ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р. Справа № 910/3005/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" та Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021

у справі №910/3005/21 (суддя - Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

до: 1. Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія";

2. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо"

про стягнення страхового відшкодування.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" про стягнення суми страхового відшкодування у порядку суброгації у загальному розмірі 180000,00 грн, з яких: 130000,00 грн - з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" та 50000,00 грн - з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариству з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів КАСКО №777.20.2528205 від 29.04.2020 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перейшло право вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду. Оскільки цивільна-правова відповідальність власника/водія транспортного засобу "Skoda Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилась ДТП, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Українська пожежно-страхова компанія" та Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Вусо", позивачем заявлено до відповідачів позов про відшкодування шкоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 відкрито провадження у справі №910/3005/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/3005/21 позов Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" на користь позивача страхове відшкодування у сумі 50000,00 грн, в частині вимог до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення заборгованості у сумі 50000,00 грн та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" залишити без задоволення.

Апеляційна скарга відповідача-2 мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено приписи процесуального права.

У поданій апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" звертає увагу на помилкове ототожнення судом першої інстанції правовідносин обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та добровільного страхування. На переконання відповідача-2, судом помилково застосовано до спірних правовідносин висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 23.07.2018 року у справі №761/16781/17, оскільки під час розгляду вказаної справи вирішено спір за умови наявності двох полісів обов`язкового страхування. З огляду на викладене, відповідач-2 вважає, що він не є відповідальною особою за завдані збитки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" у справі №910/3005/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" у справі №910/3005/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзивів на апеляційну скаргу 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" також подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача-1 страхове відшкодування у сумі 130000,00 грн.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення визнано встановленими обставини, які спростовуються матеріалами справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено приписи процесуального права.

Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" зазначає, що висновок суду про нікчемність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №ЕР/102796812 від 30.01.2020 є помилковим, оскільки іншого полісу обов`язкового страхування у матеріалах справи не міститься. Натомість, електронний поліс №КІК3TDR-200T0N2 є комплексним страхуванням саме добровільної цивільної відповідальності. Отже, відповідачі несуть майнову відповідальність за правочинами, що мають відмінну один від одного правову природу.

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" у справі №910/3005/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження, зупинено дію оскаржуваного рішення, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" у справі №910/3005/21, вирішено здійснювати її розгляд спільно зі скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзивів на апеляційну скаргу 15 днів з дня отримання копії ухвали.

У встановлений судом процесуальний строк учасники справи не скористалися правом на подання відзивів на апеляційні скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 29.04.2020 між Товариством з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №777.20.2528205, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Mercedes-Benz S500" реєстраційний номер НОМЕР_2 .

08.05.2020 на 31-му кілометрі автодороги "М-05 Київ-Одеса" у Васильківському районі Київської області відбулася ДТП за участю транспортних засобів автомобіля "Mercedes-Benz S500" реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля "Skoda Octavia" реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою про ДТП та постановою Київського апеляційного суду від 06.01.2021 у справі №33/824/5246/2020 ДТП відбулася внаслідок порушення водієм "Skoda Octavia" ОСОБА_2 вимог п. п. 2.3 (б), 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху. Вказаною постановою встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП.

Відповідно до звіту про оцінку КТЗ №1583 від 03.06.2020 та ремонтної калькуляції №2400 від 03.06.2020 вартість ремонтних робіт пошкодженого автомобіля "Mercedes-Benz S500" становить 1048056,66 грн.

Згідно рахунку-фактури ремонтної організації № від 04.06.2020 вартість відновлювального ремонту автомобіля "Mercedes-Benz S500" складає 859665,08 грн.

Під час ремонту автомобіля було виявлено приховані дефекти, у зв`язку з чим власнику виставлено рахунок-фактуру № від 01.07.2020 на сплату вартості відновлювального ремонту на суму 17626,18 грн.

Товариством з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" здійснено розрахунок страхового відшкодування та затверджено страховий акт №3.20.1192-1 від 05.06.2020, згідно з яким позивачем вирішено здійснити виплату страхового відшкодування у загальній сумі 859665,08 грн, а також затверджено страховий акт №3.20.1192-2 від 03.07.2020 щодо виплати страхового відшкодування в сумі 17626,18 грн.

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь ремонтної організації у загальному розмірі 877291,26 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №ЦО02990 від 05.06.2020 та №ЦО03502 від 03.07.2020.

Також місцевим господарським судом встановлено, що станом на день настання ДТП цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Skoda Octavia" реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилась ДТП, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Українська пожежно-страхова компанія" на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/102796812 з терміном дії з 30.01.2020 по 29.01.2021. Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у сумі 130000,00 грн та франшизу у розмірі 0,00 грн.

