ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2021 р. Справа№ 910/18157/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Коробенка Г.П.

при секретарі судового засідання: Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача 1: Мітін І.І., самопредставництво;

від позивача 2: не прибув;

від відповідача: Стадний Д.С., адвокат, ордер серія КС № 287190 від 27.05.2021;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації "Культурний центр "Нота", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 (повний текст складено 05.03.2021)

у справі № 910/18157/20 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, м. Київ

та Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва", м. Київ

до Громадської організації "Культурний центр "Нота", м. Київ

про розірвання договору та виселення з нежитлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У листопаді 2020 року Печерська районна у місті Києві державна адміністрація (далі - позивач 1) та Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (далі - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва", позивач 2) звернулись до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Громадської організації "Культурний центр "Нота" (далі - ГО "Культурний центр "Нота", відповідач) про:

- розірвання Договору від 06 червня 2019 року № 253/КК/602 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, укладеного між Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією, Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" та Громадською організацією "Культурний центр "Нота";

- виселення Громадської організації "Культурний центр "Нота" з нежитлового приміщення загальною площею 132 кв.м, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, 18/20.

Заявлені у позовній заяві вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору від 06.06.2019 №253/КК/602 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, яке полягає у використанні частини об`єкта оренди площею 75,5 кв.м не за цільовим призначенням, а для розміщення комерційного закладу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 у справі №910/18157/20 позов задоволено повністю.

Розірвано Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №253/КК/602 від 06 червня 2019 року, укладений між Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією, Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" та Громадською організацією "Культурний центр "Нота".

Виселено Громадську організацію "Культурний центр "Нота" з нежитлового приміщення загальною площею 132 кв.м, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, 18/20.

Присуджено до стягнення з Громадської організації "Культурний центр "Нота" на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" судовий збір у розмірі 4 204,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведення позивачами в установленому законом порядку належними доказами тих обставин, що відповідач в порушення умов Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №253/КК/602 від 06.06.2019 використовує об`єкт оренди не за цільовим призначенням і передав частину приміщення площею 75,5 кв. м в суборенду без згоди орендодавця.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ГО "Культурний центр "Нота" 15.06.2021 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 у справі №910/18157/20 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування ним норм матеріального права, зокрема:

- відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, що призвело до порушення засад змагальності сторін та позбавлення останнього можливості щодо реалізації, визначених законом, прав участі у розгляді справи, подання доказів, клопотань, заперечень, тощо;

- акти обстеження нежитлового приміщення складені працівниками позивачів, а матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про проведення у відповідні дати огляду нерухомого майна та необхідність бути присутнім під час вказаного огляду; зазначені акти не пред`явлені відповідачу для ознайомлення в день їх складення та не містять запису про відмову відповідача від підписання цих актів; долучені до актів обстеження фотографії, на думку відповідача, не є письмовими доказами, які містять обставини, що мають значення для справи, оскільки порушено порядок подачі електронних доказів, визначений ст. 96 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України);

- пункт 8.5 Договору оренди не передбачає можливості відхилення від загального порядку розірвання господарських договорів, встановленому ст. 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України); позивачі з пропозицією розірвання спірного Договору до відповідача не зверталися, а підстави для одностороннього розірвання укладеного між сторонами спору Договору у відповідності до вимог п. 9.3 цього Договору відсутні. До того ж матеріали справи не містять доказів направлення позивачами та отримання відповідачем заяви про відмову від Договору оренди за № 105/01-1386/в-040 від 15.07.2020.

В апеляційній скарзі ГО "Культурний центр "Нота" заявило клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи його тим, що скаржник не отримував жодної ухвали суду першої інстанції, рішення та жодних документів у справі (у зв`язку з допущеними оператором поштового зв`язку порушеннями), не приймав участі в судових засіданнях, а про оскаржуване рішення дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 27.05.2021. Того ж дня скаржник уклав договір з представником, який отримав повний текст оскаржуваного рішення та ознайомився з матеріалами справи 28.05.2021, що підтверджується матеріалами справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2021 справу № 910/18157/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Коробенка Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 поновлено ГО "Культурний центр "Нота" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 у справі №910/18157/20, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою ГО "Культурний центр "Нота", справу призначено до розгляду на 19.08.2021.

У судовому засіданні 19.08.2021 колегією суддів апеляційного господарського суду оголошено перерву до 23.09.2021 з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи та з`ясування питань, що виникли під час розгляду справи, у відповідності до положень ч. ч. 2, 3 ст. 216 ГПК України.

Позиції учасників справи.

