РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2021Справа № 910/9648/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тех Систем»

про стягнення 31.805,70 грн

Представники сторін: не викликались

Суть спору :

14.06.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тех Систем» про стягнення 31. 805,70 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі укладеного між сторонами договору про надання гарантії № 2542-06147/PRG3v від 16.06.2017 позивачем видано гарантію, відповідно до якої останній взяв на себе зобов`язання виплатити бенефіціару (Міністерству оборони України) 18.096,00 грн, у випадку неналежного виконання відповідачем умов договору на закупівлю товару. Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2019, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2020 у справі № 910/1413/19, встановлено факт настання гарантійного випадку за банківською гарантією № 2542-06147/PRG3v та стягнуто з позивача на користь Міністерства оборони України 18.096,00 грн гарантії та 1.921,00 грн судового збору. Відповідні суми позивачем 26.05.2020 перераховано Міністерству оборони України, що підтверджується меморіальним ордером № 3485541. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги умови договору про надання гарантії № 2542-06147/PRG3v від 16.06.2017, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 31.805,70 грн, з яких 18.096,00 грн основного боргу, 1.921,00 грн судового збору, 2.881,50 судових витрат за подачу апеляційної скарги, 937,03 грн пені, 687,79 грн інфляційних втрат, 7.282,38 грн - 35% від фактично сплаченої суми гарантії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/9648/21 від 16.06.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

30.06.2021 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 відкрито провадження у справі № 910/9648/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 05.07.2021 було 05.07.2021 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 208 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01103, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Проте, конверт разом з ухвалою від 05.07.2021 (номер відправлення 208) було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 від 13.07.2021 з позначкою «фірма не зареєстрована».

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.06.2017 між Приватним акціонерним товариством «Айбокс Банк» (позивач, гарант) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог ЛТД» (принципал), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Тех Систем» (відповідач) укладено договір про надання гарантії № 2542-0617/PRG5.3v (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору гарант в порядку та на умовах, які визначені цим договором, надає Міністерству оборони України (бенефіціар) гарантію, згідно умов якої гарантує перед бенефіціаром виконання принципалом його зобов`язань щодо виконання умов договору, що буде укладено з бенефіціаром.

Гарантія видається на суму 18.096,00 грн (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 1.3 договору гарантія видається на строк по 01.02.2018 включно.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.1 договору позивач повинен згідно умов цього договору надати гарантію шляхом оформлення листа-гарантії лише при настанні наступних подій:

2.1.1 Надання відповідачем заяви про надання гарантії;

2.1.2 Надання відповідачем всієї необхідної тендерної та фінансової документації для оформлення справи;

2.1.3. Отримання позивачем винагороди згідно п. 3.1. цього договору.

На виконання договору позивачем надано банківську гарантію № 2542-0617/PRG5.3v від 16.06.2017.

Ця гарантія видана позивачем, який зобов`язався сплатити за відповідача Міністерству оборони України кошти в розмірі допущеного принципалом порушення (невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання перед бенефіціаром), але в будь-якому випадку в сумі, що не перевищує 18.096,0 грн за лотом № 1, в якості забезпечення виконання договору, який буде укладено між бенефіціаром та принципалом, згідно витягу з протоколу № 75/239/7 від 02.06.2017 засідання тендерного комітету Міністерства оборони України щодо розгляду пропозицій учасників по переговорній процедурі закупівлі теплообмінників, кондиціонерів повітря, холодильного обладнання та фільтрувальних пристроїв (4251), 5 лотів, відповідно до оголошення № UA-2017-05-04-002477-b.

За умовами гарантії № 2542-0617/PRG5.3v від 16.06.2017 позивач прийняв на себе безвідкличні та безумовні зобов`язання виплатити бенефіціару суму, що не перевищує 18.096,00 грн у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом умов договору щодо якості, кількості, строків виконання закупівлі, протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання ним письмової вимоги бенефіціара.

На адресу позивача надійшла вимога Міністерства оброни України № 286/7/7595 від 13.12.2017 про перерахування коштів у розмірі 18.096,0 грн, у зв`язку з настанням гарантійного випадку за банківською гарантією № 2542-0617/PRG5.3v від 16.06.2017, а саме порушення строку постачання товару бенефіціару відповідно до договору постачання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі № 910/1413/19, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2020, встановлено порушення строків поставки товару, тобто настання гарантійного випадку за гарантією та стягнуто з позивача на користь беніфіціара - Міністерства оброни України суму гарантії в розмірі 18.096,00 грн та 1.921,00 грн судового збору.

Приписами частини 4 статті 75 Господарського кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення суду у справі № 910/1413/19 позивачем 26.05.2020 здійснено виплату на користь бенефіціара присудженої до стягнення суми гарантії, а також суми судового збору в загальному розмірі 20.017,00 грн (18.096,00 грн - сума гарантії + 1.921,00 грн - сума судового збору), що підтверджується випискою по особовим рахункам.

Положеннями частини 1 статті 569 Цивільного кодексу України визначено, що гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Відповідно до п. 4.1 договору у разі виконання позивачем зобов`язань відповідача, які забезпечені гарантією, він згідно чинного законодавства України набуває прав зворотної вимоги (регресу) до відповідача в межах суми, фактично сплаченої ним за гарантією.

Згідно з п. 4.2 договору відповідач зобов`язаний погасити свої грошові зобов`язання перед позивачем, які виникли внаслідок виконання позивачем його зобов`язань перед бенефіціаром, які забезпечені гарантією, протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги від позивача.

