номер провадження справи 4/114/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2021 Справа № 908/2162/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Наталя Григорівна, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГСВЕТ», (73026, Херсонська область, м. Херсон, пр. Ушакова, буд. 57, прим. 78)

до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

про стягнення 13770,28 грн.

26.07.2021 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. б/н від 19.07.2021 (вх. № 2306/08-07/21 від 26.07.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГСВЕТ», м. Херсон Херсонської області до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Енергодар Запорізької області про стягнення суми 13770,28 грн., в тому числі 12432,00 грн. основного боргу, 255,45 грн. 3 % річних та 1082,83 грн. інфляційних втрат за порушення строків оплати товару за видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021 справу № 908/2162/21 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2162/21 у порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/114/21, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на ст., ст. 205, 509, 510, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 611, 625, 655, 692, 712 ЦК України, ст., ст. 181, 193 ГК України. Позов пред`явлений позивачем з підстав невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товару, отриманого за видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару, позивач просить суд стягнути з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 12432,00 грн. основного боргу, 255,45 грн. 3 % річних та 1082,83 грн. інфляційних витрат. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 2270,00 грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.08.2021 у справі № 908/2162/21 відповідачу запропоновано у строк не пізніше 17.08.2021 подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання та у строк до 17.09.2021 запропоновано, у разі отримання від позивача відповіді на відзив на позовну заяву, подати до суду заперечення на відповідь на відзив разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується заперечення відповідача, а позивачу запропоновано у строк до 01.09.2021, у разі отримання від відповідача відзиву на позовну заяву, направити на адресу відповідача та суду письмову відповідь (пояснення, заперечення) щодо відзиву на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача.

До служби діловодства господарського суду Запорізької області від відповідача на підставі ст., ст. 165, 251 ГПК України 19.08.2021 надійшов Відзив на позовну заяву вих. № 28-23/203372 від 17.08.2021 (вх. № 17280/08-08/21 від 19.08.2021), а також 21.09.2021 на підставі ст., ст. 167, 251 ГПК України надійшли Заперечення на відповідь на відзив вих. № 28-23/22925 від 16.09.2021 (вх. № 19555/08-08/21 від 21.09.2021).

За приписами ч. 7 ст. 116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові коти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як вбачається з конверту, в якому відзив на позовну заяву (вих. № 28-23/203372 від 17.08.2021) надійшов до служби діловодства господарського суду Запорізької області, на пошту він наданий для відправлення 17.08.2021, про що свідчить відбиток календарного штемпеля відділення поштового зв`язку м. Енергодар Запорізької області та поштова накладна «Укрпошта Стандарт» № 198. Крім того, з конверту, в якому до служби діловодства суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (вих. № 28-23/22925 від 16.09.2021) вбачається, що на пошту вказані заперечення надані для відправлення 17.09.2021, про що свідчить відбиток календарного штемпеля відділення поштового зв`язку м. Енергодар Запорізької області та поштова накладна «Укрпошта Стандарт» № 838.

Таким чином, суд вважає, що відповідач вчасно надав суду відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив, тому вказані процесуальні документи відповідача залучаються судом до матеріалів справи № 908/2162/21 та приймаються судом до розгляду.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив проти факту отримання від позивача товару за видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020 на суму 12432,00 грн. не заперечив. Проте відповідач не погоджується з твердженням позивача, що в силу приписів ст. 692 ЦК України обов`язок з оплати отриманого товару у нього виник з моменту отримання товару. Натомість, відповідач вважає, що строк оплати за товар, отриманий ним за видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020, має обраховуватися з моменту пред`явлення позивачем претензії № 77 від 16.06.2021 (отримана відповідачем 24.06.2021) про оплату товару. Таким чином, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, граничним строком виконання відповідачем обов`язку з оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020, є 01.07.2021 (сьомий день від дня пред`явлення вимоги). На підставі цих заперечень відповідач вважає, що позивачем, відповідно, неправильно виконані розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат (нарахування повинно здійснюватися з 02.07.2021, а не з 11.11.2020). Також відповідач зазначає, що загальна вартість товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020, становить 12432,00 грн. з ПДВ (10360,00 грн. - вартість товару та 2072,00 грн. - розмір ПДВ). При цьому відповідач зауважує, що виходячи з системного аналізу положень Податкового кодексу України, податок на додану вартість - це загальнодержавний непрямий податок, який сплачується покупцем (споживачем робіт, послуг), але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (виробник, надавач послуг), тобто особа, що здійснює господарську діяльність (платник податку). Таким чином, на думку відповідача, включення до бази нарахування 3 % річних та інфляційних втрат сум податку на додану вартість, нарахованих на вартість товару, є необґрунтованим та таким, що суперечить нормам ст., ст. 536, 625 ЦК України. З урахуванням викладеного, відповідач просить суд в позові відмовити.