19.07.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній наголошує на правомірності висновків суду першої інстанції та безпідставності доводів відповідача, оскільки законодавством та Договором передбачено, що орендодавець та балансоутримувач мають право здійснювати перевірки нерухомого майна територіальної громади міста Києва без повідомлення орендаря; позивачі звернулися до суду у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору про цільове використання орендованого нерухомого майна (п. 8.3 Договору) на підставі п. 8.5 цього Договору, а не в порядку одностороннього розірвання, передбаченого п. 9. 3 Договору, з підстав невиконання орендарем своїх зобов`язань з оплати орендної плати (п. 5.1.3 Договору); матеріали справи містять докази використання відповідачем об`єкта оренди не за цільовим призначенням.

Зважаючи на те, що апелянтом не доведено допущення судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення помилкового застосування норм процесуального та матеріального права, не дослідження обставин справи в повній мірі, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду від 18.02.2021 у даній справі залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити у повному обсязі.

КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" у поданому 23.07.2021 до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу виклало аналогічні з позивачем 1 заперечення щодо суті апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у цій справі - без змін.

Явка представників сторін.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивача 1 у судовому засіданні заперечив апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції у даній справі просив залишити без змін.

Позивач 2 не забезпечив участь свого представника у судовому засіданні, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому чинним процесуальним законом порядку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З метою дотримання розумних строків вирішення спору судом, а також з врахуванням того, що явка представників учасників справи судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача 2, повідомленого належним чином про здійснення перегляду справи в апеляційному порядку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2019 між Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), ГО "Культурний центр "Нота" (орендар) та КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (балансоутримувач) укладено Договір №253/КК/602 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець на підставі протокольного рішення постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 28.05.2019 №23/158, розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.06.2019 №413 "Про укладення договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду" передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об`єкт, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, 18/20 для розміщення громадської організації на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності - 20,0 кв.м. -1%, 30,0 кв.м. -2%, 50,0 кв.м. - 3%, 39,0 кв.м. -4%.

11.09.2019 до вказаного Договору його сторонами внесені зміни шляхом укладення Додаткового договору №1, яким погоджено зменшити площу орендованого приміщення на 7 кв.м, у зв`язку з чим п. п. 2.1, 2.2 та 3.1Договору викладені у новій редакції. Підставою для внесення змін Договору слугували розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.09.2019 № 601"Про унесення змін до істотних умов договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду" та технічний паспорт від 12.06.2019.

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції Додаткового договору №1 від 11.09.2019) об`єктом оренди є нежиле приміщення загальною площею 132,0 кв.м, у т.ч. на 1-му поверсі 132,0 кв.м., згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід`ємну частину цього Договору.

Орендар вступає у строкове платне користування об`єктом у термін, указаний у цьому Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору (уразі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації цього Договору) та акта приймання-передачі об`єкта (п.2.4 Договору).

За умовами п. 4.2.2 Договору орендар зобов`язаний використовувати об`єкт відповідно до його призначення та умов цього Договору.

Пунктом 4.3.2 Договору передбачено, що балансоутримувач зобов`язаний, у тому числі, здійснювати контроль за виконанням орендарем умов цього Договору.

Згідно з положеннями п. п. 5.1.1, 5.1.4 Договору орендодавець має право проводити необхідний огляд та перевірку виконання орендарем умов цього Договору. В процесі перевірки виконання умов цього Договору оренди може бути здійснена фото або відеофіксація стану та умов використання об`єкта; контролювати з залученням балансоутримувача виконання умов цього Договору та використання об`єкта, переданого в оренду за цим Договором і у разі необхідності спільно з балансоутримувачем вживати відповідних заходів реагування.

Пунктом 5.2.1 Договору сторонами узгоджено, що балансоутримувач має право проводити необхідний огляд та перевірку виконання орендарем умов цього Договору. В процесі перевірки виконання умов цього Договору оренди може бути здійснена фото- або відеофіксація стану та умов використання об`єкта.

Орендар має право використовувати об`єкт відповідно до його призначення та умов цього Договору (п. 5.3.1 Договору).

Відповідно до п.5.3.6 Договору орендар має право за попередньою згодою орендодавця здавати об`єкт в суборенду. Суборендну плату в розмірі, що не перевищує орендної плати за об`єкт суборенди, отримує орендар, а решта суборендної плати спрямовується до бюджету міста Києва.

