи у зв`язку з відпусткою судді Пінчука В.І.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи № 910/18989/17 передані на розгляд судді Підченку Ю.О.

Як вбачається із поданої скарги, оскаржувану постанову Підприємство отримало 25.06.2021 і з метою досудового врегулювання спору 01.07.2021 звернулося до ВДВС Шевченківського району із заявою про усунення порушення.

Відповідь на вказану вище заяву отримано лише 19.07.2021, що спричинило порушення передбаченого законодавством строку для подання скарги.

З огляду на наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що скаржник пропустив передбачений законодавством строк з поважних причин.

Ухвалою суду від 10.08.2021 скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 24.09.2021.

10.09.2021 до суду від відділу ДВС надійшов письмовий відзив на скаргу.

У судове засідання 24.09.2021 представники позивача та відділу ДВС не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник скаржника (відповідача) безпосередньо в судовому засіданні 24.09.2021 наполягав на задоволенні заявленої скарги та надав усні пояснення по справі.

Разом із тим, в силу ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, interalia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Частинами 1 та 2 статті 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 у справі № 910/18989/17, що набрало законної сили є обов`язковим до виконання та з урахуванням наведених вище приписів не може залишатися невиконаним.

Як зазначалося вище, на виконання зазначеного рішення суду видано наказ від 03.01.2018.

Як вбачається з доводів, викладених у скарзі, ухвала Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 по справі № 910/18989/17 про заміну стягувача та судовий наказ були пред`явлені стягувачем до виконання та 17.06.2021 відкрито виконавче провадження № 65834506, про що Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції була винесена відповідна постанова.

В межах виконавчого провадження № 65834506 державним виконавцем Лагоднюк І.О. 17.06.2021 винесено постанову про арешт коштів боржника КП "ЦОС Шевченківського району" у сумі 3 347 589, 36 грн. На виконання вказаної постанови в банківських установах, в тому числі ПАТ "Кристалбанк" накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунках та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Заявник також стверджує, що поточний рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ "Кристалбанк" боржник використовує для здійснення виплати заробітної плати своїм працівникам, виплати єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України та податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів і податків.

З метою досудового врегулювання порушених прав скаржника, на адресу ВДВС Шевченківського району від 01.07.2021 надіслано заяву № 02/96, в якій надано інформацію про суму щомісячного зобов`язання Підприємства перед його працівниками і обґрунтування розміру зобов`язання, яке виникло по виплаті заробітної плати та інших пов`язаних з цим обов`язкових платежів. У доказ підтвердження виникнення у Підприємства зобов`язання надано копію табелю обліку використаного робочого часу за червень 2021.

Крім того, враховуючи, що ПАТ "Кристалбанк" через арешт рахунку зупинені видаткові операції по рахунку UA 1045381, боржником надано виконавцю платіжні доручення № 524-554 від 24.06.2021 на виплату частини заробітної плати працівникам підприємства, які внаслідок арешту залишаються не проведені банком.

Однак, згідно з доводами скаржника, прохання зняти арешт в частині виплати заробітної плати у розмірі 205 445, 50 грн залишилося виконавцем без задоволення у зв`язку з чим, Підприємство вимушене оскаржити відмову виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 10 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно зі ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У відповідності до ч. 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Крім того, згідно з пунктом 2 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 22.06.2012 № 758 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 липня 2012 року за № 1206/21518, рахунки із спеціальним режимом використання - рахунки, які відкриваються в Казначействі та його органах підприємствам, установам, організаціям для проведення розрахунків з надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, з погашення заборгованості перед державним бюджетом, з повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів (позик), у тому числі залучених державою (Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними радами, міськими радами) або під державні (місцеві) гарантії, з електронного адміністрування податків, для сплати заборгованості за електроенергію, для зарахування депозитних коштів та небюджетні рахунки розпорядників бюджетних коштів.

При цьому, Верховний Суд у постановах від 27.06.2019 у справі № 916/73/19 та від 10.10.2019 у справі №916/1572/19 дійшов висновку, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Так, відповідно до статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Наведені норми Закону дають підстави для висновку, що виокремлення рахунків, на грошові кошти на яких заборонено накладати арешт, здійснюється виконавцем за наслідками взаємодії з банком, іншою фінансовою установою тощо, які, отримавши відповідну постанову виконавця про накладення арешту на грошові кошти на рахунку, зобов`язані проаналізувати цільове призначення такого рахунку та, у разі виявлення, що рахунок має спеціальний режим використання чи є спеціальним, - повідомити виконавця про це, повернувши постанову виконавця без виконання.

Наведеними вище Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що інформацію про рахунки приватний виконавець встановлює на підставі документів, які надходять з банку.

Згідно з п. 9.1. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004, виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів).

Банк приймає до виконання документ про арешт коштів, який доставлено до банку самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган.

Нормами Інструкції регламентовані дії банку у разі накладення арешту коштів, а вищезгаданими положеннями Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок дій банку у разі отримання постанови виконавця про накладення арешту у разі, якщо такі кошти не підлягають арешту.

Суд зазначає, що у разі виникнення у боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення у боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру.

Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №905/361/19.

Оскільки, виконавцем боржнику відмовлено у знятті арешту з коштів у розмірі 205 445, 50 грн для виконання зобов`язань з виплати заробітної плати, то скаржник правомірно, в установленому законодавством порядку звернувся до суду з метою оскарження такої відмови.

В якості доказів підтвердження виникнення у комунального підприємства зобов`язання з виплати заробітної плати, скаржником надано копію табелю обліку використаного робочого часу за червень 2021 року, з якої вбачається посада працівника, кількість відпрацьованих годин та його місячний оклад.

Також, скаржник звертає увагу, що табель обліку робочого часу не включає в себе відпускних, пільгових пенсій працівникам підприємства, сплати обов`язкових платежів (зборів), пов`язаних з нарахуванням (виплатою) заробітної плати та інших обов`язкових платежів, а саме - податку з доходів фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску тощо.

На підтвердження розміру щомісячного зобов`язання з виплати заробітної плати та інших пов`язаних з цим обов`язкових платежів, скаржник також надає довідку № 01 від 15.08.2021 та платіжні доручення № 524-554 від 24.06.2021 на виплату частини заробітної плати працівникам підприємства, які залишаються не проведеними через наявність арешту.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно зі ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Що стосується доводів державного виконавця щодо відсутності у нього відомостей щодо спеціального режиму рахунку, на який накладено арешт суд зазначає, що скаржник звертався до Шевченківського РВ ДВС у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою, в якій повідомляв зазначені обставини та просив виконавця внести відповідні зміни до постанови, проте, державним виконавцем жодних дій вчинено не було.

Таким чином, з огляду на викладене вище, враховуючи те, що виплата заробітної плати має пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень, суд дійшов висновку, що вчинення державним виконавцем дій щодо накладення арешту на рахунок боржника № НОМЕР_1 , який використовується комунальним підприємством для виплати заробітної плати працівникам на переконання суду були неправомірними, а відтак скарга підлягає задоволенню.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 234, 239, 340, 341, 342 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

2. Визнати дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лагоднюк І.О. неправомірними в частині відмови у знятті накладеного арешту на грошові кошти КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", що знаходяться на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ "Кристалбанк" (МФО 339050, ) в межах суми 205 445, 50 грн, які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

3. Зобов`язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лагоднюк І.О. усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом скасування постанови про арешт коштів боржника від 17.06.2021 по виконавчому провадженню № 65834506 в частині накладення арешту на грошові кошти КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", що знаходяться на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ "Кристалбанк" (МФО 339050, ) в межах суми 205 445, 50 грн, які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали буде складено та підписано 29.09.2021

Суддя Ю.О. Підченко