14 вересня 2021 року
Справа №911/3242/20
за касаційною скаргою Корпорації "Інтернешнл евіейшн технолоджіс, ІНК" (INTERNATIONAL AVIATION TECHNOLOGIES, INC)
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Андрієнко В.В., Мартюк А.І.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 (суддя Літвінова М.Є.)
у справі №911/3242/20
за позовом Корпорації "Інтернешнл евіейшн технолоджіс, ІНК" (INTERNATIONAL AVIATION TECHNOLOGIES, INC)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техвестсервіс"
про зобов`язання вчинити дії.
Корпорація "Інтернешнл евіейшн технолоджіс ІНК" (INTERNATIONAL AVIATION TECHNOLOGIES, INC) (далі - Корпорація) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техвестсервіс" (далі - ТОВ "НВП "Техвестсервіс") про зобов`язання вчинити дії, а саме зобов`язати ТОВ "НВП "Техвестсервіс" надати Корпорації та її представнику Большакову Дмитру Володимировичу належним чином засвідчені копії документів.
Господарський суд Київської області ухвалою від 13.11.2020 матеріали позовної заяви у цій справі передав за підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 05.04.2021 у справі №911/3242/20 позовну заяву залишив без розгляду.
Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що договір про надання правової допомоги від 20.08.2020 №1 був укладений між адвокатським об`єднанням "ГРАВІТАС" в особі керуючого партнера Большакова Д.В. та Корпорацією в особі громадянина ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності б/н від 01.06.2020, з якої не вбачається надання повноважень останньому щодо представництва інтересів позивача у судових органах, у тому числі щодо укладання договорів про надання правової допомоги. Водночас, суд першої інстанції зауважив, що у довіреності від 01.06.2020 зазначено, що остання видана без права передоручення повноважень третім особам.

Крім того, місцевий господарський суд виходив із того, що обставини делегування ОСОБА_1 повноважень для представництва інтересів Корпорації не можуть встановлюватись на підставі показань свідків, з огляду на що судом відхилено надану позивачем засвідчену копію документу під назвою "афідевіт" з роз`ясненнями повноважень ОСОБА_1

Північний апеляційний господарський суд постановою від 01.06.2021 ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №911/3242/20 залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 та ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №911/3242/20, Корпорація звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження Корпорація вказувала порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме статей 4, 58, 87, 118, 162, 165, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Скаржник зазначав, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те що ОСОБА_1 не має права на звернення за захистом інтересів Корпорації до судових органів та права на укладення договору про надання правої допомоги, а адвокат Большаков Д.В., відповідно, права на підписання позовної заяви від імені позивача.

На переконання скаржника, суди попередніх інстанцій безпідставно відхилили засвідчену копію "афідевіту", застосувавши до нього статтю 87 ГПК України, оскільки цей документ не є показами свідка. Зазначеним "афідевітом" позивач підтримав повноваження ОСОБА_1 на право звернення до суду та підписання договору про надання правової допомоги, а відтак у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позовної заяви Корпорації без розгляду з посиланням на пункт 2 частини першої статті 226 ГПК України.

14.09.2021 Верховний Суд ухвалив постанову, якою постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №911/3242/20 залишив без змін.

Ухвалюючи вказану постанову Верховний Суд, зокрема, виходив із того, що: (1) обставини делегування повноважень громадянину ОСОБА_1 підлягають доведенню лише визначеними засобами доказування та не можуть підтверджуватися засвідченою копією афідевіту з роз`ясненнями повноважень ОСОБА_1; (2) будь-яких інших доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_1 підписувати договори про надання правової допомоги від імені Корпорації матеріали справи не містять.

Відповідно до частини третьої статті 34 ГПК України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.

Не погоджуюсь з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності у представника Корпорації ОСОБА_1 повноважень на укладення з Адвокатським об`єднанням "ГРАВІТАС" договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 20.08.2020 №1 в особі керуючого партнера Большакова Д.В., яким було подано позовну заяву у цій справі, з огляду на таке.

