ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23 вересня 2021 року

м. Черкаси справа № 925/1080/21

Господарський суд Черкаської області у складі судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Дяченко Т.В., участю представників: від позивача: не з`явився; від відповідача: не з`явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Трипілля Агро Плюс до Приватного акціонерного товариства Лебединський насіннєвий завод про стягнення 346176,37 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Трипілля Агро Плюс звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача - Приватного акціонерного товариства Лебединський насіннєвий завод 346176,37 грн. заборгованості по договору поставки №Д-ВА-21-01202 від 25.02.2021 з яких: 274926,00 грн. основна заборгованість, 59490,21 грн. пеня та 11760,16 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на дату подання позовної заяви відповідач взяті на себе зобов`язання по поставці товару не виконав.

Справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

31.08.2021 від відповідача до суду надійшло заперечення проти розгляду спору в господарському суді посилаючись на те, що згідно п.10.2 цього Договору сторони уклали третейську угоду у формі третейського застереження в Договорі про передачу будь-якого спору по Договору на розгляд Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник».

Відповідач вважає за необхідне передати спір по Договору на вирішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник».

22.09.2021 від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через перебування його представника на лікарняному.

Суд, дослідивши вище вказане клопотання, не вважає вказану заявником причину поважною, оскільки до клопотання не подано належних доказів, що підтверджують хворобу представника позивача.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися.

Суд, дослідивши матеріали справи та заперечення відповідача, приходить до наступного.

25.02.2021 між сторонами був укладений Договір поставки №Д-ВА-21-01202, відповідно до умов якого відповідач (постачальник) зобов`язався передати у власність позивачу (покупцю) Товар, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити цей Товар (далі Договір).

П.10.2. цього Договору сторони узгодили, що на вимогу будь-якої зі сторін, спір по даному Договору може бути переданий на вирішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник». Сторони погодили, що норми даного пункту Договору є третейською угодою у вигляді третейського застереження, і погоджують передачу будь-якого спору, що може виникнути по даному Договору або в зв`язку з ним, на розгляд третейського суду за бажанням будь-якої зі сторін. Сторони погоджуються з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватись Регламент Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник», а розгляд спорів буде здійснюватися одноособово суддею Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при корпорації «Радник» Стадником Павлом Вікторовичем, а за відсутності можливості розгляду спору зазначеним суддею - будь-яким суддею Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при корпорації «Радник» призначеним його головою.

Тобто, сторони уклали третейську угоду у формі третейського застереження в Договорі про передачу будь-якого спору по Договору на розгляд Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник».

Згідно ст. 1 Закону України «Про третейські суди», до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Ст. 5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

За приписами ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Отже, позивачем та відповідачем було укладено третейську угоду у вигляді третейського застереження в Договорі поставки №Д-ВА-21-01202 від 25.02.2021. Цей Договір укладений в письмовій формі та підписаний уповноваженими особами сторонами.

За вимогами ст. ст. 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними, зокрема, в укладенні договорів, визначенні їх умов, а укладений договір є обов`язковим до виконання його сторонами.

Таким чином, уклавши вказаний Договір, в якому міститься третейське застереження, сторони погодили, що розгляд усіх спорів, розбіжностей або вимог, що виникають за Договором, відбувається у визначеному ними третейському суді за його правилами і при розгляді спорів буде застосовуватися Регламент Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації «Радник».

Суд бере до уваги, що третейська угода про переданий спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав, наполягання однієї із сторін на розгляді справи саме третейським судом не є обмеженням прав іншої сторони, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 55 Конституції України. Аналогічна правова позиці викладена у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16.

Рішенням Конституційного Суду України №1-рп/2008 від 10.01.2008 в справі №1-3/2008 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) встановлено, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських відносин може бути переданий його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків встановлених законом (статтею 17 ЦПК України, статтею 12 ГПК України, статтею 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України). Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.01.2008 у справі № 1-3/2008 (справа про завдання третейського суду) визначено, що можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27.02.1980).

Суд враховує, що третейське застереження є власним волевиявленням сторін договору поставки і не може розцінюватися як встановлення обмеження прав позивача.

Таким чином, укладаючи договори поставки, сторони вільно обрали спосіб та реалізували за взаємною згодою своє право на захист порушеного права у незаборонений чинним законодавством України спосіб.

Наявність дійсного третейського застереження та обов`язковість звернення до третейського суду за наявності волі на розгляд справи третейським судом, що її виявляє відповідач, не є обмеженням прав позивача, гарантованих статтею 6 Конвенції, статтею 55 Конституції України.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.06.2018 у справі №908/2058/17.

У Постанові КГС ВП від 06.02.2018 року у справі № 910/6558/17 викладено Позицію Верховного Суду щодо підвідомчості третейському суду спору про визнання правочину недійсним. Зокрема, Верховним Судом зазначається, що законодавством про третейські суди та процесуальним законодавством встановлюється право сторін передати спір на розгляд третейського суду. Частиною 2 статті 1 Закону України "Про третейські суди" передбачено право сторін передати на розгляд третейського суду будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Законодавством, зокрема статтею 6 Закону України "Про третейські суди", не передбачено загального виключення спорів про недійсність правочину з категорії спорів, підвідомчих третейському суду.

За правилами п.7 ч.1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Аналізуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що оскільки між сторонами існує наявна третейська угода про передачу всіх спорів на вирішення третейського суду, яка не визнана недійсною, і відповідач наполягає на вирішенні даного спору саме третейським судом, то вказаний спір не підлягає залишенню без розгляду в порядку п.7 ч.1 ст. 226 ГПК України. Отже цей спір має вирішуватися у третейському суді.

Враховуючи вище викладені норми чинного законодавства, суд приходить до переконання, що клопотання відповідача є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись п.7 ч.1 ст.226 та ст.234 ГПК України, Господарський суд Черкаської області

УХВАЛИВ:

Клопотання відповідача про залишення позову без розгляду задовольнити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Трипілля Агро Плюс до Приватного акціонерного товариства Лебединський насіннєвий завод про стягнення 346176,37 грн залишити без розгляду.

Ця ухвала набрала законної сили негайно після її оголошення і протягом десяти днів може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Довгань К.І.