ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2021 р. Справа № 917/1008/20

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С.М. при секретарі судового засідання Мацко О.В., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Приватного підприємства "Анрі-Маркет", вул. Олега Онікієнка, буд. 129-А, м. Бровари, Київська область, 07403,

до Фізичної особи-підприємця Зінзівер Олега Івановича, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фізична особа-підприємець Дядюн Наталія Віталіївна, АДРЕСА_2

про стягнення грошових коштів (з урахуванням заяви № 23/04-21 від 23.04.2021 року (вх. № 4591 від 26.04.2021 року) про зменшення розміру позовних вимог)

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Анрі-Маркет" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. № 1090/20 від 22.06.2020 року) до Фізичної особи-підприємця Зінзівер Олега Івановича про стягнення 2 033 307,8 грн. заборгованості за договором № 1702-1 від 17.02.2020 року про надання транспортних послуг.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.06.2020 року залишено позовну без руху та надано позивачу 5-денний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Приватного підприємства "Анрі-Маркет" до Фізичної особи-підприємця Зінзівер Олега Івановича про стягнення 2 033 307,08 грн. Підготовче засідання в даній справі призначено на 10.09.2020 року на 10-00.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.06.2021 року справа № 917/1008/20 розглядається в редакції заяви Приватного підприємства "Анрі-Маркет" № 23/04-21 від 23.04.2021 року (вх. № 4591 від 26.04.2021 року) про зменшення розміру позовних вимог та залучено до участі у розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фізичну особу-підприємця Дядюн Наталію Віталіївну ( АДРЕСА_2 ). Також даною ухвалою витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Рисоіл термінал" (68000, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 28) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" (67840, Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Залізнична, 3) інформацію за спірними товарно-транспортними накладними.

Від відповідача 23.06.2021 року надійшли додаткові пояснення від 14.06.2021 року (вх. № 6797), у яких він просить суд відмовити в позовних вимогах у повному обсязі.

Ухвалою суду від 13.07.2021 року відкладено підготовче засідання в справі на 17.08.2021 р. на 10:30, запропоновано залученій третій особі Фізичній особі-підприємцю Дядюн Наталії Віталіївні надати письмові пояснення стосовно позову; повторно витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Рисоіл термінал" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" додаткові документальні докази.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СП Рисоіл термінал" 15.07.2021 року на виконання вимог ухвали суду листом від 13.07.2021 року за № 367 (вх. № 7799) надало інформацію щодо відвантаження вантажу на підприємстві.

02.08.2021 року від відповідача - ФОП Зінзівера О.І. надійшли додаткові письмові пояснення, у яких він просить відмовити у позовних вимогах у повному обсязі.

Від третьої особи - ФОП Дядюн Н.В. 02.08.2021 року надійшли письмові пояснення у яких вона повідомляє, що всі ТТН, які надані відповідачем суду разом з відзивом, відповідають дійсності. Перевезені ФОП Дядюн Н.В. зерна кукурудзи 3 класу належали Приватному підприємству "Анрі-Маркет".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" на виконання вимог ухвали суду від 13.07.2021 року надало суду письмові пояснення № 113 від 04.08.2021 року.

Відповідач 17.08.2021 року надав письмові пояснення від 17.08.2021 року (вх. № 9047) у яких, зокрема, не заперечує проти переходу до розгляду даної справи по суті.

Ухвалою суду від 17.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 917/1008/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.09.2021 року на 10:30.

Рішення приймається з урахуванням вимог ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі матеріали, суд встановив:

17.02.2020 року між Приватним підприємством "Анрі-Маркет" (замовник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Зінзівер Олегом Івановичем (перевізник, відповідач) було укладено договір № 1702-1 про надання транспортних послуг (далі - договір).

За вказаним договором перевізник взяв на себе зобов`язання здійснити перевезення вантажів замовника автомобільним транспортом у міському, приміському й міжміському сполученні.