За умовами п. 8.1 Договору орендар не має права передавати свої зобов`язання за цим Договором та передавати об`єкт повністю або частково в користування іншій особі, укладати договори (контракти, угоди), пов`язані з будь-яким використанням об`єкта іншою юридичною чи фізичною особою без попередньої письмової згоди орендодавця. Порушення цієї умови Договору є підставою для дострокового розірвання цього Договору в установленому порядку (п. 8.1 Договору).

Згідно зі змістом п. 8.3 Договору сторони домовились, що об`єкт повинен використовуватися орендарем тільки за цільовим призначенням, обумовленим підпунктом 1.1 цього Договору.

Пунктом 8.5 Договору визначено, що у разі виявлення факту використання об`єкта не за цільовим призначенням Договір може бути розірвано. Орендар зобов`язаний додатково сплатити різницю між орендною платою, розрахованою за фактичний вид використання об`єкта, встановлений перевіркою, та орендною платою, визначеною цим Договором за весь період оренди, з дати останньої перевірки, проведеної згідно з п. 17.1 Положення.

У пункті 6.7 Договору сторони досягли домовленості про те, що при невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього Договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, цей Договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду.

За умовами п. 9.3 Договору одностороння відмова від Договору не допускається, крім випадку, передбаченого пунктом 5.1.3 цього Договору. Лист з відмовою від Договору направляється поштою з повідомленням про вручення за місцезнаходженням орендаря, вказаним у Договорі. Договір є розірваним з дати одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від Договору, або з дати повернення орендодавцю відмови від Договору з відміткою відділення зв`язку про відсутність орендаря за вказаною адресою.

Згідно з п. 9.4 Договору, договір припиняється, зокрема, у разі невиконання або систематичного неналежного виконання істотних умов договору.

Відповідно до п. 9.6 Договору на вимогу однієї із сторін Договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Цей Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 06.06.2019 по 04.06.2022 включно (п.9.1 Договору).

Договір та Додаткова угода №1 до цього Договору підписані уповноваженими особами орендодавця, орендаря та балансоутримувача, підписи яких скріплено відповідними печатками.

Згідно підписаного сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди від 04.07.2019, орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування згідно з Договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 06.06.2019 № 253/КК/602 приміщення 1-го поверху загальною площею 139,0 кв.м, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, 18/20.

08.07.2020 робочою групою у складі: начальника відділу з питань майна комунальної власності Печерської районної у місті державної адміністрації Онишко Т.В., заступника начальника відділу з питань майна комунальної власності Печерської районної у місті державної адміністрації Літвінової А.В., головного спеціаліста відділу з питань майна комунальної власності Печерської районної у місті державної адміністрації Добриніна Т.Ю., головного спеціаліста відділу з питань майна комунальної власності Печерської районної у місті державної адміністрації Макітренко О.В., начальника відділу управління нежитловим фондом КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" Костюченко І.М., провідним інженером відділу управління нежитловим фондом КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" Розтрьопіною Н.В., складено Акт обстеження нежитлового приміщення №14/2020, яким встановлено, що частина приміщення, площею 70 кв. м, відокремлена глухою стінкою від іншої частини приміщення (раніше був дверний прохід) для входу в приміщення зроблена окрема вхідна груп; приміщення відремонтовано; на час перевірки частина приміщення використовувалася для розміщення кафе, згідно вуличного рекламного щитку кафе має назву "PATTERN COFFEE"; куточок споживача в приміщенні відсутній; документальна інформація про особу, яка веде діяльність в приміщенні відсутня; в приміщенні розташована барна стійка з холодильником-вітриною для кулінарної продукції, столи та стільці для відвідувачів; на час перевірки у приміщенні знаходився барист, двоє чоловіків, які повідомили, що вони є керівниками закладу, відвідувачі (фото фіксація додається); інша частина приміщення об`єкту оренди зачинена. За час перевірки до приміщення завітав чоловік, який назвав себе Іллею - чоловіком керівника ГО "Культурний центр "Нота", який нібито, має право представляти інтереси орендаря (документи, які посвідчують його повноваження, на час перевірки надані не були; інші представники громадської організації - відсутні; Ілля повідомив, що приміщення використовує саме орендар, але за іншим цільовим призначенням; порушення умов Договору не заперечує; відповідно до інформації балансоутримувача - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" від 06.07.2020 №432-2725, станом на 01.07.2020 зазначений орендар має заборгованість з орендних платежів в розмірі 24 186,02грн - за чотири місяці.