При здійсненні правосуддя необхідно виходити із необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 ГПК України, стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин другої, третьої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

При цьому, особливістю дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників (частини перша та друга статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчиняти правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Згідно з частиною першою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

За правилами статей 237, 244, 246 ЦК України орган юридичної особи або інша особа, уповноважена її установчими документами, може видати довіреність від імені юридичної особи іншому представнику (який не є органом юридичної особи чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені) та уповноважити представника вчинити правочин від імені юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що спірним питанням у цьому випадку є наявність повноважень у керуючого партнера Адвокатського об`єднання "ГРАВІТАС" адвоката Большакова Д.В. на представництво інтересів позивача у цій справі та підписання від імені Корпорації позовної заяви, яка подана до суду.

Виходячи із приписів частини першої статті 56 ГПК України юридична особа може брати участь у судовому процесі особисто, тобто шляхом самопредставництва та (або) через представника. При цьому, особиста участь особи не позбавляє її права мати у цій справі представника.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Таким чином, обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в сумі свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Відповідно до частини третьої статті 56 ГПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з частиною першою статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Конституцією України проголошено, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3 Конституції України).

Виходячи зі змісту положень статті 131-2 Конституції України, обов`язковою вимогою для здійснення представництва іншої особи у суді є те, що таке представництво може здійснювати виключно адвокат (за винятком випадків, встановлених законом).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Частиною четвертою статті 60 ГПК України унормовано, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"

Згідно з частинами першою, другою статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до підпунктів 12.3, 12.4 пункту 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги (нова редакція), затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41, ордер містить наступні реквізити: посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, зокрема в графі "Назва органу, в якому надається правова допомога". При цьому в разі надання адвокатом правової допомоги в суді ордер має містити назву суду, у якому адвокат надає правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що наданий до позовної заяви Корпорації адвокатом Большаковим Д.В. ордер у відповідності до підпунктів 12.3, 12.4 пункту 12 "Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги", затвердженого Рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41 містить усі необхідні реквізити.

Таким чином, підставою для виникнення правовідносин між адвокатом та клієнтом, а також надання першим адвокатської допомоги, є договір, а ордер є письмовим документом, що у випадках, встановлених Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, які вже виникли на підставі відповідного договору.

В свою чергу, сам по собі договір про надання допомоги є правочином, який в силу положень статті 204 ЦК України, є правомірним, допоки, зокрема, судом не буде визнано його недійсним (презумпція правомірності).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 20.08.2020 №1 укладений між Адвокатським об`єднанням "ГРАВІТАС" в особі керуючого партнера Большакова Д.В., з однієї сторони та Корпорацією в особі ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 01.06.2020, з другої сторони.

Відповідно до змісту довіреності від 01.06.2020 Корпорація в особі засновника Царькової Євгенії уповноважила громадянина України ОСОБА_1 представляти інтереси компанії на території України, а саме:

- перед будь-якими фізичними та юридичними особами, в органах нотаріату (у тому числі перед приватними нотаріусами), в органах державної та виконавчої влади, в державних, громадських та приватних установах, в Міністерстві юстиції, виконавчих комітетах відповідних міських (районних) рад або в будь-яких інших органах державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у Державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Центрі надання адміністративних послуг, органах Державної податкової інспекції, в органах Державної фіскальної служби, органах Державної податкової служби, органах Пенсійного фонду, державної статистики, в органах соціального страхування та інших органах державної влади, у державних установах та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності; у тому числі банківських установах тощо, з усіх питань щодо купівлі на ім`я компанії будь-якої частки у статутному капіталі будь-якого товариства з обмеженою відповідальністю, зареєстрованого за законодавством України, на умовах, які представнику попередньо відомі, що не потребує доказування третім особам (з правом визначення суми договору, порядку розрахунків, інших істотних умов правочину), а також вчиненням усіх передбачених законом дій, що пов`язані із входженням компанії до складу учасників зазначеного товариства та проведенням державної реєстрації відповідних змін у Єдиному державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з питань щодо створення на території України товариства з обмеженою відповідальністю з будь-якою назвою, визначення найменування, розміру статутного капіталу, видів діяльності, адреси місцезнаходження, звільнення та призначення керівника, зміни найменування, замовити та одержати печатку та штампи, а також з усіх без винятку питань, що стосуватимуться компанії, як учасника (засновника) будь-яких товариств з обмеженою відповідальністю, зареєстрованих за законодавством України з усіма правами, обов`язками та повноваженнями, наданими компанії, як учаснику Товариства установчими документами товариства та чинним законодавством України.