У відповідності до п. 3.4. договору підставою для виписки рахунку є товарно-транспортні накладні.

Пунктом 3.6. договору визначено, що оплата перевезення за договором замовником проводиться за формулою: 80 % виставленого рахунку по факту розвантаження автотранспорту в місті призначення. Остаточний розрахунок, а саме 20 %, що залишилось по виставленого рахунку за перевезення, після отримання замовником оригіналів товарно-транспортних накладних.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідачем були виставлені позивачу наступні рахунки:

- Рахунок № 1 від 27.02.2020 року (за послуги транспортно-експедиційних послуг з перевезення кукурудзи 1 322,094 т. на суму 1 348 535,88 грн.);

- Рахунок № 2 від 05.03.2020 року (за послуги транспортно-експедиційних послуг з перевезення кукурудзи 484,845 т. на суму 494 541,90 грн.);

- Рахунок № 3 від 26.03.2020 року (за послуги транспортно-експедиційних послуг з перевезення кукурудзи 231,847 т. на суму 236483,94 грн.).

Для забезпечення належного виконання договірних умов з боку позивача були здійснені наступні платежі:

- 27.02.2020 року - 370 000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 279 (згідно рахунку № 1);

- 03.03.2020 року - 585 434,00 грн. на підставі платіжного доручення № 346 (згідно рахунку № 1);

- 04.03.2020 року - 390 000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 351 (згідно рахунку №1);

- 11.03.2020 року - 3 101,80 грн. на підставі платіжного доручення № 380 (згідно рахунку № 1);

- 18.03.2020 року - 494 542,00 грн. на підставі платіжного доручення № 1360 (згідно рахунку № 2);

- 01.04.2020 року - 150 000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 1405 (згідно рахунку № 3);

- 02.04.2020 року - 40 000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 1408 (згідно рахунку № 3).

У відповідності до п. п. 3.3. договору підтвердженням факту надання послуг с печатка та підпис вантажоотримувача у оригіналах товарно-транспортних накладних.

Однак, як вказує позивач у позові з моменту проведення оплат у рамках договору укладеного між сторонами, з боку відповідача не було надано документів (оригіналів товарно-транспортних накладних), що б підтверджували фактичне виконання своїх зобов`язань.

У зв`язку із чим позивач вважає, що послуги, за які були перераховані грошові кошти в вищезазначених сумах фактично не були надані з боку відповідача.

Крім того, позивач вказує на те, що будь-які документи, що могли б підтвердити кількість перевезеного вантажу у позивача відсутні.

Враховуючи те, що спроби врегулювати дане питання у позасудовому порядку не знайшло свого позитивного вирішення, позивач вважає свої права порушеними та звернувся до суду з вимогою до відповідача про стягнення 2 033 307,80 грн. заборгованості за договором № 1702-1 від 17.02.2020 року про надання транспортних послуг з огляду на неналежне виконання останнім своїх договірних зобов`язань.

В ході судового розгляду позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог до 167 667,60 грн., якою зазначає, що надані відповідачем договори-заявки №№: 09/02-01; 09/02-02; 10/02-04; 15/02-01; 15/02-02; 15/02-03 та ТТН № 41 не були виконані відповідачем.

Вказана заява прийнята судом в порядку ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

При вирішенні спору судом враховано наступне.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із наданням транспортно-експедиторських послуг здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Плата за договором транспортного експедирування здійснюється за цінами, що визначаються відповідно до глави 21 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Статтею 931 цього ж кодексу передбачено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом у процесі розгляду справи позивачем було проведено оплату за транспортні послуги, які надавалися відповідачем на підставі товарно-транспортних накладних.