Окрім цього, 29.01.2020 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Вусо" та власником транспортного засобу "Skoda Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладено електронний поліс №КІК3TDR-200T0N2 комплексного страхування "TOP DRIVER" (індивідуальна частина). Вказаний договір є індивідуальною частиною електронного договору добровільного комплексного страхування та укладений шляхом прийняття публічної пропозиції страховика. Предметом полісу є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Skoda Octavia" реєстраційний номер НОМЕР_1 зі страхуванням добровільної цивільної відповідальності у розмірі 50000,00 грн та франшизою у розмірі 0,00 грн.

З огляду на викладене, позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" з вимогою про сплату страхового відшкодування від 25.06.2020. Однак, відповідач-1 відмовив у виплаті страхового відшкодування, що підтверджується листом №2592/18 від 26.08.2020. Окрім цього, позивач також направив заяву про виплату страхового відшкодування №3.20.1192 на адресу відповідача-2. Проте, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" не надало відповіді на заяву та не сплатило суму страхового відшкодування.

У зв`язку з тим, що відповідачі не здійснили сплату страхового відшкодування в межах лімітів відповідальності у добровільному порядку, Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" звернулося з даним позовом до суду.

Відповідач-2, заперечуючи проти позову, зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача з боку Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо", а електронний поліс №КІК3TDR-200T0N2 комплексного страхування "TOP DRIVER" жодним чином не регулює правовідносини між позивачем та відповідачем-2.

Відповідач-1 жодних заперечень щодо позову до суду першої інстанції не подав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції з огляду на положення ст. 993 ЦК України, ст. ст. 12, 22, 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умови електронного полісу №КІК3TDR-200T0N2 комплексного страхування "TOP DRIVER" прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 50000,00 грн страхового відшкодування з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо".

Натомість, суд встановив, що укладений з Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" поліс №ЕР/102796812 є нікчемним в силу п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України, оскільки відповідача-1 не було повідомлено про вже існуючий електронний поліс №КІК3TDR-200T0N2, укладений з відповідачем-2. З огляду на викладене, суд зазначив, що Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" не є особою, яка зобов`язана виплатити на користь позивача заявлене до стягнення страхове відшкодування в сумі 130000,00 грн.

З наведеними висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як встановлено судом, відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №777.20.2528205 у зв`язку із настанням страхового випадку (ДТП) позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування у загальному розмірі 877291,26 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень №ЦО02990 від 05.06.2020 та №ЦО03502 від 03.07.2020.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Апеляційний суд зазначає, що у разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При цьому, нового зобов`язання з відшкодування збитків у такому випадку не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. З огляду на викладене, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є ст. 993 ЦК та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачами у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є заснованими на суброгації.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідачів у межах фактичних затрат.

Разом з цим, відповідно до ст. 989 ЦК України страхувальник при укладенні договору страхування зобов`язаний повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.

Аналогічне положення також викладене у ст. 21 Закону України "Про страхування".

Також, статтею 17 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Згідно зі статтею ст. 989 ЦК України якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Оскільки недійсність таких правочинів визначена безпосередньо у правовій нормі, вони вважаються недійсними з моменту їх укладення незалежно від пред`явлення позову та рішення суду. Отже, у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані із його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватись за домовленістю сторін (ст. 216 ЦК України).

Отже, чинне законодавство дозволяє страхувальнику укладати декілька договорів страхування одного об`єкта з різними страховиками. У разі наявності на момент укладення договору страхування іншого чинного договору страхування того ж самого об`єкта від тих самих ризиків, страхувальник зобов`язаний повідомити про це страховика. Невиконання такого обов`язку тягне за собою нікчемність нового договору страхування.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, 29.01.2020 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Вусо" та власником транспортного засобу "Skoda Octavia" реєстраційний номер НОМЕР_1 укладено електронний поліс №КІК3TDR-200T0N2 комплексного страхування "TOP DRIVER" (індивідуальна частина).

Водночас, зі змісту наявної у матеріалах справи інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, транспортний засіб "Skoda Octavia" реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП був застрахований також у Приватному акціонерному товаристві "Українська пожежно-страхова компанія" на підставі полісу №ЕР/102796812 зі строком дії з 30.01.2020 по 29.01.2021.

Отже, станом на час скоєння спірної ДТП обидва вищенаведених договори страхування були чинними, строк їх дії не закінчився. Тобто, одночасно існувало два договори страхування, укладені щодо одного і того ж самого об`єкта - транспортного засобу "Skoda Octavia" реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Матеріали справи не містять доказів повідомлення страхувальника за полісом №ЕР/102796812 про попереднє укладення електронного полісу №КІК3TDR-200T0N2 комплексного страхування "TOP DRIVER" (індивідуальна частина) з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Вусо".

Оскільки поліс страхування транспортного засобу "Skoda Octavia" реєстраційний номер НОМЕР_1 укладено з Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" пізніше (30.01.2020), ніж електронний поліс №КІК3TDR-200T0N2 (29.01.2020), місцевий господарський суд прийшов до правомірного висновку стосовно того, що поліс страхування, укладений з Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія", є нікчемним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.07.2018 року у справі №761/16781/17.

Отже, у даному випадку Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" не є відповідальною особою за відшкодування майнової шкоди, завданої забезпеченому транспортному засобу, а тому відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог до відповідача-1 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 130000,00 грн, завданої внаслідок ДТП.

У поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що висновок суду про нікчемність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №ЕР/102796812 від 30.01.2020 є помилковим, оскільки іншого полісу обов`язкового страхування у матеріалах справи не міститься. Натомість, електронний поліс №КІК3TDR-200T0N2 є комплексним страхуванням саме добровільної цивільної відповідальності. Отже, відповідачі несуть майнову відповідальність за правочинами, що мають відмінну один від одного правову природу.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо", у свою чергу, вказує на помилкове ототожнення судом першої інстанції правовідносин обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та добровільного страхування. Тому, на переконання відповідача-2, судом помилково застосовано до спірних правовідносин висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 23.07.2018 року у справі №761/16781/17, оскільки під час розгляду вказаної справи вирішено спір за умови наявності двох полісів обов`язкового страхування. З огляду на викладене, відповідач-2 вважає, що він не є відповідальною особою за завдані збитки.

Проте, колегія суддів вважає наведені доводи апеляційних скарг необґрунтованими з огляду на наступне.

Положення про нікчемність договору страхування у випадку неповідомлення страховика про те, що об`єкт уже застрахований, міститься у главі 67 "Страхування" Цивільного кодексу України, яким регулюються усі цивільні відносини юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страхування може бути добровільним або обов`язковим (ст. 5 Закону України "Про страхування").

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що така підстава нікчемності договору страхування, як неповідомлення страховика про те, що об`єкт уже застрахований, поширюється на усі види договорів страхування, незалежно від того, який договір було укладено раніше - договір добровільного страхування чи обов`язкового.

До того ж, обов`язок щодо повідомлення страховика про попереднє страхування об`єкта міститься як у Законі України "Про страхування", так і в Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Таким чином, висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 23.07.2018 року у справі №761/16781/17, підлягають до застосування при розгляді даної справи в частині наявності підстав для нікчемності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №ЕР/102796812 від 30.01.2020.

Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як було зазначено вище, вина водія транспортного засобу "Skoda Octavia" реєстраційний номер НОМЕР_1 встановлена постановою Київського апеляційного суду від 06.01.2021 у справі №33/824/5246/2020.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

В силу приписів ст. ст. 22 та 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними.

Тобто, відповідач-2, як страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі, у даному випадку - позивачу, в обсязі, визначеному Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт пошкодження автомобіля Mercedes-Benz S500" реєстраційний номер НОМЕР_2 особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Вусо". Розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля, та відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля також підтверджений матеріалами справи. Виплата позивачем страхувальнику страхового відшкодування у загальному розмірі 877291,26 грн підтверджується платіжними дорученнями №ЦО02990 від 05.06.2020 та №ЦО03502 від 03.07.2020.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Електронним полісом №КІК3TDR-200T0N2 комплексного страхування "TOP DRIVER" передбачено, що франшиза становить 0,00 грн. Отже, вирахування франшизи не здійснюється.

За вказаних обставин, Господарський суд міста Києва прийшов до обґрунтованих висновків щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" та стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" на користь позивача страхового відшкодування у сумі 50000,00 грн.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/3005/21 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" та Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційних скарг та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за їх подання покладаються на скаржників.

Щодо поданої Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Вусо" заяви про повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 2459,43 грн, колегія вважає її необґрунтованою з огляду на наступне.

У поданій заяві Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" вказує на те, що судовий збір за подання апеляційної скарги за часткове оскарження рішення суду першої інстанції відповідно до питомої ваги від позовних вимог складає 945,57 грн. Разом з цим, оскільки скаржником на вимогу суду сплачено 3405,00 грн судового збору, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Вусо" підлягає поверненню надмірно сплачений судовий збір у розмірі 2459,43 грн (3405,00-945,57).

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 наведеної норми встановлені розміри ставок судового збору, зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду, апеляційних скарг у справі про банкрутство, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами судовий збір справляється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (пп. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

З огляду на розмір заявлених позовних вимог та межі апеляційного оскарження рішення суду Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Вусо", сума судового збору, яка підлягала сплаті за подання позовної заяви, становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2021 році - 2270,00 грн. Відповідно, за подання апеляційної скарги судовий збір підлягав у сплаті у сумі 3405,00 грн, що становить 150% від вищевказаної суми.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Статтею 6 Закону України "Про судовий збір" визначено лише порядок сплати судового збору, а не ставки судового збору. Вказане положення підлягає застосування лише тоді, коли сума судового збору, яка підлягає сплаті за оскарження судового рішення в частині позовних вимог, перевищує 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Натомість, розміри ставок судового збору визначені саме ст. 4 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої судовий збір не може бути меншим 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у відповідному році.

Відтак, судовий збір у розмірі 2459,43 грн не може вважатися надмірно сплаченим у розумінні норм Закону України "Про судовий збір".

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" та Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/3005/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/3005/21.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов