ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2021 року м. Дніпро Справа № 908/794/19(908/1769/21)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О., судді Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 09.07.2021р. (суддя - Юлдашев О.О., м. Запоріжжя) у справі № 908/794/19(908/1769/21)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ватсон-Телеком", м. Запоріжжя

до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталії В`ячеславівни, м. Київ; ОСОБА_1 , м. Київ

про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та зобов`язання повернути майно

в межах справи № 908/794/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ватсон-Телеком", м. Запоріжжя

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.07.2021р. у справі № 908/794/19(908/1769/21) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ватсон Телеком" про забезпечення позову задоволено повністю. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення №№ 1,2,3 (групи приміщень № 3), приміщення з № 1 по № 27 (групи приміщень № 12), приміщення з № 1 по № 25 (групи приміщень № 3а), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 694,8 кв. м., (в тому числі: офісні приміщення площею 1 239,30 кв. м, місця спільного користування: 455,50 кв. м), що складає 67/100 частини від нежилого будинку площею 2530 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №00).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позовна заява та заява про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі № 756/7641/21 подані після винесення постанови Верховного Суду від 22.04.2021р. у справі № 908/794/19(905/1646/17), якою вирішено питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, отже наявний причинно-наслідковий зв`язок між визнанням недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 09.10.2015р. та спробою обмежити можливість включення вказаного майна до ліквідаційної маси банкрута. Проаналізувавши договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 09.10.2015р., судові рішення, якими вказаний договір було визнано недійсним, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10.06.2021р. у справі № 756/7641/21, суд першої інстанції дійшов висновку, що існують реальні підстави вважати, що ОСОБА_1 спробує вчинити дії з майном, повернення якого є предметом розгляду даної справи, які ускладнять його повернення у власність ТОВ "Ватсон-Телеком", що перешкодить реальному виконанню рішення суду у разі задоволення позову. Судом також встановлено, що захід забезпечення позову, про застосування якого просить позивач, є розумним, обґрунтованим і адекватним вимогам позивача, заявленим у позовній заяві. При цьому, забезпечено збалансованість інтересів сторін, наявний прямий зв`язок між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позову, а саме обраний захід спроможний забезпечити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, натомість, у випадку його невжиття, відсутня змога запобігти можливим порушенням прав позивача.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 09.07.2021р. скасувати, відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ватсон Телеком" про забезпечення позову.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- ухвала місцевого господарського суду від 09.07.2021р. є незаконною та необґрунтованою, постановленою при неповному з`ясуванні судом обставин, що мали значення для справи та з порушенням норм процесуального права;

- застосовані заходи забезпечення позову є необґрунтованими, вжитими без перевірки судом існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду та такими, що грубо порушили законні права та інтереси ОСОБА_1 , як власника нерухомого майна;

- при задоволенні заяви позивача про забезпечення позову судом не було оцінено обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясовано співрозмірності виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінено рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог;

- суд жодним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи позивача;

- заява про забезпечення позову не містила жодних інших доказів, що саме відповідачем вчиняються дії, направлені на відчуження майна, в оскаржуваній ухвалі також немає жодного посилання на будь-які докази, які б вказували на те, що ОСОБА_1 планує чи вживає будь-яких дій щодо відчуження майна;

- посилання позивача та суду першої інстанції на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10.06.2021р. у справі № 756/7641/21 не могли братися до уваги, оскільки заявником та особою, яка просила накласти арешт на приміщення значився позивач ОСОБА_2 , а в жодному разі не ОСОБА_1 ;

- право власності на спірне майно було зареєстровано 13.10.2015р., тобто з цього часу пройшло майже 6 років і ОСОБА_1 не відчужувала це майно, а якби мала на меті реалізувати його чи здійснити будь-які інші дії, майно було б реалізовано;

- судом першої інстанції залишено поза увагою, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому;

- Верховний Суд в постанові від 19.06.2019р. у справі № 201/12570/18, зокрема, зазначив, що суди не врахували, що обраний позивачем вид забезпечення позову - "накладення арешту на квартиру" неспівмірний із предметом позову "про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності";

- заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.07.2021р. у даній справі, є неспівмірними із заявленими позовними вимогами, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 137 ГПК України.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу просить: витребувати з Оболонського районного суду м. Києва копію справи № 756/7641/21; відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм законодавства, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Після визнання недійсним в справі № 908/794/19(905/1646/17) договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.10.2015р., яким було відчужено нежилі приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 694,8 кв. м. - ТОВ "Ватсон-Телеком" став власником вказаного майна, а ОСОБА_1 є утримувачем майна, яка зберігає його безпідставно, оскільки підстава, на якій вона отримала вказане майно відпала. В даному випадку не зрозуміло, яким чином ухвала суду від 09.07.2021р. про накладення арешту на майно, порушує права та інтереси ОСОБА_1 , яка вже не є власником цього майна. Підставою для застосування заходів забезпечення позову став факт того, що в справі, яку розглядає Оболонський районний суд м. Києва відбулась спроба накласти арешт на майно, повернення якого є предметом розгляду у даній справі. Однією із сторін вказаного позову, який виник після визнання судом недійсним договору купівлі-продажу майна, є ОСОБА_1

Ліквідатор ТОВ "Ватсон-Телеком" арбітражний керуючий Сиротенко О.О. у відзиві на апеляційну скаргу просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 09.07.2021р. залишити без змін. Посилається на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Усі аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що відсутні реальні загрози невиконання чи ускладнення виконання судового рішення. Вказані доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності, оскільки було вчинено спробу відчуження майна з тимчасового утримання ОСОБА_1 через штучно створені нею умови для такого вибуття. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.06.2021р. у справі № 756/7641/21 підтверджено факт спроби накласти арешт на нерухоме майно, яке є предметом спору у даній справі. Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 15.04.2021р. у справі № 910/16370/20, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно лише тимчасово обмежить права відповідача щодо розпорядження майном, яке фактично перебуває у його володінні, проте такі заходи не перешкоджають здійсненню відповідачем господарської діяльності, в той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності. Тому аргументи скаржника про те, що застосування заходів забезпечення позову грубо порушує права ОСОБА_1 не відповідають дійсності. Статтею 136 ГПК України не передбачено необхідності застосування заходів забезпечення позову тільки у разі вжиття дій, які можуть у майбутньому ускладнити виконання судового рішення, лише з боку відповідача. Вказана стаття взагалі не містить вказівок на особу, якою можуть ініціюватися такі дії. Тобто будь-який суб`єкт може спричинити невиконання або ускладнити виконання рішення суду, головне встановити факт такої загрози. Оскільки і предмет позову, і предмет заходів забезпечення позову є одним і тим самим майном, то доводи про нерівноцінність є безпідставними. Зазначення скаржником, що заявником не вказано пропозиції щодо зустрічного забезпечення, не відповідає дійсності, оскільки в якості пропозиції в заяві було вказано прохання про невжиття заходів зустрічного забезпечення, виходячи з того, що згідно вимог ГПК України, зустрічне забезпечення є не обов`язковою вимогою суду до особи, яка просить суд вжити заходи забезпечення позову, а правом вимагати таке зустрічне забезпечення.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталія В`ячеславівна в письмових поясненнях посилається на те, що вона посвідчила договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.10.2015р.. укладений між ТОВ "Ватсон-Телеком" та ОСОБА_1 . Зазначений договір був визнаний недійсним рішенням суду першої інстанції. При посвідченні цього договору нотаріусом були дотримані всі вимоги діючого законодавства України щодо такої нотаріальної дії і, відповідно, рішенням суду вини нотаріуса встановлено не було.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2021р. (головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Дармін М.О., Іванов О.Г.) відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено на 20.09.2021р.

Згідно з розпорядженням керівника апарату суду від 20.09.2021р. для розгляду даної справи призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі у зв`язку із тим, що розгляд справ про банкрутство не відноситься до спеціалізації суддів Дарміна М.О. та Іванова О.Г., за результатом якої визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.09.2021р. вказаною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 09.07.2021р. у справі № 908/794/19(908/1769/21).

