ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2021 р. Справа№ 910/7744/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 21.09.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Київської міської ради

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 14.06.2021

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

у справі №910/7744/21 (суддя - Андреїшина І.О.)

за позовом Київської міської ради

до Головного управління ДПС у м. Києві

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

1) Київське комунальне виробниче підприємство "Міськпаливо";

2) Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по

ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них

Подільського району"

3) Державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації

виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Янович Іванна Ярославівна

про припинення податкової застави нерухомого майна та скасування

рішення державного реєстратора

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року Київська міська рада (надалі - заявник, позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, згідно якої заявник просив суд вжити заходів забезпечення позову до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/7744/21, шляхом заборони Головному управлінню ДПС у м. Києві (надалі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) вчиняти будь-які дії щодо реалізації нерухомого майна, а саме: блоку допоміжної служби за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, будинок 6, яке перебуває у податковій заставі згідно з рішенням Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу від 25.03.2016 №255/26-50-17-01-09 та на підставі акту опису майна Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 24.05.2016 №4/26-50-17-27 стосовно Київського комунального виробничого підприємства "Міськпаливо".

Заява про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що листом №23668/6/26-15-13-05-20 від 03.03.2021 ГУ ДПС у м. Києві повідомило Київське комунальне виробниче підприємство "Міськпаливо" про те, що на підставі рішення №1/26-15-13-05-33 від 02.03.2021 про погашення усієї суми майна, яке перебуває у податковій заставі будуть здійснені заходи щодо проведення експертної оцінки майна, яке перебуває у податковій заставі згідно з актом опису майна від 24.05.2016 №4/26-50-17-27.

На думку заявника, відповідачем вчиняються активні дії щодо підготовки до реалізації блоку допоміжної служби за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, будинок 6. Вказані обставини дають ґрунтовні підстави вважати, що без вжиття заходів забезпечення позову ухвалення судового рішення у справі на користь позивача фактично не відновить порушених прав та інтересів останнього, тобто у такому випадку судовий захист буде неефективний.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/7744/21 у задоволенні заяви Київської міської ради про забезпечення позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заявником не надано доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останнього до ухвалення рішення у справі, а також не доведено належними та допустимими доказами щодо неможливості захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Київська міська рада (скаржник) звернулася до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/7744/21 та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення не відповідає критеріям законності, оскільки прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що призвело до помилкових висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. Відтак, оскаржувана ухвала прийнята із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги з посиланням на приписи п. 95.10 ст. 95 Податкового кодексу України зводяться до того, що оцінка податковим органом майна, що перебуває у податковій заставі є складовою процесу продажу майна.

Так, судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що у листі №23668/6/26-15-13-05-20 від 03.03.2021 ГУ ДПС у м. Києві повідомило про те, що будуть здійснені заходи щодо проведення експертної оцінки майна, яке перебуває у податковій заставі згідно з актом опису майна від 24.05.2016 № 4/26-50-17-27. За таких обставин, у зв`язку із вчиненням ГУ ДПС у м. Києві підготовчих дій щодо реалізації нерухомого майна, а саме: блоку допоміжної служби за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, будинок 6, яке перебуває у податковій заставі, існує необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2021 апеляційну скаргу Київської міської ради передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Андрієнка В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 апеляційну скаргу Київської міської ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/7744/21 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору у розмірі 2 270, 00 грн.

12.07.2021 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої останнім долучено докази сплати судового збору за апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції у розмірі 2 270, 00 грн (платіжне доручення №690 від 25.06.2021).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/7744/21 за апеляційною скаргою Київської міської ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021, розгляд апеляційної скарги призначено на 17.08.2021.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України своїм правом не скористались, до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу не подали.

У зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В., який входить до складу колегії суддів та не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021 для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 прийнято справу №910/7744/21 за апеляційною скаргою Київської міської ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 до провадження у визначеному вище складі колегії суддів та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.09.2021.

У судове засідання 21.09.2021 з`явився представник позивача, інші учасники справи представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Частиною 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників учасників справи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

В силу приписів статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача, третіх осіб.

У судовому засіданні 21.09.2021 представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 21.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали оскарження ухвали, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, Київська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про припинення податкової застави нерухомого майна, накладеної рішенням Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу від 25.03.2016 №255/26-50-17-01-09 та на підставі акту опису майна Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 24.05.2016 №4/26-50-17-27 стосовно Київського комунального виробничого підприємства "Міськпаливо", зокрема, блоку допоміжної служби за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, будинок 6; та скасування рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Янович Іванни Ярославівни про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30046253 від 14.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального провадження; підготовче засідання призначено на 23.06.2021; залучено до участі у справі Київське комунальне виробниче підприємство "Міськпаливо", Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Подільського району" та Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

11.06.2021 через відділ діловодства суду Київською міською радою подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню ДПС у м. Києві вчиняти будь-які дії щодо реалізації нерухомого майна, а саме: блоку допоміжної служби за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, будинок 6, яке перебуває у податковій заставі згідно з рішенням Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу від 25.03.2016 №255/26-50-17-01-09 та на підставі акту опису майна Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 24.05.2016 №4/26-50-17-27 стосовно Київського комунального виробничого підприємства "Міськпаливо" до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/7744/21.

В обгрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що листом №23668/6/26-15-13-05-20 від 03.03.2021 ГУ ДПС у м. Києві повідомило Київське комунальне виробниче підприємство "Міськпаливо" про те, що на підставі рішення №1/26-15-13-05-33 від 02.03.2021 про погашення усієї суми майна, яке перебуває у податковій заставі будуть здійснені заходи щодо проведення експертної оцінки майна, яке перебуває у податковій заставі згідно з актом опису майна від 24.05.2016 №4/26-50-17-27.

Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність належними та допустимими доказами наявності фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зі змісту заяви про забезпечення позову реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову не вбачається. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, з якими приписи ст.ст. 136, 137 ГПК України пов`язують можливість вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на таке.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Отже заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Близьких за змістом висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі №902/48318, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі №910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у заяві про забезпечення позову позивач просить суд забезпечити позов шляхом заборони Головному управлінню ДПС у м. Києві вчиняти будь-які дії щодо реалізації нерухомого майна, а саме: блоку допоміжної служби за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, будинок 6, яке перебуває у податковій заставі згідно з рішенням Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу від 25.03.2016 №255/26-50-17-01-09 та на підставі акту опису майна Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 24.05.2016 №4/26-50-17-27 стосовно Київського комунального виробничого підприємства "Міськпаливо".

Тобто, Київська міська рада просить заборонити Головному управлінню ДПС у м. Києві вчиняти будь-які дії щодо реалізації вищевказаного нерухомого майна стосовно Київського комунального виробничого підприємства "Міськпаливо", оскільки листом №23668/6/26-15-13-05-20 від 03.03.2021 Головне управління ДПС у м. Києві повідомило Київське комунальне виробниче підприємство "Міськпаливо" про те, що на підставі рішення № 1/26-15-13-05-33 від 02.03.2021 про погашення усієї суми майна, яке перебуває у податковій заставі будуть здійснені заходи щодо проведення експертної оцінки майна, яке перебуває у податковій заставі згідно з актом опису майна від 24.05.2016 №4/26-50-17-27. З огляду на вказані обставини, за твердженням заявника, існують всі підстави вважати, що наразі відповідачем вчиняються активні дії щодо підготовки до реалізації блоку допоміжної служби за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, будинок 6.

Згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.

Коелгія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що заходи забезпечення позову, які визначені в заяві, жодним чином не узгоджуються з предметом та підставами позову, оскільки предметом позову є припинення податкової застави нерухомого майна, накладеної рішенням Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, та скасування рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Янович Іванни Ярославівни про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30046253 від 14.06.2016, а заходи забезпечення позову пов`язані з об`єктом нерухомого майна.

Окрім наведенного вище, заявником не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на дії щодо підготовки до реалізації блоку допоміжної служби за вищезазначеною адресою, без наведення відповідного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Також заявником у заяві про забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони Головному управлінню ДПС у м. Києві вчиняти будь-які дії щодо реалізації нерухомого майна, а саме: блоку допоміжної служби за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, будинок 6, яке перебуває у податковій заставі згідно з рішенням Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу від 25.03.2016 №255/26-50-17-01-09 та на підставі акту опису майна Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 24.05.2016 №4/26-50-17-27 стосовно Київського комунального виробничого підприємства "Міськпаливо", може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З наданої копії листа №23668/6/26-15-13-05-20 від 03.03.2021 випливає, що відповідач доручає Київському комунальному виробничому підприємству "Міськпаливо" провести економічну оцінку майна, а не вчиняє дії з реалізації майна.

При цьому, судом першої інстанції обгрунтовано відзначено, що до листа не додано акту опису майна, який зазначається у додатку, а отже, встановити, що відповідач вчиняє дії саме щодо спірного майна неможливо.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява N 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборони використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що матеріали заяви не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також не містять даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів забезпечення позову.

З урахуванням вищевикладеного та з огляду на недоведеність належними та допустимими доказами наявності фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Київської міської ради про забезпечення позову.

Скаржником на спростування наведених обставин не було надано жодного доказу, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання про забезпечення позову у даній справі та правильність висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Київської міської ради не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/7744/21 має бути залишена без змін.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 282 Господарського процесуального кодексу України, згідно з пунктом 4 частини 1 якої, у резолютивній частині постанови зазначається, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають покладенню на Київську міську раду.

Керуючись ст.ст. 255, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Київської міської ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/7744/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/7744/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Київською міською радою.

4. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/7744/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 28.09.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова