У Х В А Л А

21 вересня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/295/21
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Ноувен М.П., розглянувши скаргу стягувача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення приватного виконавця від 03.09.2021 №39/3-5918-21

у справі № 927/295/21

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України",

вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601;

E-mail:

до відповідача: Приватного підприємства "Спеціальна енергетична компанія",

, вул. Любецька, 60-А, 14021

E-mail:

про стягнення 2542796,00 грн

Особа, дії якої оскаржуються: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пилипчук Віталій Григорович

вул. Дмитрівська (Шевченківський район), 35 В, м. Київ, 01054,

E-mail:

за участю представників:

від скаржника: Абісов А.В., представник,

від боржника: не з`явився,

приватний виконавець: не з`явився;

Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано скаргу на рішення приватного виконавця округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича, відповідно до якої стягувач просить визнати неправомірною та скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 02.09.2021 ВП №66503147.

Свою скаргу стягувач обґрунтовує порушенням приватним виконавцем законодавства при вчиненні виконавчих дій.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.09.2021 скаргу прийнято до розгляду, судове засідання з розгляду скарги призначено на 15.09.2021.

У судовому засіданні 15.09.2021 розгляд скарги відкладено на 21.09.2021.

У судове засідання 21.09.2021 з`явився повноважний представник скаржника (стягувача).

Відповідно до ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку з неявкою представників сторін після оголошеної у судовому засіданні 21.09.2021 перерви, судом у нарадчій кімнаті підписано вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали скарги, суд встановив.

У провадженні Господарського суду перебувала справа № 927/295/21 за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Приватного підприємства «Спеціальна енергетична компанія» про стягнення 2 542 796,00 грн боргу.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.07.2021 позовні вимоги задоволені у повному обсязі та присуджено до стягнення з ПП «Спеціальна енергетична компанія» на користь АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 2 542 796,00 грн боргу, 38 141,94 грн судового збору.

04.08.2021 судом видано відповідний наказ у справі № 927/295/21.

Наказ Господарського суду Чернігівської області від 04.08.2021 у справі № 927/295/21 11.08.2021 пред`явлено стягувачем до примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича.

12.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пилипчуком Віталієм Григоровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу № 927/295/21 від 04.08.2021.

02.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пилипчуком Віталієм Григоровичем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 927/295/21 від 04.08.2021 на підставі п.10 ч.1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що 01.09.2021 на адресу приватного виконавця надійшла заява боржника про зупинення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: включення підприємства до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. На підтвердження даного факту ПП «Спеценергоком» додає до заяви копію повідомлення Мінрегіон № 7/10.2/16230-19 від 17.10.2019 про внесення їх до вищевказаного реєстру.

Стягувач, звертаючись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця зазначає, що постанова приватного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій винесена протиправно, оскільки з системного аналізу норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та Закону України «Про виконавче провадження» (з урахуванням змін) вбачається, що вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 66503147 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з Боржника може бути зупинено лише у разі включення останнього до Реєстру за кредитором (НАК «Нафтогаз України»), який є стягувачем у даному виконавчому провадженні.

При цьому з даних Реєстру не вбачається, що боржник включений до нього в частині врегулювання заборгованості саме перед НАК «Нафтогаз України», тобто за стягувачем у виконавчому провадженні № 66503147.

Стягувач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.327 ГПК України).

Згідно з приписами ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з приписами ст.ст.339, 340 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За змістом ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження", як спеціальний нормативний акт, що регулює порядок здійснення виконавчого провадження.

Згідно з приписами ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", дія якого поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (стаття 2 зазначеного Закону).

Із прийняттям зазначеного Закону було внесено зміни до Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, частину 1 статті 34 було доповнено пунктом 10, доповнено частиною 4 статті 34, крім того доповнено частиною 6 статті 35.

В подальшому до Закону №1730 внесені зміни згідно Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності а ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-ІХ.

Пункт 10 ч. 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час оскаржуваних дій) визначає підставою зупинення виконавцем вчинення виконавчих дій - включення (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", оператор газотранспортної системи, оператори газорозподільних систем, електропостачальники, оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), у тому числі їхні правонаступники у разі заміни стягувача у виконавчому провадженні, а також теплогенеруючі організації, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Згідно з частиною 4 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час оскаржуваних дій) виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення з теплопостачальних та теплогенеруючих організацій заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), а також за послуги з транспортування і розподілу природного газу, теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Таким чином, пунктом 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано питання зупинення виконавчого провадження, у залежності від того, хто є стягувачем (Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз»).

Судом встановлено, що боржник - Приватне підприємство «Спеціальна енергетична компанія» є підприємством, що надає послуги з постачання пари та гарячої води, яке включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Як на дату винесення оскаржуваної постанови, так і на дату винесення ухвали ПП «Спеціальна енергетична компанія» знаходиться в вищезазначеному реєстрі.

Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017р. затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення (далі - Реєстр), що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок).

За приписами п.10 Порядку виключення підприємства з реєстру здійснюється з підстав, визначених абзацами другим - четвертим частини третьої ст.3 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016р.

Згідно з п.10 Порядку рішення про виключення підприємства з реєстру приймається керівником Мінрегіону або уповноваженою ним посадовою особою у десятиденний строк з дня надходження обґрунтованого звернення постачальника природного газу та/або електроенергії. Підприємство вважається таким, що виключене з реєстру, з наступного дня після прийняття керівником Мінрегіону або уповноваженою ним посадовою особою рішення про виключення такого підприємства з реєстру та внесення відповідного запису до нього.

За таких обставин, приписами вказаних нормативно-правових актів врегульовано питання виключення учасника процедури врегулювання заборгованості з реєстру у разі повного погашення відповідної заборгованості.

На теперішній час суду не надано доказів того, що Приватне підприємство «Спеціальна енергетична компанія» виключено з реєстру за обґрунтованим зверненням постачальника природного газу.

Так, в матеріалах справи наявний витяг з Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, де зазначено, що ПП «Спеціальна енергетична компанія» знаходиться в Реєстрі під №231.

Відповідно до частини 6 ст.35 ЗУ «Про виконавче провадження» у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення". У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з цих підстав не підлягає (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні).

За результатами аналізу положень ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» у їх сукупності з викладеними обставинами суд дійшов висновку, що на теперішній час не усунуто обставини, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, а саме Боржника не виключено з Реєстру.

Відтак, суд не вбачає підстав для визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця від 02.09.2021 в частині зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення боргу в сумі 2 542 796,00 грн.

Щодо доводів скаржника про відсутність в Реєстрі інформації про включення ПП «Спеціальна енергетична компанія» за кредитором - НАК «Нафтогаз України», суд зазначає наступне.

Зміни до Порядку не вносились щодо ведення Реєстру в інший спосіб, а саме щодо зміни порядку включення у Реєстр підприємств (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні).

Як зазначено вище, ПП «Спеціальна енергетична компанія» не виключено з Реєстру, а відтак відсутні підстави для скасування постанови про зупинення виконавчого провадження з врахуванням ч.6 ст.35 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, суд додатково зазначає: правовою конструкцією ч.4 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» наведено вичерпний перелік вимог, в якій саме частині має бути зупинено виконавче провадження, судовий збір до цього кола не віднесено (судові витрати не є складовою заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону та, відповідно стягнення суми судового збору не підпадає під дію норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»), тому, як наслідок, зупинення виконавчого провадження в частині стягнення судового збору на підставі ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірним, а скарга стягувача в цій частині є обґрунтованою.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.12.2019р. по справі №908/3199/15.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 цього кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010р.).

За таких обставин, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті судом до уваги як необґрунтовані та такі, що не впливають на висновки суду щодо розгляду скарги по суті.

В силу норм ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами ст.339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із ч.2 ст.343 вказаного кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог скарги.

Керуючись ст. 73, 74, 86, 326, 327, 342, 343, 344 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича 02.09.2021 у виконавчому провадженні №66503147 в частині зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення 38 141,94 грн судового збору за наказом Господарського суду Чернігівської області №927/295/21 від 04.08.2021.

3. В іншій частині скарги відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 21.09.2021.

Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання в порядку ст.256 Господарського процесуального кодексу України та підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень - http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст ухвали складено 27.09.2021.

Суддя М.П.Ноувен