Судове засідання 20.09.2021р. за участю представника Крицього А.М. та ліквідатора ТОВ "Ватсон-Телеком" відбулось в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні 20.09.2021р. представник скаржника надав пояснення по апеляційній скарзі, а ліквідатор ТОВ "Ватсон-Телеком" та представник Крицього А.М. проти доводів апеляційної скарги заперечували.

Інші учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників, хоча про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників провадження у справі.

Розгляд клопотань та заяв учасників провадження у справі.

Як вбачається із змісту відзиву ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, останній просить витребувати з Оболонського районного суду м. Києва копію справи № 756/7641/21.

Також, 08.09.2021р. на адресу апеляційного господарського суду від ліквідатора ТОВ "Ватсон-Телеком" арбітражного керуючого Сиротенка О.О. надійшло клопотання про витребування з Оболонського районного суду м. Києва копії матеріалів справи № 756/7641/21.

Вказані клопотання мотивовано тим, що матеріали справи № 756/7641/21 підтвердять доводи ліквідатора про спробу ОСОБА_1 відчужити майно зі свого тимчасового утримання через штучно створені нею умови для такого вибуття, щоб у подальшому таке майно не увійшло до ліквідаційної маси і не сприяло погашенню вимог кредиторів у справі про банкрутство ТОВ "Ватсон-Телеком".

Право учасників справи подавати заяви та клопотання передбачено ст. 42 ГПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом, в якому повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

З огляду на те, що в матеріалах даної справи наявні усі необхідні докази для розгляду заяви про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відмови в задоволенні поданих клопотань, оскільки відомостей, що містяться у матеріалах справи, достатньо для розгляду заяви про забезпечення позову.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ватсон-Телеком" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В., ОСОБА_1 , в якому просило скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. про державну реєстрацію речових прав на нежилі приміщення №№ 1,2,3 (групи приміщень № 3), приміщення з № 1 по № 27 (групи приміщень № 12), приміщення з № 1 по № 25 (групи приміщень № 3а), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 694,8 кв. м., що складає 67/100 частини від нежилого будинку площею 2 530 кв. м., серія та номер: 1103 від 09.10.2015р.; зобов`язати відповідача - ОСОБА_1 повернути позивачу вказані приміщення.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.06.2021р. у справі № 908/794/19(908/1769/21) вказану позовну заяву прийнято до розгляду в межах справи про банкрутство ТОВ "Ватсон Телеком" та відкрито провадження з розгляду позовної заяви.

Позовна заява мотивована тим, що в межах справи № 908/794/19 про банкрутство ТОВ "Ватсон-Телеком", розглядалась справа № 908/794/19(905/1646/17) за позовом одного з кредиторів банкрута - ОСОБА_3 до ТОВ "Ватсон-Телеком" та Фізичної особи-підприємця Іванченко Ірини Валеріївни, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталія В`ячеславівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.10.2015р. серія та номер: 1103, укладений між ТОВ "Ватсон-Телеком" та ОСОБА_1 , яким було відчужено нежилі приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 694, 8 кв. м., що складає 67/100 частин від нежилого будинку площею 2 530,00 кв. м.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.08.2020р. у справі № 908/794/19(905/1646/17) позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.10.2015р., укладений між ТОВ "Ватсон-Телеком" та ОСОБА_1 , якій продано 67/100 нежилого приміщення площею 1 694,8 кв. м №№ 1, 2, 3 (групи приміщень), з № 1 по № 27 (групи приміщень № 12), з № 1 по № 25 (групи приміщень № 3а), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.12.2020р. рішення Господарського суду Запорізької області від 11.08.2020р. у справі № 908/794/19(905/1646/17) скасовано та відмовлено в позові.

22.04.2021р. Верховним Судом скасовано Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.12.2020р. у справі № 908/794/19(905/1646/17), а рішення Господарського суду Запорізької області від 11.08.2020р. залишено в силі.