Крім того, позивач у заяві про зменшення розміру позовних вимог вих. №23 від 23 квітня 2021 року вказує на те, що відповідачем неналежно надано послуги по наступним ТТН, а саме:

- ТТН № 834504 від 09 лютого 2020 року перевезення здійснювалося_ транспортним засобом НОМЕР_2 , маршрут: Кагарлик - Чорноморськ;

- ТТН № 834505 від 09 лютого 2020 року перевезення здійснювалося транспортним засобом НОМЕР_3 , маршрут: Кагарлик - Чорноморськ;

- ТТН № 8345-06 від 10 лютого 2020 року перевезення здійснювалося транспортним засобом НОМЕР_4 , маршрут: Кагарлик - Чорноморськ;

- ТТН № 834507 від 15 лютого 2020 року перевезення здійснювалось транспортним засобом НОМЕР_5 , маршрут: Кагарлик - Чорноморськ;

- ТТН № 534508 від 15 лютого 2020 року перевезення здійснювалось транспортним засобом НОМЕР_6 , маршрут: Кагарлик - Молодіжне;

- ТТН № 834509 від 15 лютого 2020 року перевезення здійснювалось транспортним засобом НОМЕР_7 , маршрут: Кагарлик - Молодіжне;

- ТТН № 41 від 26 лютого 2020 року перевезення здійснювалося транспортним засобом НОМЕР_8 , маршрут: Кагарлик - Молодіжне.

Однак, як вбачається з матеріалів справи до суду надійшли пояснення перевізників, що залучалися відповідачем для виконання договору, в яких останні зазначають про перевезення вантажу позивача для відповідача.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Інтернешнл Компані" () до суду надійшли письмові пояснення, що останнє здійснило в якості перевізника - субпідрядника за договором № 1702-1 від 17.02.2020 року про надання транспортних послуг, укладеного між Приватним підприємством "Анрі-Маркет" та Фізичною особою-підприємцем Зінзівер Олегом Івановичем, наступні перевезення зерна кукурудзи 3 класу, належного Приватному підприємству "Анрі-Маркет" до морського порту в м. Черноморськ (отримувач ТОВ "СП Рисоіл термінал") наступною вагою:

- 23 600 кг за ТТН № 834504 від 09 лютого 2020 року;

- 22 220 кг за ТТН № 8345-06 від 10 лютого 2020 року;

- 21 940 кг за ТТН № 834507 від 15 лютого 2020 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерсіті" (), надало до суду пояснення, що саме вони в якості перевізника - субпідрядника за договором № 1702-1 від 17.02.2020 року про надання транспортних послуг, укладеного між Приватним підприємством "Анрі-Маркет" та Фізичною особою-підприємцем Зінзівер Олег Іванович, здійснили перевезення зерна кукурудзи 3 класу до морського порту в м. Черноморськ (отримувач ТОВ "СП Рисоіл термінал"): вагою 24 420 кг за ТТН № 834505 від 09 лютого 2020 року.

Фізична особа-підприємець Дядюн Наталія Віталіївна, яка була залучена до справи в якості третьої особи, надала письмові пояснення про те, що всі ТТН, які були разом із відзивом на позовну заяву надані до суду представником ФОП Зінзівер О.І., та відповідно до яких ФОП Дядюн Н.В. зазначено перевізником зерна кукурудзи 3 класу, належного Приватному підприємству "Анрі-маркет", відповідають дійсності.

Також суд зазначає, що матеріали справи містять відповіді від ТОВ "ТРАНССЕРВІС 2008" та ТОВ "РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ", в яких зазначена адреса, куди саме мало бути здійснено перевезення вантажу.

Із вказаних відповідей та наданої інформації про кількість ввезеного зерна, а також реєстрів його отримання ТОВ "ТРАНССЕРВІС 2008" та ТОВ "РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ" слідує, що зерно, належне позивачу, було ввезено в пункт призначення згідно товарно-транспортних документів в повному обсязі.

В силу положень статей 929 та 932 ЦК України ФОП Зінзівер мав право залучити інших перевізників, і в той же час бути відповідальним перед ПП "Анрі-маркет", у разі порушення цими перевізниками умов договору.

