ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Харків Справа № 913/479/21
Провадження № 3/913/479/21
Господарський суд Луганської області у складі судді Секірського А.В., за участю секретаря судового засідання Пати А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи за позовом
Заступника керівника Луганської обласної прокуратури, м. Сєвєродонецьк Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Луганської обласної державної адміністрації обласної військово-цивільної адміністрації, м. Сєвєродонецьк Луганської області
до Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області, смт. Нижня Дуванка Сватівського району Луганської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство", смт. Білокуракине Луганської області
про витребування земельної ділянки
в присутності представників учасників справи:
від органу прокуратури Шовкопляс М.М. прокурор відділу Харківської обласної прокуратури, посвідчення від 09.10.2020 № 057368;
від позивача представник не прибув;
від відповідача представник не прибув;
від третьої особи представник не прибув.
На момент прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області наказів від 17.09.2020 № 146-ІЗ та від 07.12.2020 № 3-ОТГ земельна ділянка відносилась до земель лісогосподарського призначення та перебувала в постійному користуванні Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство", що підтверджується проектом організації і розвитку лісового господарства Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство" та в силу приписів п. 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття розпорядження Троїцькою районною державною адміністрацією від 12.07.2006 № 477) є документом, що підтверджує право постійного користування земельними лісовими ділянками.
Крім того, віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення та перебування її в постійному користуванні лісомисливського господарства підтверджується Положенням про ботанічну пам`ятку місцевого значення "Новочервоненська", затвердженим Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Луганській області 21.03.2012. Так, відповідно до п. 1.6 Положення пам`ятка природи передається під охорону користувачу земельної ділянки Державному підприємству "Білокуракинське лісомисливське господарство". Вказане Положення погоджувалось підприємством як постійним користувачем земельної ділянки.
Також, під час здійснення інвентаризації земель Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області змінено цільове призначення спірної земельної ділянки на землі сільськогосподарського призначення, а в подальшому зареєстровано право власності та здійснено незаконне розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення.
Вказане свідчить про перевищення Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області наданих законом повноважень.
Оскільки розпорядником земель лісогосподарського призначення Луганською обласною державною адміністрацією обласною військово-цивільною адміністрацією та постійним користувачем Державним підприємством "Білокуракинське лісомисливське господарство" не приймались будь-які рішення щодо відчуження спірної земельної ділянки, а отже вказана ділянка вибула з володіння власника поза його волею, що є підставою для звернення прокурора з позовом про витребування з незаконного володіння земельної ділянки.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Секірському А.В.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 27.07.2021 підтверджені підстави представництва заступником керівника Луганської обласної прокуратури інтересів держави із заявленими позовними вимогами, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 913/479/21, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне підприємство "Білокуракинське лісомисливське господарство", справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, повідомлено учасників справи про призначення справи до розгляду в підготовчому провадженні на 10.08.2021.
09.08.2021 на офіційну електронну адресу від відповідача надійшов відзив від 06.08.2021 № 02-25/1192, який не приймається судом до уваги, оскільки не засвідчений кваліфікованим електронним підписом, про що було складено акт від 09.08.2021 та відправнику надіслано повідомлення про те, що документи отримані електронною поштою без кваліфікованого електронного підпису не належать до офіційних та запропоновано надіслати документ у встановленому порядку або надати оригінал документа в паперовій формі. На час розгляду справи відповідач у встановленому порядку відзив не надіслав, оригінал відзиву в паперовій формі до суду не надійшов.
У судове засідання 10.08.2021 прибув представник органу прокуратури.
Відповідач відзив на позов не надав, правом на участь у судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений завчасно 30.07.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Третя особа правом на участь у судовому засіданні не скористалась, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена завчасно 29.07.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Ухвалою суду від 10.08.2021 повідомлено учасників справи про відкладення розгляду справи в підготовчому провадженні на 07.09.2021.
Враховуючи викладене, відповідач просить залишити без розгляду позовну заяву з огляду на те, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісового фонду, а є земельною ділянкою комунальної форми власності, право користування та розпорядження якою покладено на органи місцевого самоврядування, а саме, Нижньодуванську селищну раду Сватівського району Луганської області.
17.08.2021 від заступника керівника Луганської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив від 16.08.2021 № 15/2-290вих-21, в якій останній зазначає, що поза увагою відповідача залишились положення вимог законодавства, що регламентують відповідні правовідносини з користування землями лісогосподарського призначення до державної реєстрації речового права.
Так, відповідно до п. 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття розпорядження Троїцькою районною державною адміністрацією від 12.07.2006 № 477) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного підприємства лісомисливського господарства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України.
Крім того, відповідно до положень п. 24 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.
Третя особа пояснень щодо відзиву не надала.
У судове засідання 07.09.2021 прибув представник органу прокуратури.
Інші учасники справи правом на участь у судовому засіданні не скористались, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Ухвалою суду від 07.09.2021 закрито підготовче провадження та повідомлено учасників справи про призначення справи до судового розгляду по суті на 21.09.2021.
16.09.2021 на офіційну електронну адресу суду від представника позивача надійшли пояснення від 15.09.2021 № б/н та заява про відмову від позову від 15.09.2021 № б/н, підписані кваліфікованим електронним підписом.
В порушення вимог ст. 21 Земельного кодексу України в позовних вимогах не враховано необхідність визнання недійсним рішення органу державної влади внаслідок якого відбулось порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель наказів Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 17.09.2020 № 146-ІЗ та від 07.12.2020 № 3-ОТГ, при тому, що в описовій частині позовної заяви зазначено, що вказані акти індивідуальної дії є неправомірними.
Крім того, з огляду на положення ст. 122 Земельного кодексу України облдержадміністрація не наділена повноваженнями щодо витребування спірної земельної ділянки.
Враховуючи викладене, позивач керуючись ст.ст. 42, 46 ГПК України відмовляється від позовних вимог, про що подано відповідну заяву від 15.09.2021 № б/н.
20.09.2021 аналогічні пояснення та заява про відмову від позову надійшли засобами поштового зв`язку.
Дане клопотання не приймається судом до розгляду, оскільки не засвідчене кваліфікованим електронним підписом, про що було складено акт від 21.09.2021 та відправнику надіслано повідомлення про те, що документи отримані електронною поштою без кваліфікованого електронного підпису не належать до офіційних та запропоновано надіслати документ у встановленому порядку або надати оригінал документа в паперовій формі. На час розгляду справи відповідач у встановленому порядку клопотання не надіслав, оригінал клопотання в паперовій формі до суду не надійшов.
У судове засідання 21.09.2021 прибув представник органу прокуратури.
Інші учасники судового процесу правом на участь у судовому засіданні 21.09.2021 не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Присутній у судовому засіданні представник органу прокуратури надав усні пояснення на заяву позивача про відмову від позову, а також вказав, що підтримує заявлені позовні вимоги та вимагає розгляд справи по суті.
Суд, розглянувши заяву позивача, зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 55 ГПК України відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляд справи по суті.
Отже, суд приймає відмову позивача Луганської обласної державної адміністрації обласної військово-цивільної адміністрації від позову та продовжує розгляд справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника органу прокуратури, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Розпорядженням голови Троїцької районної державної адміністрації Луганської області від 12.07.2006 № 477 "Про надання згоди на розробку проекту відведення земельних ділянок під заліснення, які надаються в постійне користування Білокуракинському ДЛМГ на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Троїцькому районі" надано згоду на передачу в постійне користування та розробку проекту відведення земельних ділянок під залісіння загальною площею 883,80 га, у тому числі: по Новочервоненській сільській раді 144,6 га пасовищ (аркуші справи 59-60).
Пунктом 2 вказаного розпорядження зобов`язано Державне підприємство "Білокуракинське ДЛМГ" замовити землевпорядній організації розробку проекту земельних ділянок, які передаються в постійне користування під заліснення; проект землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельні ділянки надати для розгляду та затвердження Троїцькій районній державній адміністрації; приступити до використання земель після встановлення землевпорядною організацією меж земельних ділянок в натурі та отримання документа, що посвідчує право постійного користування на землю, а пунктом 3 розпорядження районному відділу земельних ресурсів доручено забезпечити своєчасну підготовку матеріалів по розробці проекту землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування землею Білокуракинському ДЛМГ; після оформлення правовстановлюючих документів внести зміни до земель-кадастрової документації.
Земельна ділянка загальною площею 144,6 га за актом обстеження та передачі у склад ДЛФ земель, які підлягають залісненню, передана в состав ДЛФ на баланс Троїцького лісництва (аркуш справи 61-62).
На підставі вказаного розпорядження Харківською лісовпорядною експедицією розроблено "Проект організації і розвитку лісового господарства" Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство" Троїцького лісництва, згідно якого вказану земельну ділянку включено до кварталу № 87 Троїцького лісництва Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство" (аркуш справи 63).
Право державної власності на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області 23.10.2020 (аркуш справи 65-67).
В подальшому, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 07.12.2020 № 3-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передано Нижньодуванській селищній раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1026,5901 га, які розташовані за межами населених пунктів Нижньодуванської селищної ради (територіальної громади) Сватівського району Луганської області (аркуш справи 53).
Рішенням Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області від 23.12.2020 № 3/43 "Про прийняття земельних ділянок до комунальної власності Нижньодуванської територіальної громади" прийнято до комунальної власності Нижньодуванської територіальної громади земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1026,5901 га, які знаходяться на території Нижньодуванської територіальної громади за межами населених пунктів згідно акту приймання-передачі сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 07.12.2020 (аркуші справи 134-137).

За даними Публічної кадастрової карти України земельна ділянка з кадастровим номером :06:002:0100 відноситься до комунальної форми власності (аркуш справи 133). Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру на право власності та речові права на земельну ділянку право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано 05.03.2021 за Нижньодуванською селищною радою Сватівського району Луганської області. Вказане також підтверджується наданою заявником копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.06.2021 № 262465620 (аркуш справи 73-74).

Однак, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :06:002:0100 розташована на землях лісогосподарського призначення Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство".

Крім того, вказана земельна ділянка відноситься до земель природо-заповідного фонду, оскільки відповідно до рішення Луганської обласної ради від 24.02.2012 № 10/60 її територію оголошено ботанічною пам`яткою природи місцевого значення "Новочервоненська".

За інформацією Державного підприємства "Харківська державна лісовпорядна експедиція" Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект" від 07.07.2021 № 419 та доданою схемою розташування земельної ділянки, земельна ділянка з кадастровим номером :06:002:0100 накладається на землі лісогосподарського призначення і знаходиться в межах державного лісового фонду на території Нижньодуванської селищної ради Сватівського району, квартал 87 Троїцького лісництва Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство", площа перетину становить 146,65 га (аркуш справи 75-77).

Згідно з інформацією Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство" від 03.06.2021 № 285/05 підприємство як постійний користувач земельної ділянки не повідомлялось про передачу земельної ділянки з державної власності у комунальну власність та не погоджувало питання передачі земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0100 в комунальну власність Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області (аркуш справ 58).

Прокурор вважаючи, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство", цільове призначення якої змінено та передано у комунальну власність без волі власника земельної ділянки на її передачу, що є порушенням прав та інтересів держави, звернувся до суду в інтересах держави в особі Луганської обласної державної адміністрації обласної військово-цивільної адміністрації.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Положення ст. 14 Конституції України визначають, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (ч. 2 ст. 1 Лісового кодексу України).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства (ст. 5 Лісового кодексу України).

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України).

За основним цільовим призначенням передбачено виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (п. "е" ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України).

Згідно зі ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках; полезахисними лісовими смугами на землях сільськогосподарського призначення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ст. 57 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України).

За приписами ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Статтею 8 Лісового кодексу України визначено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Пунктом 5 розділу VІІІ "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України, в редакції, чинній до 16.01.2020, визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР по лісовому господарству 11.12.1986, плани лісонасаджень відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки у користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 13.06.2018 у справі № 278/1735/15-ц.

Прокурором надані копії витягів з проекту організації і розвитку лісового господарства Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство" (Троїцьке лісництво) та планово-картографічні матеріали, зокрема, план лісонасаджень Троїцького лісництва Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство".

Таким чином, спірна земельна ділянка в силу положень ст.ст. 19, 57 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України, відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та повинна використовуватись для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

Крім того, за інформацією Державного підприємства "Харківська державна лісовпорядна експедиція" Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект", наданою листом від 07.07.2021 № 419 разом зі схемою розташування земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0100 відносно земель лісогосподарського призначення кв. 87 Троїцького лісництва, ДП "Білокуракинське ЛМГ", спірна земельна ділянка з кадастровим номером :06:002:0100 знаходиться (фактично накладається) на землі лісогосподарського призначення, які перебували на час видачі наказів Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області, та на даний час перебувають у користуванні Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство".

Також, відповідно до приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, судом враховано правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16-ц, предметом розгляду якої, як і у даній справі, є встановлення того, чи входить спірна земельна ділянка до земель лісового господарства, які перебувають у постійному користуванні.

Верховний Суд у вищезазначеній постанові вказав, що ВО "Укрдержліспроект" створене з метою проведення лісовпорядкування на всій території лісового фонду України, яке включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення охорони і захисту, раціонального використання, підвищення продуктивності лісів та їх відтворення, оцінку лісових ресурсів, а також підвищення культури ведення лісового господарства. ВО "Укрдержліспроект" здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища, тобто володіє інформацією про лісовпорядкування.

У відповідності до ст. 45 Лісового кодексу України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Відповідно до ст. 47 Лісового кодексу України лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства.

Статтею 48 Лісового кодексу України визначено, що у матеріалах лісовпорядкування надається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

Як визначено у ст. 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування. Ведення обліку лісів забезпечується постійним підтриманням в актуалізованому стані характеристик кожної лісової ділянки, їх змін, спричинених господарською діяльністю, стихійним лихом або іншими причинами. Громадяни та юридичні особи мають право на отримання у встановленому законодавством порядку інформації про облік лісів. Порядок ведення обліку лісів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2007 № 848, Державний лісовий кадастр та облік лісів ведеться Державним агентством лісових ресурсів України за єдиною для усіх лісів системою за рахунок коштів державного бюджету з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, їх раціонального використання та відтворення, здійснення постійного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді України.

Отже, надана Державним підприємством "Харківська державна лісовпорядна експедиція" Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект" (яке засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 № 119 та належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України) інформація з доданою схемою розташування земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0100 є допустимим доказом у розумінні ст. 77 ГПК України, оскільки надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів.

Враховуючи викладене та надані прокурором матеріали лісовпорядкування вбачається, що матеріалами справи підтверджено право постійного користування третьої особи Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство" спірною земельною лісовою ділянкою.

Відтак, право користування третьої особи земельною лісовою ділянкою площею 146,65 га в правовому полі дії п. 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України підтверджується матеріалами лісовпорядкування та інформацією Державного підприємства "Харківська державна лісовпорядна експедиція" Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект".

Порядок вилучення земельних ділянок визначає ст. 149 Земельного кодексу України, за приписами якої земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (частини 1, 2 ст. 149 Земельного кодексу України, в редакції, чинній до 27.05.2021).

За інформацією Державного підприємства "Білокуранське лісомисливське господарство", наданою листом від 03.06.2021 № 285/05, останнє погодження на вилучення з постійного користування підприємства та передачу земельної ділянки лісового фонду з кадастровим номером :06:002:0100 у комунальну власність не надавало.

Відповідно до ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу України, в редакції чинній до 27.05.2021, районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті.

Частина 6 ст. 149 Земельного кодексу України, в редакції чинній до 27.05.2021, встановлює, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Тоді як ч. 9 цієї статті, в редакції чинній до 27.05.2021, визначено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", і земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти газотранспортної системи, що передаються суб`єкту господарювання у зв`язку з відокремленням діяльності з транспортування природного газу, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Отже, відповідно до наведених приписів земельного законодавства вилучення для нелісогосподарських потреб спірної земельної ділянки державної власності, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство" належало та належить виключно до повноважень Луганської обласної державної адміністрації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц та від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц.

Однак, Луганська обласна державна адміністрація обласна військово-цивільна адміністрація дозволу на вилучення з постійного користування підприємства земельної ділянки лісового фонду площею 146,65 га для подальшої передачі земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0100 у комунальну власність не надавала.

Крім того, в порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України та ст. 57 Лісового кодексу України, фактично незаконно змінено цільове призначення спірної земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення.

Цільове використання земельної ділянки це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку (ч. 1 ст. 1 Закону України "Про землеустрій"),

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України, в редакції чинній до 24.07.2021, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України (частини 1, 7 ст. 20 Земельного кодексу України, в редакції чинній до 24.07.2021).

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок (ст. 50 Закону України "Про землеустрій").

Відповідно до частин 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Приписами ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України врегульовано, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території (п. 4 ч. 1 ст. 31 Земельного кодексу України).

Статтею 17 Лісового кодексу України визначено, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Судом встановлено, що уповноваженим органом рішення про зміну цільового призначення земельних ділянок не приймалось, відповідний проект зміни цільового призначення не розроблявся.