Враховуючи той факт, що набуло законної сили рішення суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.10.2015р., відпала підстава, на якій майно набувалося ОСОБА_1 . Оскільки володілець майна - ОСОБА_1 не повернула вказане майно позивач звернувся до місцевого господарського суду з відповідним позовом.

07.07.2021р. позивачем подано до Господарського суду Запорізької області заяву про забезпечення позову, у якій він просив вжити заходи по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - нежилі приміщення №№ 1, 2,3 (групи приміщень № 3, приміщення з № 1 по № 27 (групи приміщень № 12), приміщення з № 1 по 25 (групи приміщень № 3а), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 694, 8 кв. м., (в тому числі: офісні приміщення площею - 1 239,30 кв. м., місця спільного користування: 455,50 кв. м.), що складає 67/100 частин від нежилого будинку площею 2 530,00 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 00).

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначив, що предметом поданої ним до суду позовної заяви є крім іншого позовна вимога до ОСОБА_1 повернути позивачу - ТОВ "Ватсон-Телеком" нежилі приміщення №№ 1, 2, 3 (групи приміщень № 3, приміщення з № 1 по № 27 (групи приміщень № 12), приміщення з № 1 по 25 (групи приміщень № 3а), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 694, 8 кв. м, (у тому числі: офісні приміщення площею - 1 239,30 кв. м, місця спільного користування: 455,50 кв. м), що складає 67/100 частини від нежилого будинку площею 2 530,00 кв. м., а невжиття запобіжних заходів може ускладнити чи зробити неможливим захист інтересів кредиторів в межах справи про банкрутство ТОВ "Ватсон-Телеком".

Позивач посилався на те, що вжиття запобіжних заходів шляхом накладення арешту на нерухоме майно є необхідним зважаючи на існування рішення Верховного суду в межах справи № 908/794/19(905/1646/17). На думку позивача, ОСОБА_1 може вчинити дії, які ускладнять повернення вказаного майна у власність ТОВ "Ватсон-Телеком" та як наслідок неможливість наповнення ліквідаційної маси банкрута. Позивач також вказав, що інтереси осіб, що не є учасниками даного судового процесу, жодним чином не порушуються.

На підтвердження своєї позиції позивач надав суду ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10.06.2021р. у справі № 756/7641/21, якою було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 46 000 000,00 грн. за договором позики.

Зі змісту ухвали суду вбачається, що позивач мав на меті домогтися накладення арешту та заборонити будь-які реєстраційні дії відносно нежилих приміщень №№ 1, 2, 3 (групи приміщень № 3, приміщення з № 1 по № 27 (групи приміщень № 12), приміщення з № 1 по № 25 (групи приміщень № 3а), які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 8, загальною площею 1 694, 8 кв. м, (у тому числі: офісні приміщення площею - 1 239,30 кв. м, місця спільного користування: 455,50 кв. м), що складає 67/100 частини від нежилого будинку площею 2 530,00 кв. м.

Оболонський районний суд м. Києва відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, вказав на те, що Постановою Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 22.04.2021р. у справі № 908/794/19 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.12.2020р. скасовано, а рішення Господарського суду Запорізької області від 11.08.2020р. залишено без змін. Вказаним рішенням суду першої інстанції було визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.10.2015р., укладений між ТОВ "Ватсон-Телеком" () і фізичною особою-підприємцем Іванченко І.В., яким продано 67/100 нежилого приміщення площею 1 694,8 кв. м № 1, 2, 3 (групи приміщень № 3), з № 1 по № 27 (групи приміщень № 12), з № 1 по № 25 (групи приміщень № 3а), відносно яких, позивач просив вжити заходи забезпечення позову.

Розглянувши заяву позивача у даній справі в межах справи про банкрутство ТОВ "Ватсон-Телеком" про забезпечення позову, місцевий господарський суд 09.07.2021р. постановив оскаржувану ухвалу.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Предметом розгляду даного апеляційного провадження є наявність/відсутність правових підстав для забезпечення позову у справі.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020р. у справі № 381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до ст. 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Позов відповідно до положень ст. 137 ГПК України забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Слід наголосити, що якщо особа звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів особи, за захистом яких вона звернулася або має намір звернутися до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018р. у справі № 910/1040/18).