Печерська районна в місті Києві державна адміністрація направила на адресу відповідача заяву від 15.07.2020 за вих. № 105/01-1386/в-040, у якій повідомила про відмову від Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 06.06.2019 №253/КК/602, та запропонувала протягом 3 календарних днів з дати отримання цієї заяви передати нежитлові приміщення за актом приймання-передачі представникам позивачів.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем вказаної вище заяви.

06.08.2020 робочою групою КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" у складі: начальника відділу управління нежитловим фондом Костюченко І.М., заступника начальника відділу управління нежитловим фондом Лутаєвої І.М., провідним інженером відділу управління нежитловим фондом Розтрьопіною Н.В. складено Акт обстеження нежитлового приміщення, у якому зазначено, що на момент перевірки частина приміщення орієнтовною площею 75,5 кв.м використовується як кафе "PATTERN COFFEE ", в якому розміщено барна стійка з холодильником-вітриною для кулінарної продукції, кавоварка, столи та стільці для відвідувачів; в приміщенні були присутні бариста та відвідувачі, які замовляли приготування кави та безалкогольних напоїв; на вулиці поряд з приміщенням на дерев`яному стенді вказано перелік напоїв, розміщені столики зі стільцями (фотофіксація додається); інша частина приміщення площею 56,5 кв. м, яка має окремий вхід поряд з кафе, була зачинена.

07.09.2020 робочою групою КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" у складі: начальника відділу управління нежитловим фондом Костюченко І.М., заступника начальника відділу управління нежитловим фондом Лутаєвої І.М., інженером 1 категорії відділу управління нежитловим фондом Фьодорою С.А. складено Акт обстеження нежитлового приміщення, у якому зафіксовано, що на момент перевірки частина приміщення орієнтовною площею 75,5 кв.м продовжує використовуватися як кафе "PATTERN COFFEE", в якому розміщено барна стійка з холодильником-вітриною для кулінарної продукції, кавоварка, столи та стільці для відвідувачів; в приміщенні були присутні баристи та відвідувачі, які замовляли приготування кави та безалкогольних напоїв; на вулиці поряд з приміщенням на дерев`яному стенді вказано перелік напоїв, розміщені столики зі стільцями, за якими сиділи відвідувачі; на замовлення кави з оплатою через платіжний термінал бариста видав чек Приватбанку, в якому заклад вказано як кав`ярня за адресою: м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка,18/20 (фотофіксація додається); в іншій частині приміщення площею 56,5 кв. м, яка має окремий вхід поряд з кав`ярнею, знаходилися робітники, які проводили ремонтні роботи.

З огляду на вказані обставини, оскільки відповідач не повернув спірне нежитлове приміщення, позивачі звернулися до суду першої інстанції з даним позовом та просили розірвати Договір, укладений між позивачами та відповідачем, та виселити відповідача з орендованого нежитлового приміщення загальною площею 132 кв.м, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Порядок повідомлення учасника процесу врегульований ст. 120 ГПК України, згідно якої, зокрема, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно з ч. 5 ст. 176 ГПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу , та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 242 ГПК України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Приписами ч. 7 ст. 120 ГПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Як убачається з матеріалів справи, позивачами у позовній заяві адреса відповідача зазначена, як "вул. В. Нестайка, буд. 1/18, м. Київ, 02002". Вказана адреса згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є адресою місцезнаходження відповідача, а також зазначена в Договорі.

Пунктом 4.2.19 Договору встановлено, що орендар зобов`язаний у разі зміни, зокрема, місцезнаходження письмово повідомляти про це орендодавцю у тижневий строк.

Матеріали справи не містять доказів щодо повідомлення відповідачем орендодавця про зміну місцезнаходження.

Судом першої інстанції копія ухвали про відкриття провадження у даній справі направлено відповідачу за вказаною адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте відповідачем вона не отримана, що підтверджується проставленням у поштовому повідомленні відмітки "за закінченням терміну зберігання (зачинено)".

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Отже, суд першої інстанції належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Доводи відповідача стосовно порушення підприємством зв`язку порядку оформлення бланку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (ф.119) та довідки (ф.20) не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки у даному випадку судом першої інстанції були виконані вимоги ст. 242 ГПК України, копія ухвали надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення за належною адресою.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі на неможливість повернення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з підстави "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" з посиланням на приписи п. п. 99, 99-1, 99-2, 106, 114 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 із змінами (далі - Правила), колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки рекомендовані поштові відправлення, які направлялися судом першої інстанції на адресу відповідача з ухвалами, не містили позначки "Судова повістка".