Для чого представник має право: розписуватись від імені компанії, в тому числі: підписувати вати будь-які заяви, акти, інформаційні повідомлення, реєстраційні картки, протоколи, рішення, договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав), з правом самостійно визначати будь-які суттєві умови такого договору (договорів), акти прийому-передачі частки в статутному капіталі, установчі документи, статут Товариства у новій редакції на умовах, відомих представникові, договори про відкриття рахунків, тощо та усі інші необхідні документи; вирішувати усі питання, пов`язані з введенням компанії до складу учасників; представляти інтереси компанії на загальних зборах Товариства та голосувати від імені компанії з будь-яких питань, що внесені до порядку денного, на відомих представнику умовах, (зокрема приймати рішення з порядку денного, з кадрових питань тощо), бути представником: у Державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - з усіх питань державної реєстрації, внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в інших органах державної реєстрації - з питань постановки на облік як платника податків та обов`язкових платежів, у будь-яких кредитно-фінансових установах, банках - з питань відкриття тимчасового рахунку та поточних рахунків, з правом підпису усіх необхідних для цього документів; з питань, пов`язаних з формуванням Статутного капіталу Товариства, з правом внесення Статутного капіталу Товариства; отримувати довідки та будь-які інші документи, що є чи будуть необхідними для виконання наданих цією довіреністю повноважень, у тому числі виписку та/або витяг з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отримати Витяг з реєстру платників єдиного податку, Витяг з реєстру платників Єдиного податку та (або) ПДВ, Довідку з органів статистики про включення товариства до ЄДРПОУ, інші свідоцтва, довідки та повідомлення взяття на облік платника податків та страхових внесків; бути представником на загальних зборах учасників Товариства, висувати питання на голосування та голосувати від імені компанії з будь-яких питань, що внесені до порядку денного, на відомих представнику умовах, (зокрема - приймати рішення з порядку денного з питань: прийняття до складу учасників Товариства нових учасників; продажу часток у статутному капіталі Товариства, в числі частки компанії; перерозподілу часток у статутному капіталі Товариства; зміни найменування Товариства; зміни місцезнаходження Товариства; зміни видів економічної діяльності Товариства; зміни розміру статутного капіталу Товариства; реєстрації статуту у новій редакції; приведення статуту у відповідність до норм чинного законодавства; з кадрових питань; звільнення/призначення посадових осіб Товариства; затвердження/погодження укладання правочинів від імені Товариства тощо); надавати згоду на розгляд питань, не включених до порядку денного загальних зборів учасників, голосувати від імені компанії з будь-яких питань не включених до порядку денного; вести від імені компанії переговори щодо умов продажу належної компанії частки у статутному капіталі Товариства, продати вказану частку (за ціну та на умовах на свій власний розсуд) в порядку передбаченому чинним законодавством та установчими документами; давати усні та письмові пояснення компетентним установам (органам) в разі виникнення такої необхідності, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що можуть виникнути в ході реалізації повноважень за договором доручення та виданою згідно з ним довіреністю, здійснювати розрахунки за договорами, отримувати належні компанії грошові кошти, сплачувати усі необхідні платежі, мито та податки, адміністративний збір, а також виконувати усі інші дії, пов`язані з цією довіреністю.

Розглядаючи питання щодо обсягу повноважень ОСОБА_1, суди попередніх інстанцій зазначили, що довіреність від 01.06.2020 не містить визначення таких повноважень як представництво та захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів позивача - Корпорації у судових органах, в тому числі повноважень на укладення договорів про надання правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що з метою підтвердження повноважень громадянина ОСОБА_1 за довіреністю від 01.06.2020 на укладення договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 20.08.2020 з Адвокатським об`єднанням "ГРАВІТАС", засновником/директором Корпорації надано 26.03.2021 до суду першої інстанції засвідчений в нотаріальному порядку письмовий документ під назвою "афідевіт" від 05.03.2021 (т.2 а.с. 242-245), відповідно до якого Корпорація роз`яснила повноваження ОСОБА_1, а саме:

"Так, даною довіреністю від 01.06.2020 Компанія наділяючи вищевказаними повноваженнями ОСОБА_1, мала на увазі наступне:

1. В контексті, бути представником в усіх органах державної влади, державних установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування та галузевої належності - Компанія, зокрема, але не виключно мала на увазі, бути представником у будь-яких судових органах.

2. В контексті, бути представником в усіх без винятку питаннях, що стосуватимуться Компанії як учасника (засновника) будь-яких Товариств з обмеженою відповідальністю, з усіма правами, обов`язками та повноваженнями наданими компанії як учаснику Товариства установчими документами Товариства та чинним законодавством України - Компанія зокрема, але не виключно мала на увазі, направляти запити та отримувати будь-які документи та інформацію про господарську діяльність Товариства, а у разі не надання останніх захищати корпоративні права Компанії в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

3. В контексті, представник має право розписуватись від імені компанії в усіх необхідних документах - Компанія, зокрема, але не виключно мала на увазі, укладати договори про надання правової (професійної правничої) допомоги.

З урахуванням викладеного, повідомляємо, що ОСОБА_1 на підставі Довіреності від 01.06.2020 був уповноважений:

- направляти запити до ТОВ "НВП "Техвестсервіс" ().

- укладати договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 20.08.2020 з Адвокатським об`єднанням "Гравітас" ()."

Водночас, суди попередніх інстанцій, оцінивши наданий позивачем "афідевіт" як показання свідка із застосуванням до цього документа частини другої статті 87 ГПК України, зазначили, що на підставі показань свідка не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Я вважаю, що з таким висновком судів попередніх інстанцій погодитись не можна, оскільки: (1) у розумінні статті 87 ГПК України наданий позивачем письмовий документ під назвою "афідевіт" не є показаннями свідка та не є повідомленням про відомі йому обставини; (2) в цьому письмовому документі від 05.03.2021 відсутнє встановлення фактів, які мають відображатись у документах, а лише зазначено про відношення позивача до вже наданих ним повноважень ОСОБА_1 та укладеного ним договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 20.08.2020 №1; (3) письмовий документ під назвою "афідевіт" від 05.03.2021 мав бути оцінений судом першої інстанції у відповідності до частини другої статті 86 ГПК України у взаємозв`язку з іншими доказами (довіреністю від 01.06.2020) та аргументами учасників справи.

При цьому вважаю за необхідне зазначити наступне.

Порядок відкриття провадження у справі визначено статтею 176 ГПК України, відповідно до частини першої якої за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що Господарський суд міста Києва ухвалою від 15.12.2020 позовну заяву Корпорації залишив без руху, зазначивши спосіб усунення Корпорацією недоліків, зокрема, надання довіреності на ім`я ОСОБА_1 від 01.06.2020.

В подальшому, зазначивши про усунення позивачем недоліків позовної заяви, в тому числі щодо повноважень представника позивача, та відповідність позовної заяви вимогами статей 162, 164, 172 ГПК України, Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.12.2020, відкрив провадження у справі №911/3242/20 та визначив дату проведення підготовчого засідання - 25.01.2021, яке неодноразово відкладалось на 22.02.2021, 15.03.2021, 29.03.2021 та на 05.04.2021.

Оскільки представником відповідача у відзиві на позовну заву була поставлена під сумнів процесуальна дієздатність представника позивача, під час проведення підготовчого засідання Корпорацією до суду першої інстанції було надано письмовий документ під назвою "афідевіт" щодо повноважень представника Корпорації на території України - ОСОБА_1

Зазначеним документом під назвою "афідевіт", який вчинено в такій самій формі як і довіреність від 01.06.2020 шляхом нотаріального посвідчення та проставлення апостилю, Корпорацією в особі її вищого органу управління фактично було вчинено заяву щодо роз`яснення повноважень ОСОБА_1 на укладення договорів, в тому числі і про надання правової (професійної правничої) допомоги від 20.08.2020 №1 з Адвокатським об`єднанням "ГРАВІТАС".

Водночас зміст вчиненої позивачем заяви не спрямований на розширене тлумачення довіреності від 01.06.2020, оскільки за необмеженого кола повноважень (з формулюванням "...представляти інтереси компанії на території України….в органах державної влади….з усіх без винятку питань, що стосуватимуться компанії…. Для чого представник має право….виконувати усі інші дії, пов`язані з цією довіреністю."), такий зміст лише конкретизує/роз`яснює повноваження представника Корпорації як учасника (засновника) ТОВ "НВП "Техвестсервіс", які вже були визначені цією довіреністю.

У сукупності зміст довіреності від 01.06.2020 та вчиненої Корпорацією заяви свідчить, що остання як учасник справи виявила дійсне волевиявлення на надання повноважень ОСОБА_1 представляти інтереси Корпорації на території України в усіх органах державної влади, до яких відносяться і судові органи України.

За протилежного, у спірному випадку, підтвердження повноважень ОСОБА_1 у інший спосіб за вже вчиненою довіреністю від 01.06.2020 було б неможливим для Корпорації, позаяк видання "нової" довіреності з "новою" датою могло б поставити під сумнів (автоматично нівелювати) процесуальну правоздатність щодо вже поданого адвокатом Большаковим Д.В. в інтересах Корпорації позову за яким порушено провадження у справі.

При цьому, посилання судів попередніх інстанцій на те, що у довіреності від 01.06.2020 зазначено, що остання видана без права передоручення повноважень третім особам, також не може свідчити про передоручення повноважень внаслідок укладення ОСОБА_1 договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 20.08.2020 №1 з Адвокатським об`єднанням "ГРАВІТАС".

Так, відповідно до частини другої статті 245 ЦК України довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті.

Тобто, передоручення повноважень здійснюється у формі нотаріально посвідченої довіреності, а не шляхом укладання повіреним договору про надання правової (професійної правничої) допомоги.

Поряд з цим, договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 20.08.2020 №1 є чинним, не визнаний недійсним та не оскаржується Корпорацією у суді. Протилежного матеріали справи не містять.

Отже, не спростувавши обставин дійсності відповідного правочину, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що представником позивача ОСОБА_1 перевищено повноваження за довіреністю від 01.06.2020 під час укладення договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 20.08.2020 №1.

На мою думку, представником позивача ОСОБА_1, інформація щодо якого як адвоката відсутня в Єдиному реєстрі адвокатів України, такий правочин з надання послуг, а саме - правової (професійної правничої) допомоги, укладено з адвокатським об`єднанням виключно з метою захисту прав Корпорації, в тому числі в усіх судових органах (підпункти 1.2.3, 1.2.4 пункту 1.2 договору).

Таким чином, я вважаю помилковим висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності повноважень у ОСОБА_1 на підписання договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 20.08.2020 №1 та у подальшому підписання адвокатом Большаковим Д.В. позовної заяви у цій справі.

Згідно із частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення судом першої інстанції позову з формальних підстав за наявності обставин, що свідчать про беззаперечну волю Корпорації на захист своїх прав та інтересів адвокатом Большаковим Д.В. за укладеним з представником Корпорації ОСОБА_1 договором, унеможливило доступ позивача до правосуддя для захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду спору.

Зазначене суперечить головній меті господарського судочинства, якою є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Отже, на мою думку суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви Корпорації без розгляду з посиланням на пункт 2 частини першої статті 226 ГПК України.

Таким чином, моя позиція полягає у тому, що за наслідками розгляду касаційної скарги Верховний Суд мав скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.04.2021у справі №911/3242/20, а цю справу передати для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Суддя С. Бакуліна