Так, із матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Ватсон-Телеком" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В., ОСОБА_1 про скасування рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. про державну реєстрацію речових прав на нежилі приміщення №№ 1,2,3 (групи приміщень № 3), приміщення з № 1 по № 27 (групи приміщень № 12), приміщення з № 1 по № 25 (групи приміщень № 3а), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 694,8 кв. м., що складає 67/100 частини від нежилого будинку площею 2 530 кв. м., серія та номер: 1103 від 09.10.2015р.; зобов`язання ОСОБА_1 повернути позивачу вказані приміщення.

Таким чином, позивач звернувся до місцевого господарського суду із заявою, що містить вимог як майнового, так і немайнового характеру.

Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язком сторони є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з позовом про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Оскільки у цій справі позивач звернувся до суду у тому числі з немайновою позовною вимогою, то в цьому випадку судом має досліджуватися та застосовуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що подання позовної заяви до ОСОБА_1 та заява про накладення арешту на майно в межах справи № 756/7641/21 відбулось після винесення постанови Верховного Суду від 22.04.2021р. у справі № 908/794/19(905/1646/17), якою вирішено питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між визнанням недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.10.2015р. та спробою інших осіб обмежити можливість повернення вказаного майна до ліквідаційної маси банкрута.

Також, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що існують реальні підстави вважати, що ОСОБА_1 може вчинити дії з майном, повернення якого є предметом розгляду даної справи, які ускладнять його повернення у власність ТОВ "Ватсон-Телеком", що перешкодить реальному виконанню рішення суду у разі задоволення позову.

Водночас апеляційний господарський суд відхиляє аргументи скаржника про необхідність викладення заявником пропозицій про зустрічне забезпечення з огляду на те, що ч. 1 ст. 141 ГПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням наведених норм законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 03.12.2018р. у справі № 903/246/18, від 25.02.2019р. у справі № 924/789/18, 20.08.2020р. у справі № 910/6503/19, від 28.05.2021р. у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20).

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що захід забезпечення позову, про застосування якого просив позивач, є розумним, обґрунтованим і адекватним вимогам позивача, заявленим у позовній заяві, з якою позивач звернувся до суду. При цьому, забезпечено збалансованість інтересів сторін, наявний прямий зв`язок між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позову, а саме, обраний захід спроможний забезпечити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, натомість, у випадку його невжиття, відсутня змога запобігти можливим порушенням прав позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав брати до уваги ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10.06.2021р. у справі № 756/7641/21, оскільки заявником та особою, яка просила накласти арешт на приміщення значився позивач ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє з огляду на те, що ст. 136 ГПК України не містить вказівок на особу, якою можуть ініціюватися дії, що можуть ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 19.06.2019р. у справі № 201/12570/18, зокрема, про те, що обраний позивачем вид забезпечення позову - "накладення арешту на квартиру" неспівмірний із предметом позову "про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності" не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020р. у справі № 381/4019/18 зазначено, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції надано належну правову оцінку доказам позивача, на які він посилається, як на підставу для забезпечення позову, враховано фактичні обставини справи, у зв`язку із чим зроблено висновок про те, що вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач є співмірним позовним вимогам.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 не навела переконливих доводів на спростування висновків місцевого господарського суду про співмірність вжитих заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

При цьому обрані позивачем заходи забезпечення позову не призведуть до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки арештоване майно фактично продовжує перебувати у володінні ОСОБА_1 , а обмежується лише можливість розпоряджатися цим майном до дати набрання законної сили рішенням у справі.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд. Водночас апеляційний господарський суд погоджується із доводами позивача та ОСОБА_3 , викладеними у відзивах на апеляційну скаргу, як такими, що узгоджуються з обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала місцевого господарського суду у даній справі має бути залишена без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на підставі ст. ст. 129, 282 ГПК України у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 09.07.2021р. у справі № 908/794/19 (908/1769/21) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 27.09.2021р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков