СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р. м. Харків Справа № 922/1733/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О. , суддя Плахов О.В.

без виклику учасників справи,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Страхова компанія Мега-Гарант, м. Харків (вх. №2319 Х/2)

на рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 у справі №922/1733/21 (суддя Хотенець П.В., повний текст рішення складено 12.07.2021)

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія УНІКА, м. Київ

до Акціонерного товариства Страхова компанія Мега-Гарант, м. Харків

про стягнення 39007,20 грн,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" про стягнення з відповідача в порядку суброгації 39007,20 грн страхового відшкодування. Також позивач просив покласти на відповідача витрати на професійну правову допомогу та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 у справі №922/1733/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" 39007,20 страхового відшкодування, 6000,00 грн витрат на професійну правову допомогу та 2270,00 грн судового збору.

Акціонерне товариство Страхова компанія Мега-Гарант з вищевказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 у справі №922/1732/21 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на підставі рахунку фактури, виданого ФОП Тригуб С.В. від 14.07.2020, згідно якого вартість відновлювального ремонту становить 41 607,20 грн, позивачем було виплачено страхове відшкодування на рахунок станції технічного обслуговування в розмірі 41 607,20 грн. Водночас, судом першої інстанції не враховано, що у платіжному дорученні №148588 від 24.04.2020, яким перераховувалось страхове відшкодування в розмірі 41 607,20 грн на рахунок ФОП Тригуба С.В. у призначенні платежу зазначено: Страхове відшкодування згідно договору №826007/4605/0000101 від 18.04.2019 р. Проте, позивач до позовної заяви надає інший договір - договір добровільного страхування наземного транспорту КАСКО №826007/4605/0000218 від 07.04.2020, укладений між позивачем та ОСОБА_1 , зі строком дії з 20.04.2020 по 19.04.2021. Разом з цим, договір №826007/4605/0000101 від 18.04.2019, зазначений у платіжному дорученні №148588 від 24.04.2020, в матеріалах відсутній та позивачем до матеріалів справи не наданий.

Таким чином, апелянт вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги факт того, що позивачем не доведено законність виплати страхового відшкодування на підставі платіжного доручення №148588 від 24.04.2020, оскільки договір добровільного страхування наземного транспорту КАСКО №826007/4605/0000218 від 07.04.2020, який міститься у матеріалах справи та на який позивач посилається як на підставу для стягнення заборгованості з відповідача, у період дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.04.2020 за участю транспортного засобу Renault Bокег, р.н. НОМЕР_1 та транспортного засобу ТАТА, р.н. НОМЕР_2 , ще не діяв. Оскільки позивачем не надано до суду договору №826007/4605/0000101 від 18.04.2019, апелянт вважає, що підстави для стягнення заборгованості з Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» за іншим договором - №826007/4605/0000218 від 07.04.2020, який діє з 20.04.2020, тобто договором, який не існував на момент дорожньо-транспортної пригоди - відсутні, позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування є незаконними та безпідставними.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Страхова компанія Мега-Гарант на рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 у справі №922/1732/21 та вирішено здійснювати її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи.

Встановлено позивачу строк до 18.08.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання іншій стороні; сторонам у справі встановлено строк до 25.08.2020 для подання заяв, клопотань, тощо.

18.08.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що між ОСОБА_2 , як страхувальником, та Акціонерним товариством «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», як страховиком, було укладено декілька договорів страхування, разом з цим, представником позивача було помилково долучено до позовної заяви у даній справі договір страхування №826007/4605/0000218 від 07.04.2020 (який на дату ДТП ще не діяв), замість договору договір №826007/4605/0000101 від 18.04.2019 (який діяв на дату ДТП).

Поряд з цим, позивачем у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено клопотання, в якому останній просить суд долучити договір страхування №826007/4605/0000101 від 18.04.2019 до матеріалів справи відповідно до статті 269 ГПК України, поновивши строк на його подання. Позивач зазначав, що вказаний доказ існував на момент подання позову, був наявний у відповідача, та має значення для об`єктивного вирішення спору.

