ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 року Справа № 923/809/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГСВЕТ", м. Херсон, ,

до: Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт", м. Херсон, ,

про стягнення 10782,66 грн.

Розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи.

Обставини справи.

15 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮГСВЕТ" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" заборгованості у розмірі 10782,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем умов Договору поставки № 95Р від 14 липня 2020 року, в частині проведення розрахунків за поставлений товар. За розрахунками позивача, заборгованість відповідача за поставлений ТОВ "ЮГСВЕТ" товар становить 9193,80 грн. Оскільки відповідачем порушено строки виконання зобов`язань за договором, позивачем, на підставі ст.ст. 526, 530, 549-554, 625, 655 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 562,21 грн., 3% річних у розмірі 225,94 грн. та інфляційні втрати у розмірі 800,71 грн.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.06.2021 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 22 червня 2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 923/809/21 визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Одночасно судом продовжено строк розгляду справи № 923/809/21 на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено здійснити розгляд справи впродовж розумного строку.

Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог ч.1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу запропоновано протягом десяти днів з дня отримання відзиву надати відповідь на відзив та докази надіслання відповідачу відповіді на відзив та доданих до них документів. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи надати відповідну обґрунтовану письмову заяву (у строк для подання відповіді на відзив).

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвала про відкриття провадження у справі від 22.06.2021 отримана представниками сторін за клопотанням у приміщенні Господарського суду Херсонської області (т.1 а.с.34, 36)

За таких обставин, суд вважає, що сторони у справі належним чином були повідомлені про розгляд даної справи.

16 липня 2021 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволені позову. Разом з тим зазначає про існування заборгованості за укладеним договором поставки №95Р від 14 липня 2020 року. Посилається на скрутне фінансове становище, зазначає про можливість укладання мирової угоди та просить суд зменшити розмір пені до 1 гривні. Відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

28 липня 2021 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзиві відповідача, відповідно до якої ТОВ "ЮГСВЕТ" заперечує проти укладання мирової угоди та зменшення пені. Вказує, що відповідач не звертався до позивача з повідомленням про наявність форс-мажорних обставин з підтверджуючими документами. Наполягає на задоволені позову у повному обсязі, оцінюючи надані докази на свою користь. Відповідь позивача на відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд,

в с т а н о в и в

Матеріали справи свідчать, що 14 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮГСВЕТ" (надалі позивач, постачальник або ТОВ "ЮГСВЕТ") і Державним підприємством "Херсонський морський торговельний порт" (надалі відповідач, покупець або ХМТП) був укладений Договір поставки № 95Р (надалі - договір).

Постачальник зобов`язувався поставити й передати у власність покупцю товар (Кабельні наконечники), зазначений в Специфікації, а покупець зобов`язався прийняти продукцію та оплатити її в порядку, передбаченому цим договором (п. 1.1 Договору).

Поставка товару здійснюється партіями згідно письмових заявок покупця (п.1.2. Договору).

Умовами п. 1.3. Договору визначено, що найменування, кількість, асортимент та ціна за відповідну одиницю виміру товару визначається сторонами в Специфікаціях (Додаток №1 до даного договору), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Загальна вартість товарів та загальна сума даного договору становить 9193,80 грн. з ПДВ (п.5.2 Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині гарантійних термінів та взаєморозрахунків - до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором (п. 7.1 Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору, розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем вартості поставленої партії товару протягом 30 (тридцять) календарних днів з дня поставки партії товару покупцю на підставі рахунку (рахунку-фактури) постачальника, при умові реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, оформленої згідно вимог ПКУ та інших нормативних документів.

Пунктом 8.1. Договору встановлено, що у випадку неналежного виконання або невиконання сторонами зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором.

При несвоєчасній оплаті вартості поставленої партії товару покупцем, постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення (п. 8.1 Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 9193,80 грн., що підтверджується копією видаткової накладної №Ю_004391 від 16.07.2020 на суму 9193,80 грн. (т.1 а.с. 14).

За твердженням позивача, відповідачем не виконані договірні зобов`язання, що виразилось у несплаті вартості поваленого товару у розмірі 9193,80 грн.