Крім того, спірна земельна ділянка віднесена до земель природно-заповідного фонду.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об`єкти природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об`єкти ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва.

Статтею 27 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" встановлено, що пам`ятками природи оголошуються окремі унікальні природні утворення, що мають особливе природоохоронне, наукове, естетичне, пізнавальне і культурне значення, з метою збереження їх у природному стані. Оголошення пам`яток природи провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.

Згідно з положеннями ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України.

Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (ст. 45 Земельного кодексу України).

Збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується шляхом додержання вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду, у тому числі під час здійснення господарської діяльності (ст. 8 Закону України "Про природно-заповідний фонд України").

Відповідно до ст. 461 Земельного кодексу України землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" та положеннями про ці території, об`єкти.

Пунктом 3.1 Положення про ботанічну пам`ятку природи місцевого значення "Новочервоненська" передбачено, що на території пам`ятки дозволяється господарська діяльність з додержанням встановленого цим Положенням режиму, яка не завдає шкоди природним комплексам, що охороняються та пов`язана з цільовим використанням земель, що входять до складу заповідного фонду.

Таким чином, з урахуванням встановлених обмежень, єдиним видом господарської діяльності, дозволеним на земельній ділянці лісогосподарського призначення з кадастровим номером :06:002:0100, що входить до території природно-заповідного фонду, є ведення лісового господарства.

Однак, Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області фактично прийнято рішення про зміну цільового призначення земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення з подальшою передачею їх у комунальну власність.

Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах земель Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство", зміна її цільового призначення та передача у комунальну власність є незаконною та суперечить матеріалам лісовпорядкування.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК).

Частиною 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Прокурором, який звернувся до суду з позовом в інтересах держави, обрано такий спосіб судового захисту, як витребування на користь держави в особі Луганської обласної державної адміністрації обласної військово-цивільної адміністрації з незаконного володіння Нижньодуванської селищної ради земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 146,6500 га з кадастровим номером :06:002:0100.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

За приписами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма ч.1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. 387 та ст. 388 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц.

Отже, власник майна, який фактично позбавлений можливості володіти й користуватися вказаним майном в результаті його незаконного вибуття з володіння за наявності певних умов має право витребувати таке майно із чужого володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору (такий правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 916/3727/15).

Таким чином, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 01.10.2019 у справі № 911/2034/16, від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17, від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17, постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у пунктах 95-99 постанови від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц.

Отже, судове рішення про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно виключно у разі, якщо право власності на це майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близький за змістом висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 07.04.2020 у справі № 504/2457/15-ц.

З огляду на те, що уповноважений орган згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0100 як земельної ділянки лісогосподарського призначення не надавав, процедура зміни цільового призначення лісових земель не проводилась, суд дійшов висновку, про те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі, тому вимога про витребування земельної ділянки на користь держави в особі Луганської обласної державної адміністрації обласної військово-цивільної адміністрації з незаконного володіння Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір в сумі 17 572 грн 06 коп. за подання позову покладається на відповідача.

У судовому засіданні відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги заступника керівника Луганської обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Луганської обласної державної адміністрації обласної військово-цивільної адміністрації до Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державного підприємства "Білокуракинське лісомисливське господарство" про витребування земельної ділянки задовольнити.

2.Витребувати на користь держави в особі Луганської обласної державної адміністрації обласної військово-цивільної адміністрації, місцезнаходження: проспект Центральний, будинок 59, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ідентифікаційний код 00022450 з незаконного володіння Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області, місцезнаходження: вул. Каштанова, будинок 79, смт. Нижня Дуванка, Сватівський район, Луганська область, 92612, ідентифікаційний код 04335683 земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 146,6500 га з кадастровим номером :06:002:0100, видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3.Стягнути з Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області, місцезнаходження: вул. Каштанова, будинок 79, смт. Нижня Дуванка, Сватівський район, Луганська область, 92612, ідентифікаційний код 04335683 на користь Луганської обласної прокуратури, місцезнаходження: вул. Богдана Ліщини, будинок 27, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ідентифікаційний код 02909921 судовий збір в сумі 17 572 грн 06 коп., видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду у строки, передбачені ст. 256 ГПК України, та порядку, визначеному п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

5.Повне рішення складено 30.09.2021.

Суддя А.В. Секірський