Позивач на підставі ст., ст. 166, 251 ГПК України надав Відповідь на відзив вих. № б/н від 30.08.2021 (вх. № 18171/08-08/21 від 03.09.2021).

Як вбачається з конверту, в якому відповідь на відзив на позовну заяву (вих. № б/н від 30.08.2021) надійшла до служби діловодства господарського суду Запорізької області, на пошту вона надана для відправлення 30.08.2021, про що свідчить відбиток календарного штемпеля відділення поштового зв`язку м. Херсон Херсонської області.

Таким чином, з урахуванням приписів ч. 7 ст. 116 ГПК України, суд вважає, що позивач вчасно надав суду відповідь на відзив на позов, тому вказаний процесуальний документ залучається судом до матеріалів справи № 908/2162/21 та приймається судом до розгляду.

У відповіді на відзив позивач, зокрема, зазначив, що посилання відповідача на те, що граничним строком виконання відповідачем обов`язку з оплати товару, поставленого за видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020, є 01.07.2021, тобто сьомий день від дня пред`явлення претензії № 77 від 16.06.2021 про оплату товару, є необґрунтованими та безпідставними. Так, за загальним правилом ч. 1 ст. 692 ЦК України оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. За приписами частини 2 статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов`язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України). Також безпідставним позивач вважає твердження відповідача про необґрунтованість нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на частину вартості товару в сумі ПДВ, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1.1 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» грошовим, за змістом ст., ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України. Таким чином, вказана відповідачем сума ПДВ не є сумою податку на додану вартість, а є грошовим зобов`язанням, яке повинно бути виконано відповідачем (покупцем) і за порушення якого передбачена встановлена законом відповідальність. Враховуючи зазначене, позивач вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 01.09.2021 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 29.09.2021.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з положеннями статей 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 ГК України (в редакції від 19.06.2020) визначає загальний порядок укладання господарських договорів та передбачає, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ч., ч. 1, 3 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Оферта може мати письмовий вигляд коли вона має форму єдиного документа, тобто проекту договору, листа, телеграми тощо, що надсилаються акцептанту поштою чи за допомогою іншого технічного засобу зв`язку.

Наслідком надання оферти є те, що коли адресат оферти відізветься й у будь-якій формі висловить згоду укласти договір на зазначених в оферті умовах, його слід визнати укладеним.

Як передбачено ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Із змісту даної статті вбачається, що акцепт можливий й у вигляді конклюдентних дій, тобто здійснення особою, що отримала оферту, дій по виконанню вказаних в ній умов договору. Для конклюдентних дій характерно, що їх здійснення свідчить про волевиявлення особи укласти договір.

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині повного та своєчасного розрахунку за отриманий товар відповідно до видаткової накладної.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач поставив відповідачу товар лампи світлодіодні на загальну суму 12432,00 грн. з ПДВ грн., що підтверджується видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020, яка підписана уповноваженими особами позивача і відповідача та скріплена печатками сторін.

Таким чином, між позивачем та відповідачем укладений договір поставки у спрощеній формі, відповідно до якого позивач зобов`язувався поставити товар, а відповідач оплатити поставлений товар.

У відповідності до статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення щодо договору поставки містяться і у ч., ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Водночас, вимогами ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а в силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на наявний в матеріалах документ (видаткову накладну № Ю_007609 від 10.11.2020) та обставини справи, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з поставки товару.

Отже, відповідно до вищенаведених норм Цивільного кодексу України, матеріалами, які підтверджують волю сторін на встановлення правовідносин, є направлена позивачем до відповідача пропозиція укласти договір (видаткова накладна № Ю_007609 від 10.11.2020) та прийняття відповідачем пропозиції позивача, що свідчить про відсутність будь-яких застережень щодо умов оферти у відповіді на пропозицію (видатковій накладній). Вказана видаткова накладна підписана представниками та скріплені печатками сторін, тобто, розбіжностей щодо умов зазначених в оферті не було, відповідачем прийнято товар без зауважень та застережень.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. (ч. 2 ст. 692 ЦК України)

Враховуючи викладене, у відповідача з моменту приймання товару, поставленого за видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020 на суму 12432,00 грн., виникло зобов`язання його оплатити.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач вважає, що граничним строком виконання ним обов`язку з оплати товару, поставленого за видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020, є 01.07.2021, тобто сьомий день від дня пред`явлення претензії № 77 від 16.06.2021 про оплату товару.

Наведені доводи відповідача судом відхиляються як безпідставні виходячи з того, що строк виконання зобов`язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко встановлений спеціальною нормою права ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Зважаючи на те, що між сторонами мають місце правовідносини, що склалися на підставі укладеного у спрощений спосіб договору поставки, за яким сторони не визначали строк здійснення відповідачем оплати за отриманий товар, то в такому випадку слід керуватися вищевказаною нормою Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

За усталеною практикою господарських правовідносин товаророзпорядчий документ це документ, який підтверджує право власності його держателя на речі, які зазначені в цьому документі, та надає йому право розпоряджатися цими речами шляхом розпорядження самим документом.

За змістом правової позиції, викладеної у п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

З урахуванням вище викладеного, матеріалами справи доведено, що відповідач в порушення вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України за видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020 у встановлений строк (10.11.2020) не розрахувався, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 12432,00 грн.

16.06.2021 позивачем на адресу відповідача направлена претензія № 77 від 16.06.2020 з вимогою про сплату заборгованості за поставлений за видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020 товар та штрафних санкцій за порушення строків розрахунків.

Відповідачем вказана претензія отримана, проте залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На день розгляду спору відповідач доказів оплати товару в повному обсязі суду не надав.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 12432,00 грн. за поставлений позивачем товар на підставі видаткової накладної № Ю_007609 від 10.11.2020 станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача 12432,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню судом.

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати товару, поставленого за видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Так, позивачем заявлена вимога про стягнення 255,45 грн. 3 % річних, які розраховані за період з 12.11.2020 по 19.07.2021.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок 3 % річних та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний неправильно та допущено арифметичну помилку.

Згідно проведеного судом перерахунку за порушення строків розрахунку за товар, отриманий за видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020, стягненню з відповідача підлягають 3 % річних в розмірі 255,31 грн.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом частково в розмірі 255,31 грн. В іншій частині вимог про стягнення 3 % річних в задоволені позову відмовляється.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Позивачем заявлена вимога про стягнення 1082,83 грн. інфляційних втрат, які розраховані за період з листопада 2020 по червень 2021 року.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, та встановлено, що даний розрахунок виконаний неправильно.

Згідно проведеного судом перерахунку за порушення строків розрахунку за товар, отриманий за видатковою накладною № Ю_007609 від 10.11.2020, стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати в розмірі 1082,50 грн.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом частково в розмірі 1082,50 грн. В іншій частині вимог про стягнення інфляційних втрат в задоволені позову відмовляється.

Надані відповідачем заперечення щодо безпідставності нарахування 3 % річних і інфляційних втрат на всю вартість товару з урахуванням ПДВ судом відхиляються як необґрунтовані з огляду на те, що згідно ч. 1 ст. 188 Податкового кодексу України сума ПДВ є складовою бази оподаткування, а тому входить до ціни товару і не підлягає відокремленню.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, надані в обґрунтування заперечень на позов, судом визнані безпідставними та необґрунтованими.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 12432,00 грн. основного боргу, 255,31 грн. 3 % річних і 1082,50 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовляється.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст., ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГСВЕТ», м. Херсон Херсонської області до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Енергодар Запорізької області про стягнення суми 13770,28 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, буд. 133, ідентифікаційний код ВП 19355964) на користь «ЮГСВЕТ», (73026, Херсонська область, м. Херсон, пр. Ушакова, буд. 57, прим. 78, ідентифікаційний код юридичної особи 39115503) 12432 (дванадцять тисяч чотириста тридцять дві) грн. 00 коп. основного боргу за поставлений товар, 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн. 31 коп. 3 % річних, 1082 (одну тисячу вісімдесят дві) грн. 50 коп. інфляційних втрат та 2268 (дві тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 93 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено « 29» вересня 2021 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.