Зазначене клопотання позивач обґрунтовує тим, що ані відповідачем, ані судом першої інстанції не було витребувано у позивача доказів на підтвердження укладення договору №826007/4605/0000101 від 18.04.2019, чим позбавлено позивача права на доказування, а оскільки, справа розглядалась судом першої інстанції в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами справи, позивач був позбавлений можливості долучити вказаний договір до матеріалів справи.

Колегія суддів зазначає, що вирішення зазначеного клопотання передбачає дослідження та надання правової оцінки обставинам справи по суті позовних вимог, у зв`язку з чим, висновки з приводу клопотання позивача суд апеляційної інстанції вважає за необхідне викласти в мотивувальній частині постанови.

Розглянувши в порядку письмового провадження матеріали справи, дослідивши викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи відповідача та позивача, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 07.04.2020 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА", страховиком, та ОСОБА_1 , страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО" №826007/4605/0000218, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом "Renault Dokker" д/н НОМЕР_1 , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

10 квітня 2020 року у Львівській області, Пустомитівському районі,с. Сокільники на вул. Стрийській, 30, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Renault Dokker" д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля TАТА, д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Згідно з постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 травня 2029 року по справі № 450/1201/20, дана дорожньо-транспортна пригода, сталася з вини водія транспортного засобу TАТА, д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_3 .

Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки "Renault Dokker" д/н НОМЕР_1 були спричинені механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток.

Згідно рахунку фактури станції технічного обслуговування №СПД-000235 від 14.074.2020, який складено СПДФО ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_1 , розмір відновлювального ремонту автомобіля "Renault Dokker" д/н НОМЕР_1 складає 41607,20 грн (а.с. 23).

У зв`язку із настанням страхового випадку позивачем складено страховий акт №00351641 від 17.04.2020, яким здійснено розрахунок та визначено суму страхового відшкодування в розмірі 41607,20 грн, а також прийнято рішення здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику ОСОБА_1 у розмірі 41607,20 грн за умовами договору страхування №826007/4605/0000101 від 18.04.2019 шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ФОП Тригуба С.В. (а.с. 24)

Наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №148588 від 24 квітня 2020 року підтверджується здійснення оплати позивачем на рахунок ФОП Тригуба С.В. 41 607,20 грн в якості страхового відшкодування на підставі договору договір №826007/4605/0000101 від 18.04.2019. (а.с.26).

Матеріали справи також свідчать, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу TАТА, д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , на момент ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності №004075001 (діючий станом на 10.04.20200, виданого Акціонерним товариством "Страхова компанія "Мега-Гарант" (далі АТ СК МЕГА-ГАРАНТ).

Ліміт цивільно-правової відповідальності за шкоду завдану майну за Полісом 130000,00 грн. Відповідно до умов Полісу ОСЦПВ № АР/4075001 розмір франшизи становить 2600,00 грн (а.с. 18).

Звертаючись до господарського суду позивач зазначав, що ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу Каско №826007/4605/0000218 від 07.04.2020 виплатило страхувальнику ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 41 607,20 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність особи, винної в скоєнні ДТП, була застрахована в АТ СК МЕГА-ГАРАНТ, то, з урахуванням положень статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування», позивач має право вимоги до відповідача про виплату страхового відшкодування в розмірі 41 607,20 грн. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, відповідачу було направлено заяву про виплату страхового відшкодування №27601, яка отримана останнім 13.10.2020 (а.с. 28), натомість АТ СК МЕГА-ГАРАНТ страхового відшкодування на користь позивача не сплатив, що стало підставою звернення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (далі ПрАТ «СК «УНІКА») до господарського суду.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позов, погодився із доводами позивача та зазначив, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у зв`язку із настанням страхового випадку дорожно-транспортної пригоди, яка сталася 10.04.2021 за участю автомобіля "Renault Dokker" д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (постраждалої) та автомобіля TАТА, д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 (особи, винної у скоєнні ДТП), набув в порядку статті 993 Цивільного кодексу України право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, отже до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, колегія суддів не може погодитися із таким висновком місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України Про страхування, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі статтею статті 979 Цивільного кодексу України та статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України Про страхування, відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика є суброгацією, а не регресу, як помилково зазначив місцевий господарський суд..

