УХВАЛА

24 вересня 2021 року

м. Київ

Справа № 904/5236/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Губенко Н.М., Кібенко О.Р.,

розглянувши касаційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_1

на постанову Центрального апеляційного господарського суду

(головуючий - Верхогляд Т.А. (доповідач), судді - Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.)

від 26.07.2021

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алонза",

до Фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення заборгованості у сумі 535 074,08 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. ТОВ "Алонза" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 452 022,98 грн, що складають суму заборгованості за договором суборенди приміщення № 415 від 01.04.2019; 43 493,25 грн - пені та 39 557,85 грн - штрафу.

2. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

3. Рішення мотивовано недоведеністю позовних вимог, оскільки позивач не надав акт (пункт 3.8. договору), який підтверджував би факт надання послуг суборенди за спірний період; поданий акт звірки взаємних розрахунків не є належним доказом, а за власним розрахунком суду заборгованість відсутня.

4. 26.07.2021 Центральний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 452 022, 98 грн, пеню в розмірі 43 493,25 грн, штраф в розмірі 39 557, 85 грн, судовий збір в розмірі 20 065,72 грн.

5. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що акт (пункт 3.8 договору) не є обов`язковою умовою для проведення оплати; акт приймання-передачі є доказом використання приміщення, а інші докази щодо надання послуг суборенди не є необхідними; акт звіряння взаємних розрахунків не є документом, що підтверджує факт здійснення господарської операції, але є документом, що підтверджує розмір заборгованості відповідача перед позивачем; розписки щодо сплати готівкових коштів позивачу в рахунок орендних платежів не є доказом здійснення оплати, оскільки порядок оплати орендних платежів визначено договором (пункт 3.6 договору); доказів щодо повернення приміщення відсутні.

6. 23.08.2021 відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

7. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 21.09.2021 у зв`язку з відпусткою судді Кролевець О.А. для розгляду справи № 904/5236/20 визначено склад суду: Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Губенко Н.М., Кібенко О.Р.

8. Скаржник вважає, що справа має для нього виняткове значення, а касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що є підставою касаційного оскарження судових рішень відповідно до підпунктів "а" , "в" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

9. Винятковість значення справи для скаржника полягає в тому, що з 26.02.2020 відповідач припинив здійснювати підприємницьку діяльність. Рішення судів попередніх інстанцій ухвалено стосовно відповідача як фізичної особи. Стягнення суми понад півмільйона гривень є надмірним економічним та психологічним тягарем для відповідача, як фізичної особи, з урахуванням статків, способу та розміру заробітної плати, стану здоров`я та сімейних обставин.

10. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги статей 86, 236, 269 ГПК України щодо надання оцінки акту звірки розрахунків як доказу на підтвердження заборгованості та здійснення господарської операції, і не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.08.2020 у справі № 902/959/19, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 15.10.2020 у справі № 910/5253/19, від 20.06.2018 у справі № 902/680/15, від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 19.08.2019 у справі № 916/2377/18, від 29.03.2018 у справі № 925/1165/16, від 11.08.2020 у справі № 910/4919/19 (пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України).

11. Також скаржник зазначає про наявність підстав, передбачених частиною 3 статті 310 ГПК України, а саме порушення судом апеляційної інстанції норм пунктів 7, 8 частини 4 статті 238, статті 269, пункт 3 частини 1 статті 282 цього Кодексу, оскільки не врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.07.2021 у справі № 46/603 та залишив клопотання позивача про прийняття нових доказів без фактичного розгляду; не врахував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 25.06.2019 у справі №м 924/1473/15 та Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 904/8389/17 щодо процесуального обов`язку суду навести свій розрахунок заборгованості у разі незгоди з ним повністю або частково, а також надати правову кваліфікацію відносинам сторін та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК України).

12. Розглянувши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що підстави для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні, тому касаційне провадження за касаційною скаргою слід відкрити з огляду на таке.

13. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

14. Забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 9 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

15. Предметом позову у цій справі є стягнення 535 074, 08 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час подання касаційної скарги у 2021 році (2 270,00 грн х 500 = 1 135 000, 00 грн).

16. Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

17. З огляду на зміст касаційної скарги та наявність підстав касаційного оскарження, які передбачені пунктом 1 та 4 частини 2 статті 287 ГПК України та посилання скаржника на те, що стягнення заборгованості з фізичної особи є надмірним економічним та психологічним тягарем для відповідача Верховний Суд дійшов висновку, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

18. Відповідно до частини 13 статті 8 та частини 4 статті 301 ГПК України, перегляд оскаржуваних рішення та постанови має здійснюватися без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, оскільки ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного року.

19. Також у касаційній скарзі скаржник просить зупинити виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2021 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

20. В обґрунтування клопотання скаржник зазначає, що з урахуванням статків, способу та розміру заробітної плати, стану здоров`я та сімейних обставин виконання оскаржуваної постанови призведе до вкрай скрутного фінансового становища відповідача.

21. Частиною 1 статті 332 ГПК України визначено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

22. Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 294 ГПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення суду.

23. Верховний Суд, розглянувши клопотання Фізичної особи ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2021, вважає за доцільне зупинити виконання оскарженого судового рішення.

Керуючись частиною 13 статті 8, пунктами 1, 4 частини 2, підпунктом "в" пункту 2 частини 3 статті 287, статтями 288, 290, 294, частиною 4 статті 301, 332 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відкрити касаційне провадження у справі № 904/5236/20 за касаційною скаргою Фізичної особи ОСОБА_1 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2021.

2. Призначити до розгляду касаційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_1 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

3. Задовольнити клопотання Фізичної особи ОСОБА_1 та зупинити виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2021 у справі № 904/5236/20 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

4. Встановити позивачу строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до 18 жовтня 2021 року. У разі закінчення 15 - денного строку з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі вже після встановленої судом дати, останнім днем строку для подання відзиву на касаційну скаргу є день, в який спливає 15 - денний строк.

5. Витребувати із Господарського суду Дніпропетровської області та/або Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/5236/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий І. Кондратова

Судді Н. Губенко

О. Кібенко