Матеріали справи не містять, будь-яких доказів порушення ФОП Зінзівер О.І. договірних зобов`язань перед ПП "Анрі-маркет".

Наявні матеріали справи містять документи, які підтверджують виконання ФОП Зінзівер О.І. своїх обов`язків у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що з боку позивача всі транспортні (експедиційні) послуги, надані ФОП Зінзівер О.І. прийняті без зауважень та в повному обсязі, а акти приймання-передачі транспортних послуг підписані уповноваженим на те представником позивача, - директором ПП "Анрі-маркет" Золотих Константаном Олексійовичем.

В статті 1 названого Закону зазначено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.4);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (пункт 2.15).

У пункті 33 постанови Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 915/905/16, зокрема, зазначено, що порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18).

Відповідно до статті 58-1 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час, коли оформлювалися відповідні накладні) суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

У пунктах 1-3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Як слідує із матеріалів справи, позивач з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути кошти з відповідача кошти у розмірі 167 667,00 грн. за неперевезений вантаж з договорів заявок №№ та ТТН: 09/02-01; 09/02-02; 10/02-04; 15/02-01; 15/02-02; №15/02-03; ТТН № 41.

Однак, обставини здійснення перевезення товару підтверджуються: наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними, які підписані відповідальними особами підписи скріплені печатками підприємства; актами приймання послуг; оплатою за транспортно-експедиційні послуги; письмовими поясненнями суб`єктів господарювання, які залучалися до перевезення вантажу ПП "АНРІ-МАРКЕТ", реєстрами машин в точці доставки (ТОВ "ТРАНССЕРВІС 2008" та ТОВ "РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ").

Наявні письмові пояснення перевізників (визначених у ТТН), додатково свідчать про належне виконання відповідачем своїх обов`язків.

Посилання позивача на дані елеватора міста Кагарлик (ТОВ "Узинський цукровий комбінат"), в яких не зафіксовано виїзд машин із зерном позивача, суд оцінює критично з огляду на те, що товар прибув до місця призначення, що підтверджується поясненнями залучених перевізників та фактично не заперечується позивачем.

Приватне підприємство "Анрі-Маркет" як юридична особа, несе повну відповідальність за законність використання його печатки при нанесенні відбитків на первинних документах. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що печатка була загублена, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

Відтиск печатки на накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 29.01.2020 року у справі № 916/922/19.

Оскільки, Приватне підприємство "Анрі-Маркет" має сумніви щодо первинних документів, то в силу положень ст. ст. 13, 74, 80, 81 ГПК України саме на нього покладений обов`язок доведення таких заперечень.

Одночасно суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" № 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін, а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У даній справі учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивачем за подання позовної заяви до суду позивачем, згідно з платіжним дорученням № 788 від 03.07.2020 року, сплачений судовий збір в сумі 30 499,62 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.06.2021 року прийнято до розгляду заяву Приватного підприємства "Анрі-маркет" № 23/04-21 від 23.04.2021 року (вх. № 4591 від 26.04.2021 року) про зменшення розміру позовних вимог до 167 667,60 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі викладеного, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", оскільки судом було прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог, судовий збір в сумі 27 984,61 грн., сплачений платіжним дорученням № 788 від 03.07.2020 року за клопотанням, підлягає поверненню позивачу.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи відмову позивачу в задоволенні позовних вимог з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, судові витрати в цій частині покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Повернути Приватному підприємству "Анрі-маркет" (вул. Олега Онікієнка, буд. 129-А, м. Бровари, Київська область, 07403, ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 27 984,61 грн., який сплачено платіжним дорученням № 788 від 03.07.2020 року (оригінал платіжного доручення № 788 від 03.07.2020 року на суму 30 499,62 грн. знаходиться в матеріалах справи № 917/1008/20).

3. Копії рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 27.09.2021 року.

Суддя Білоусов С. М.