19.01.2021, 16.02.2021 та 05.03.2021 позивачем направлялись на адресу відповідача вимоги № 92/21-01 від 16.01.2021, № 507/12-01 від 15.02.2021 та № 655/12-01 від 01.03.2021 про сплату суми гарантії в розмірі 18.096,00 грн протягом 2-х робочих днів з моменту їх отримання, які залишено відповідачем без відповіді та виконання.

Позивачем у складі заявленої вимоги про стягнення основного боргу за зобов`язаннями включено суму судового збору в розмірі 1.921,00 грн присудженої до стягнення з позивача рішенням суду від 21.05.2019 у справі № 910/1413/19 та суму судового збору в розмірі 2.881,50 грн, сплаченої позивачем за подачу ним апеляційної скарги на рішення у справі № 910/1413/19 від 21.05.2019.

Приймаючи до уваги приписи частини 1 статті 569 Цивільного кодексу України та положення пунктів 4.1, 4.2 договору, позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості підлягає задоволенню частково в сумі 18.096,00 грн, яка складається виключно із суми гарантії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Зі змісту вищенаведених положень вбачається, що судовим збором є плата особи за подання до суду, зокрема, позовної заяви, апеляційної скарги, яка не відноситься до способів забезпечення виконання матеріально-правових зобов`язань контрагентів за договором, а відтак і не може бути включена до складу спірної суми сплаченої позивачем гарантії.

Також за змістом гарантії № 2542-0617/PRG5.3v від 16.06.2017 сума даної банківської гарантії становить 18.096,00 грн. Відповідно до умов п. 4.1. договору позивач набуває прав зворотної вимоги (ресурсу) до відповідача в межах суми, фактично сплаченої за гарантією.

Отже, у відповідача відсутній обов`язок сплатити на користь позивача суму гарантії, що перевищує обумовлений між сторонами її конкретний розмір - 18.096,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, суд приходить до висновку про існування у відповідача зобов`язання сплатити позивачу 18.096,00 грн.

З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення 18.096,00 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню та відповідно в частині стягнення з відповідача судового збору у розмірах 1.921,00 грн та 2.881,50 грн позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 6.1 договору відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором наступає незалежно від наявності його вини.

Згідно з п. 6.2 договору в разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань за цим договором винна сторона сплачує пеню, розмір якої розраховується виходячи з ставки 0,1 % від суми гарантії за кожен день прострочення, але не більше ніж подвійна облікова ставка НБУ.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті коштів відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої за обґрунтованими розрахунками позивача становить 937,03 грн (позивачем здійснено нарахування на суму 18.096,00 грн за період з 22.01.2021 по 10.06.2021).

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 937,03 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідно в іншій частині розміру пені в позові слід відмовити.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті коштів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 687,79 грн інфляційних втрат (нарахованих на суму 18.096,00 грн за період з 22.01.2021 по 10.06.2021).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

За розрахунками суду розмір інфляційних втрат становить 865,11 грн (на суму 18.096,00 грн за період з 22.01.2021 по 10.06.2021).

Однак, у зв`язку з тим, що у суду відсутні повноваження виходити за межі пред`явлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України) суд погоджується із заявленим позивачем розміром інфляційних втрат - 687,79 грн.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 687,79 грн інфляційних втрат.

Пунктом 3.2 договору визначено, що у випадку виконання позивачем зобов`язань відповідача, які забезпечені гарантією, відповідач сплачує позивачу плату у розмірі 35% річних від суми коштів, яка фактично була сплачена позивачем бенефіціару за наданою гарантією. Проценти нараховуються гарантом щомісяця за період з 1-го по останнє число поточного місяця, виходячи із фактичної кількості днів у місяці і 365/366 днів у році. Нарахування процентів за місяць, в якому грошові кошти були фактично сплачені позивачем бенефіціару, починається з дня здійснення позивачем такої проплати за гарантією (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день повного погашення відповідачем зворотних вимог позивача, які виникли в результаті здійснення позивачем проплати за вил даною гарантією, при цьому такий день не враховується при нарахуванні процентів.

Проценти, нараховані за місяць відповідно до умов цього пункту, позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця не пізніше 7-го числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані. Проценти, нараховані за місяць, в якому відповідач повністю погасив зворотні вимоги позивача, які виникли в результаті здійснення позивачем проплати за виданою гарантією, повинні бути сплачені не пізніше дня погашення відповідачем таких зворотних вимог.

Суд не погоджується із здійсненим позивачем розрахунком 35% річних в сумі 7.282,38 грн, нарахованої за період з 27.05.2020 по 10.06.2021, оскільки нарахування здійснено не на суму наданої гарантії - 18.096,00 грн, а на суму 20.017,00 грн, що включає в себе суму судового збору присудженого до стягнення рішенням суду від 21.05.2019 у справі № 910/1413/19.

За розрахунками суду розмір 35% річних нарахованих на суму 18.096,00 грн за період з 27.05.2020 по 10.06.2021 становить 6.583,50 грн та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тех Систем» (01103, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» (03150, м. Київ, вул. Ділова, 9а, ) 18.096 (вісімнадцять тисяч дев`яносто шість) грн 00 коп. основного боргу, 937 (дев`ятсот тридцять сім) грн 03 коп. пені, 687 (шістсот вісімдесят сім) грн 79 коп. інфляційних втрат 6.583 (шість тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн 50 коп. 35% річних, 1.810 (одна тисяча вісімсот дессять) грн 49 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова