УХВАЛА

28 вересня 2021 року

м. Київ

Справа № 907/534/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Баранець О.М., Мамалуй О.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Дочірнього підприємство "Санаторій "Сонячне Закарпаття" Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 (головуючий суддя - Плотніцький Б.Д., судді: Кравчук Н.М., Кордюк Г.Т.) та рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2021 (суддя Андрейчук Л.В.)

у справі №907/534/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Поляна"

до Дочірнього підприємства "Санаторій "Сонячне Закарпаття" Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

про зобов`язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аква Поляна" (далі - ТОВ "Аква Поляна") звернулось до Господарського суду Закарпатської області з вимогою про зобов`язання Дочірнього підприємства "Санаторій "Сонячне Закарпаття" Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (далі - ДП "Санаторій "Сонячне Закарпаття") відповідно до умов договору відпуску мінеральної води від 02.01.2017 поставити ТОВ "Аква Поляна" 3104 метри кубічних мінеральної води "Поляна Квасова" (свердловини №10-к Новополянського родовища) недопоставлених у 2018-2019 роках вартістю 465600,00 грн.

Господарський суд Закарпатської області рішенням від 24.02.2021 у справі №907/534/20, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 21.07.2021, позовні вимоги задовольнив частково; зобов`язав ДП "Санаторій "Сонячне Закарпаття" відповідно до умов договору відпуску мінеральної води від 02.01.2017 поставити ТОВ "Аква Поляна" 2966, 50 метри кубічних мінеральної води "Поляна Квасова" (свердловини №10-к Новополянського родовища), недопоставлених у 2018-2019 роках, та стягнув 6674, 63 грн на відшкодування судового збору; в решті позову відмовив.

ДП "Санаторій "Сонячне Закарпаття" 16.08.2021 (згідно з даними на поштовому конверті) звернулось через суд апеляційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 та рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2021 у справі №907/534/20 і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 16.09.2021 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Бакуліна С.В. - доповідач (головуючий), Баранець О.М., Губенко Н.М.

Розпорядженням заступника керівника апарату-керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 27.09.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №907/534/20 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Губенко Н.М.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 27.09.2021 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Бакуліна С.В. - доповідач (головуючий), Баранець О.М., Мамалуй О.О.

Перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Як убачається з матеріалів справи, предметом позову є зобов`язання вчинити певні дії, а саме поставити 3104 метри кубічних мінеральної води "Поляна Квасова" недопоставлених у 2018-2019 роках вартістю 465600,00 грн.

Отже, позовні вимоги носять майновий характер, оскільки мають вартісну оцінку (з урахуванням позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №910/13737/19 ), що становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України унормовано випадки, за умови доведення скаржником наявності яких наведенням відповідних цим випадкам обставин, судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути предметом касаційного оскарження.

ДП "Санаторій "Сонячне Закарпаття" в обґрунтування касаційного оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій послалось на неврахування судом висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, та на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України).

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що посилання у касаційній скарзі на пункти 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України не є доводом, який у розумінні підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу, підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України унормовано, що касаційному оскарженню підлягають рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову до п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише коли скаржником буде доведено наявність передбаченого/передбачених у цій нормі випадку/випадків, що залежить виключно від обставин конкретної справи, значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та за умови належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

При цьому, незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

За змістом статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до частини першої статті 46 цього Кодексу сторони користуються рівними процесуальними правами.

На підставі наведеного надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення однієї з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на відсутність будь-якого належного обґрунтування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ДП "Санаторій "Сонячне Закарпаття" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 та рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2021 у справі №907/534/20 на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження Верховний Суд не розглядає заяву про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дочірнього підприємства "Санаторій "Сонячне Закарпаття" Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 та рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2021 у справі №907/534/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий С. В. Бакуліна

Судді О. М. Баранець

О. О. Мамалуй