Позивач направив відповідачу претензію № 49 від 30.09.2020 з вимогою на протязі 7 днів з моменту отримання даної претензії сплатити заборгованість. Дана претензія залишена відповідачем без відповіді та реагування.

Оскільки відповідачем не виконані договірні зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за поставлений товар, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 10782,66 грн. заборгованості, з якої: 9193,80 грн. - сума основного боргу, 562,21 грн. - сума пені, 225,94 грн. - сума 3 % річних та 800,71 грн. - сума інфляційних втрат. Судові витрати позивач просить суд стягнути з відповідача.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГСВЕТ" підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір поставки в силу статті 174 ГК України та статті 11 ЦК України є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, визначених цим договором.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Положеннями статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами Договору у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти товар в обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов Договору та Специфікацій, які є невід`ємними частинами Договору поставив відповідачу продукції на загальну суму 9193,80 грн.

Факт поставки позивачем продукції відповідачу підтверджено доданою до матеріалів справи видатковою накладною № Ю_004391 від 16 липня 2020 року, яка підписана сторонами без будь-яких претензій і зауважень.

Відповідно до пункту 4.1. Договору, розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем вартості поставленої партії товару протягом 30 (тридцять) календарних днів з дня поставки партії товару покупцю на підставі рахунку (рахунку - фактури) постачальника, при умові реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, оформленої згідно вимог ПКУ та інших нормативних документів.

Матеріали справи містять копію податкової накладної №603 від 16.07.2020 на суму 9193,80 грн., відповідно до квитанції №1 документи прийнято та зареєстровано.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням приписів п. 4.1. Договору та ч.1 ст. 530 ЦК України відповідач зобов`язаний був здійснити розрахунок з позивачем за поставлений товар в строк по 14.08.2020, однак відповідачем не було виконано вказаних вимог Закону та Договору.

Судом також враховано, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує факт поставки позивачем товару та наявність вищевказаної заборгованості.

Доказів сплати, заперечень або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 9193,80 грн., відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 9193,80 грн. - є доведеними і обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, то згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Також відповідно до вимог п. 8.2. Договору, при несвоєчасній оплаті вартості поставленої партії товару покупцем, постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків 3% річних, інфляційних втрат і пені, та встановлено, що вони є вірними.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми пені у розмірі 562,21 грн., суми 3% річних у розмірі 225,94грн. та суми інфляційні втрати у розмірі 800,71 грн. - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Щодо клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву про зменшення суми пені до 1 грн., суд дійшов наступних висновків.

Стаття 233 ГК України передбачає зменшення розміру штрафних санкцій, зокрема, судом. Зменшення розміру неустойки передбачено у випадку, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, і можливе за рішенням суду. При цьому суд має враховувати: ступінь виконання зобов`язання боржником. Суд повинен узяти до уваги даний факт, незважаючи навіть на те, що часткове виконання є неналежним. Зменшення розміру штрафних санкцій має бути мінімальним, якщо боржник не починав виконання своєї частини зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні. У разі вирішення питання стосовно зменшення розміру штрафних санкцій повинен бути врахований майновий стан боржника і кредитора; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд вважає, що наведені відповідачем аргументи не доводять наявність підстав для зменшення пені. Крім того, прострочення по оплатам є довготривалим, розмір нарахованої пені є незначним по відношенню до суми простроченого основного зобов`язання, зменшення суми нарахованої пені не відповідає меті накладення штрафних санкцій, пеня у стягуваному розмірі є ефективною щоб впливати на порушника та забезпечити виконання ним грошових зобов`язань перед позивачем згідно умов Договору у майбутньому.

Зважаючи на викладене, підстави для зменшення розміру пені відсутні.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2270,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт", (73000, м. Херсон, проспект Ушакова, будинок 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГСВЕТ" (73026, м. Херсон, проспект Ушакова, будинок 57, приміщення 78, ) суму основного боргу у розмірі 9193,80 грн., суму пені у розмірі 562,21 грн., суму 3 % річних у розмірі 225,94 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 800,71 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 24.09.2021.

Суддя С.В. Нікітенко