Не підлягають застосуванню до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, викладені у постанова від 23.01.2019 у справі №761/15565/16-ц, від 12.02.2020 у справі №925/782/18, від 02.06.2020 у справі №910/17792/17, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, з огляду на їх відмінність від розглядуваної справи, оскільки предметом дослідження у них були обставини щодо: застосування норм Цивільного процесуального кодексу України (справа №761/15565/16-ц), належності та допустимості такого доказу про вручення поштового відправлення, направленого на адресу учасника справи, як копія книги записів реєстрованих поштових відправлень ф.8, у якій у графі розписка в одержанні в рядку відповідного поштового повідомлення зазначена від руки дата, прізвище, ініціали та підпис одержувача. При цьому, вказана у цій книзі дата одержання не співпадає з відміткою про вручення, зазначеною в рекомендованому повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернуте до суду апеляційної інстанції, та відображеною за відстеженням поштового повідомлення за допомогою онлайн-сервісу на офіційному сайті АТ "Укрпошта" (справа №925/782/18), встановлення на підставі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення фактичної дати, 29.10.2019, отримання скаржником копії ухвали про виклик його у судове засідання, яке призначене на 30.10.2019, та при наявності клопотання учасника справи про відкладення розгляду справи, яке було обґрунтоване несвоєчасним повідомленням про дату та час судового засідання, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про належне повідомлення учасника справи про дату, час та місце проведення судового засідання (справа 910/17792/17).

Щодо суті позовних вимог колегія суддів апеляційного господарського суду зважає на таке.

Як вже зазначалося, предметом спору у даній справі є розірвання Договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, та примусове виселення.

Відповідно до приписів ст. ст. 11, 525, 526, 629 ЦК України договір як підстава для виникнення цивільних прав та обов`язків є обов`язковим для виконання сторонами.

Стабільність та обов`язковість договірних відносин втілена також у положеннях Цивільного кодексу України, якими не допускається одностороння зміна або розірвання договору, крім випадків, коли це передбачено законом або самим договором.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені ст. 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку ч. 1 ст. 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Укладений між позивачами та відповідачем у даній справі договір за правовою природою є договором оренди комунального майна.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не визнано недійсним. Таким чином, договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як правильно встановив суд першої інстанції, з умов укладеного між сторонами Договору, зокрема, пункту 8.3, убачаться, що сторони домовились, що орендар зобов`язаний використовувати орендоване майно тільки за цільовим призначенням, обумовленим підпунктом 1.1 цього Договору.

У пункті 1.1 Договору сторони визначили, що орендар передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, для розміщення громадської організації на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до положень ст. ст. 73, 74 ГПК України на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме щодо використання відповідачем орендованого майна не за цільовим призначенням, обумовленим умовами спірного Договору.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За змістом ст. ст. 76-78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У той же час, відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що вказаною нормою покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

На підтвердження факту використання відповідачем приміщення не за цільовим призначенням позивачами надані Акти обстеження нежитлового приміщення від 08.07.2020, 06.08.2020 та від 07.09.2020 та фоматеріали (т.1, а.с. 17-23, 24-25, 26-39).

Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували обставини, встановлені вказаними Актами, тому суд апеляційної інстанції вважає доведеними наведені в Актах обставини.

При цьому доводи відповідача про нікчемність актів, як доказів, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки сторони у спірному Договорі не обумовили, як саме орендодавець чи балансоутримувач мають перевіряти об`єкт оренди, у тому числі його використання для цілей, обумовлених Договором; водночас сторонами у Договорі узгоджено, що в процесі перевірки виконання умов цього Договору оренди орендодавцем та балансоутримувачем може бути здійснена фото- або відеофіксація стану та умов використання об`єкта; Акти перевірки підписані службовцями позивачів із зазначенням прізвищ та посад.

Вказане, на думку суду апеляційної інстанції, давало можливість заявнику апеляційної скарги ідентифікувати осіб, які склали та підписали Акти обстеження, та спростувати факти, встановлені цими Актами, принаймні в суді апеляційної інстанції, з урахуванням дати одержання рішення суду, звернення з апеляційною скаргою та дати розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Зазначені Акти Північний апеляційний господарський суд вважає достовірними, інформативними та переконливими, на відміну від тверджень відповідача про нікчемність цих Актів за формальними ознаками їх оформлення без надання доказів на підтвердження обставин цільового використання наданого йому в оренду нежитлового приміщення.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки п. 1.1 Договору сторони обумовили цільове призначення орендованого відповідачем приміщення - для розміщення громадської організації на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності, відповідач фактично порушив умови укладеного між сторонами Договору, використовуючи об`єкт не за цільовим призначенням - для здійснення підприємницької діяльності.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Як вже відзначалось, відповідно до приписів ч. 2 ст. 651 ЦК України серед інших підстав для зміни або розірвання договору (крім істотного його порушення) законодавець визначив випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Натомість ст. 188 ГК України врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч. ч. 2 - 4 ст. 118 ГК України).

Проте, ця норма не позбавляє сторону спору права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у ч. 2 ст. 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу (за участі фізичних чи юридичних осіб) та змісту правовідносин (цивільні чи господарські).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 914/2649/17.

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду бере до уваги, що у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 904/299/16 зазначено про необхідність врахування висновків Верховного Суду щодо застосування ст. 651 ЦК України і при цьому не має значення тип договору чи його різновид, який розривається, оскільки норма ст. 651 ЦК України є загальною та застосовується до зобов`язань різних типів.

Викладені висновки спростовують заперечення відповідача щодо недотримання позивачами загального порядку розірвання господарських договорів, встановленому ст. 188 ГК України, оскільки позивачі з пропозицією про розірвання спірного Договору до відповідача не зверталися.

Частиною 1 ст. 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Положеннями ч. 1 ст. 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відносини з оренди майна, яке перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди та спеціальним законом - Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 773 ЦК України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Отже, підставою для розірвання договору оренди може бути належним чином доведене невиконання орендарем хоча б одного з його зобов`язань, передбачених ст. 783 ЦК України або договором оренди, що за змістом відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №916/917/17, від 16.06.2020 у справі № 904/983/18, від 19.09.2019 у справі №910/17012/15, від 24.07.2019 у справі № 911/207/18.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції встановив, що підставами розірвання спірного Договору позивачі зазначили порушення відповідачем умов Договору, а саме: використання орендарем не за цільовим призначенням наданого йому в користування нежитлового приміщення. При цьому, доказів надання позивачами згоди на укладення договорів суборенди матеріали справи не містять.

Правовою підставою для розірвання Договору позивачі навели положення п. п. 6.7, 8.5, 9.6 Договору.

Так, у 6.7 Договору сторони досягли домовленості про те, що при невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього Договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, цей Договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду.

Пунктом 8.5 Договору конкретизували, що у разі виявлення факту використання об`єкта не за цільовим призначенням Договір може бути розірвано.

З даними положеннями кореспондуються і приписи п. 9.6 Договору, відповідно до яких на вимогу однієї із сторін Договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

З огляду на встановлені обставини справи, факт порушення відповідачем умов Договору щодо цільового використання приміщення та наведені норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірний Договір підлягає розірванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем 1 на адресу відповідача заяви від 15.07.2020 № 105/01-1386/в-040 про односторонню відмову від Договору і одержання її орендарем в порядку, передбаченому п. 9.3 Договору. Отже, спірний Договір на момент подання позову та ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі був чинним. Зазначена обставина є необхідною передумовою для застосування норми ч. 2 ст. 651 ЦК України у сукупності з положеннями п. п. 6.7, 8.6, 9.6 Договору, оскільки за змістом норми ст. 651 ЦК України розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №910/16750/18, від 11.02.2020 у справі №916/612/19.

Позивачі також заявили вимогу про виселення відповідача з нежитлового приміщення загальною площею 132 кв.м, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, 18/20.

Статтею 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Пунктом 7.5 Договору також встановлено, що у разі закінчення/припинення дії цього Договору або при його розірвання орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт балансоутримувачу у стані, не гіршому, ніж в якому перебував об`єкт на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

У зв`язку із розірванням спірного Договору позовна вимога про виселення відповідача з орендованого приміщення є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Вимога про виселення відносно нежилого приміщення, яке є об`єктом спірного Договору, в контексті формулювань заявленого позову та обставин справи судом апеляційної інстанції розцінюється як вимога про звільнення спірного приміщення від майна відповідача та осіб, які мають безпосереднє відношення до відповідача, яка може бути виконана примусово органами виконавчої служби на підставі наказу суду без додаткових роз`яснень і уточнень, тобто, є такою, що направлена на ефективний захист прав позивача на спірний об`єкт нерухомості внаслідок розірвання спірного Договору.

З огляду на викладене, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача відсутні.

Враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноматність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації "Культурний центр "Нота" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 у справі №910/18157/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 у справі №910/18157/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18157/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 04.10.2021.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

Г.П. Коробенко