За змістом норм статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", у правовідносинах, що ними регулюються відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика за договором майнового страхування. Нового зобов`язання із відшкодування збитків (як у випадку з регресом) при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий - страхувальник за договором майнового страхування передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на неї.

Таким чином, виходячи з вищенаведених приписів, колегія суддів вважає, що позивач, звертаючись із позовом у даній справі про стягнення з відповідача на підставі статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" в порядку суброгації 39007,20 грн страхового відшкодування, повинен довести факт того, що він, як страховик потерпілої від ДТП особи - ОСОБА_2 , сплатив за конкретним договором страхування суму страхового відшкодування, що має правовим наслідком суброгацію .

Як вже зазначалось, позивач, як на підставу позову, посилається на те, що він як страховик за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу Каско №826007/4605/0000218 від 07.04.2020 виплатив страхувальнику - ОСОБА_2 , потерпілій від ДТП, суму страхового відшкодування в розмірі 41 607,20 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність особи, винної в скоєнні ДТП, була застрахована в АТ СК МЕГА-ГАРАНТ, то, з урахуванням положень статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування», позивач має право вимоги до відповідача про виплату страхового відшкодування в розмірі 41 607,20 грн., на яку виплати не отримав.

Разом з цим, як зазначає позивач в апеляційній скарзі та підтверджується матеріалами справи, у платіжному дорученні №148588 від 24.04.2020, яким перераховувалось страхове відшкодування в розмірі 41 607,20 грн. на рахунок ФОП Тригуба С.В. у призначенні платежу зазначено: Страхове відшкодування згідно договору №826007/4605/0000101 від 18.04.2019 .

Однак, позивач до позовної заяви надав інший договір - договір добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 826007/4605/0000218 від 07.04.2020, укладений між позивачем та ОСОБА_1 , зі строком дії з 20.04.2020 по 19.04.2021. Саме на укладення позивачем з ОСОБА_2 договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 826007/4605/0000218 від 07.04.2020 позивач посилався у позовній заяві, обґрунтовуючи підстави позовних вимог.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не взято до уваги тієї обставини, що договір добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 826007/4605/0000218 від 07.04.2020, який міститься у матеріалах справи та на який посилався позивач як на підставу виникнення спірних правовідносин у даній справі та стягнення суми страхового відшкодування, у період дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.04.2020 за участю транспортного засобу Renault Bокег, р.н. НОМЕР_1 та транспортного засобу ТАТА, р.н. НОМЕР_2 , ще не діяв. Зокрема, зі змісту п. 13 вказаного договору, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що строк його дії є з 20.04.2020 по 19.04.2021. (а.с. 6)

Також слід зазначити, що договір №826007/4605/0000101 від 18.04.2019, який зазначений у платіжному дорученні №148588 від 24.04.2020, в матеріалах відсутній і на факт укладення даного договору у позовній заяві відсутні посилання як на підставу позовних вимог.

Отже, на підставі встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що правовий зв`язок між виплатою позивачем страхового відшкодування на підставі платіжного доручення №148588 від 24.04.2020 та умовами договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 826007/4605/0000218 від 07.04.2020 відсутній.

Таким чином, позивачем не доведено факту виплати ним страхувальнику ОСОБА_2 суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 826007/4605/0000218 від 07.04.2020, яке б мало правовим наслідком суброгацію перехід від страхувальника (вигодонабувача) до страховика права вимоги до відповідальної за ДТП особи.

Як вже зазначалось, позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що між ОСОБА_2 , як страхувальником, та АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», як страховиком, було укладено декілька договорів страхування, тоді як представником позивача було помилково долучено до позовної заяви у даній справі договір страхування №826007/4605/0000218 від 07.04.2020 (який на дату ДТП ще не діяв), замість договору договір №826007/4605/0000101 від 18.04.2019 (який діяв на дату ДТП).

У зв`язку з цим, позивачем у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено клопотання, в якому останній просить суд долучити договір страхування №826007/4605/0000101 від 18.04.2019 до матеріалів справи відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, поновивши строк на його подання. Як зазначає позивач, вказаний доказ існував на момент подання позову, був наявний у відповідача, та має значення для об`єктивного вирішення спору.

Зазначене клопотання позивач обґрунтовує тим, що ані відповідачем, ані судом першої інстанції не було витребувано у позивача доказів на підтвердження укладення договору №826007/4605/0000101 від 18.04.2019, чим позбавлено позивача права на доказування, а оскільки, справа розглядалась судом першої інстанції в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами справи, позивач був позбавлений можливості долучити вказаний договір до матеріалів справи.

Однак, колегія суддів вважає зазначені доводи позивача необґрунтованими, а клопотання про долучення до матеріалів справи договору №826007/4605/0000101 від 18.04.2019 таким, що не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

В силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України), обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 14 ГПК України).

Статтею 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

У пункті 5 частини 2 статті 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Отже, саме на позивача покладено належне нормативне та документальне обґрунтування позовної заяви, яке має бути здійснене ще при поданні позовної заяви до суду, що позивачем у справі не було здійснено з його власної вини.

Виходячи з приписів ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, не є обов`язком суду збирання доказів у господарських справах, оскільки в такому випадку порушується принцип змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, як то визначено у статті 13 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, колегія суддів зазначає, що статтею 13 Господарського процесуального кодексу України також встановлено, що ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням процесуальних дій, несе кожна сторона судового процесу.

Виходячи з наведених приписів законодавства, колегія суддів вважає, що посилання позивача на позбавлення його права на доказування є безпідставними.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України передбачено зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції при розгляді клопотання та вирішення питання щодо долучення до матеріалів справи нових доказів має керуватися загальними положеннями ст. 269 ГПК України.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте позивач, заявляючи в суді апеляційної інстанції клопотання про долучення до матеріалів справи додаткового доказу - договору №826007/4605/0000101 від 18.04.2019, не надав доказів неможливості його надання суду першої інстанції. Додання до позовної заяви іншого договору страхування, аніж договір №826007/4605/0000101 від 18.04.2019, свідчить лише про власну помилку позивача, а не про виняткову обставину, яка могла позбавити його можливості надати додатковий доказ суду першої інстанції.

Окрім цього, відповідно до статі 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування.

Разом з цим, договір №826007/4605/0000101 від 18.04.2019 не є належним доказом у даній справі, оскільки у позовній заяві відсутні посилання на даний договір при наведенні позивачем підстав позову, а тому долучення його до матеріалів справи позбавлене правового сенсу.

Колегія суддів також не може прийняти доводи позивача про те, що під час розгляду справи №910/6302/18 від 27.02.2019, Північним апеляційним господарським судом в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України було прийнято новий доказ (договір між позивачем та СТО). Зокрема, як зазначено судом, справа розглядалась судом першої інстанції в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами, ані відповідачем, ані судом не було витребувано у позивача доказу, чим позбавлено позивача права на доказування.

Колегія суддів зазначає, що розгляд справи в спрощеному провадженні не наділяє суд правом витребування доказів за власною ініціативою, оскільки порядок та умови витребування доказів передбачено статтею 81 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що витребування доказів суд здійснює лише в разі неможливості їх надання стороною та лише за умови надання клопотанням сторони в разі неможливості самостійно надати такий доказ, а не в разі ненадання такого доказу з власної необачливості сторони.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до приписів ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при застосуванні норм права судами враховуються висновки, викладені лише у постановах Верховного Суду при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення слід скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким в позові відмовити.

Судові витрати в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції , -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 у справі №922/1733/21 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 6, літ. В, ) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8, ) 3 405,00 грн судових витрат за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарського суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.10.2021

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Плахов