ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р. м.Київ Справа№ 910/2536/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тищенко О.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 22.04.2021

у справі №910/2536/21 (суддя Марченко О.В.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ."

про стягнення 99 000 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи

Приватне акціонерне товариство "Просто-страхування" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." (відповідач) про стягнення 99 000 грн. страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що:

- Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Юпітер 9 Агросервіс" (далі - ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс") було укладено договір страхування від 27.11.2019, серія PKS №1901988 (далі - Договір), за умовами якого застраховано ризик настання збитків страхувальника, що спричинені пошкодженням, знищенням, втратою забезпеченого транспортного засобу "Renault Logan", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - "Renault Logan");

- 09.05.2020 о 14 год. 55 хв. в м. Чернігові на вул. Рокосовського, 10 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в якій пошкоджено автомобіль марки "Renault Logan" внаслідок порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водієм автомобіля марки "Opel Vivaro", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - "Opel Vivaro"), ОСОБА_1 ;

- постановою Деснянського районного м. Чернігова від 29.05.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- 20.07.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Автомобільний центр Голосіївський" (далі - ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський") виставлено ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" рахунок-фактуру №СЧ-0013621 на суму 2 359,14 грн.;

- відповідно до умов Договору позивач здійснив виплату страхового відшкодування за відновлювальний ремонт автомобіля "Renault Logan" ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" у сумі 106 754,72 грн. на підставі страхового акта від 28.08.2020 №144768, що підтверджується платіжним дорученням від 28.08.2020 №14095;

- цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , який є винним у настанні ДТП, була застрахована Компанією (поліс №АО001754389, за яким ліміт по майну становить 100 000 грн., а франшиза - 1 000 грн.).

Короткий зміст заперечень на позов

Відповідач проти задоволення позову заперечував та зазначав, що не погоджується з сумою позовних вимог, а позивач звернувся до Компанії із заявою про страхове відшкодування від 08.10.2020 № 04-2453 на загальну суму 106 754,74 грн., яку отримано відповідачем 19.10.2020.

У відзиві на позов вказував, що відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." розглянула вказану заяву та прийняла рішення про виплату страхового відшкодування у сумі 79 647,11 грн. з урахуванням зносу та франшизи, а Приватне акціонерне товариство "Просто-страхування" мало подати заяву про виплату страхового відшкодування до 12.06.2020, однак останню було подано на 129 днів пізніше передбаченого законодавством строку.

З огляду на наведене, граничний строк для прийняття рішення та виплати страхового відшкодування - 26.05.2021, а отже, позов подано передчасно.

Окрім того, відповідач виклав свої заперечення щодо заявленого Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування" розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі №910/2536/21 відмовлено у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." про стягнення 99 000 грн., а витрати зі сплати судового збору покладено на Приватне акціонерне товариство "Просто-страхування".

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з урахуванням положень пункту 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач мав подати відповідачу заяву про страхове відшкодування до 11.06.2020 включно, однак відповідна заява була подана лише 16.10.2020, тобто з порушенням визначеного законом строку. З огляду на наведене, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення, тобто на 126 днів, а оскільки заява про виплату страхового відшкодування отримана відповідачем 19.10.2020, граничний строк для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату (216 днів) станом на дату ухвалення рішення у цій справі - не сплив.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не було порушено строк для виплати страхового відшкодування, а отже, у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." страхового відшкодування у сумі 99 000 грн. слід відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач (Приватне акціонерне товариство "Просто-страхування") звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 22.04.2021 у справі №910/2536/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та вирішити питання стосовно судових витрат.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову беручи до уваги лише доводи відповідача, що Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." граничний строк для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) станом на дату ухвалення рішення суду першої інстанції ще не сплив.

В обґрунтування даного доводу, позивач зазначає, що відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми вищезазначеного Закону не містять.

Враховуючи вищевикладене, кінцевий строк для прийняття рішення по справі для відповідача становив саме 19.01.2021 (після спливу 90-денного терміну з дня отримання 19.10.2020 заяви про страхове відшкодування (від 01.08.2020 вх. №04-2453), жодних додаткових документів зі сторони відповідача запитувано не було, відповідно у нього були в наявності всі документи для прийняття рішення і прострочення подання документів відсутнє, як і збільшення кількості днів для прийняття рішення.

Крім того, позивач у досудовому порядку та у відповідності Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, яка не була задоволена, тому позивач вичерпав всі способи захисту у досудовому порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2021, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) Станік С.Р., судді Дикунська С.Я., Тищенко О.В.

В свою чергу, головуючий суддя Станік С.Р. з 25.05.2021 по 02.06.2021 включно, перебував у відпустці і вирішення питання стосовно апеляційної скарги здійснюється після виходу головуючого судді з відпустки.

У зв`язку з виходом головуючого судді з відпустки, а також перебуванням 03.06.2021 у відпустці судді Дикунської С.Я., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, здійснити вирішення питання стосовно апеляційних скарг у визначеному складі суду неможливо.

Відповідно до п.п. 2.3.25 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 02.10.2018 року, автоматизованою системою має бути здійснено заміну судді Дикунської С.Я., у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано протокол

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2021 для розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі 910/2536/21, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 отримана позивачем (Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування") за юридичною адресою згідно рекомендованого поштового повідомлення 086, а відповідачем (Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ.") - згідно рекомендованого поштового повідомлення 277.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку про необхідність здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи, 26.11.2019 Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування" (страховик) і ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" (страхувальник) було укладено Договір, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом "Renault Logan".

09.05.2020 о 14 год. 55 хв. в м. Чернігові на вул. Рокосовського, 10 відбулася ДТП за участю застрахованого автомобіля "Renault Logan" під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "Opel Vivaro" під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Деснянського районного м. Чернігова від 29.05.2020 у справі №750/3911/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

12.05.2020 ОСОБА_2 звернувся до Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку.

ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" сплатило ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський" 104 395,60 грн. за ремонт пошкодженого автомобіля "Renault Logan" згідно з рахунком від 16.07.2020 № 11264, що підтверджується платіжним дорученням від 16.07.2020 № 2890.

Окрім того, 20.07.2020 ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський" виставило ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" рахунок-фактуру №СЧ-0013621 на суму 2 359,14 грн., який було оплачено останнім, що підтверджується платіжним дорученням від 05.08.2020 № 3311.

07.08.2020 ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" звернулося до Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" із заявою на виплату страхового відшкодування.

Позивачем складено страховий акт від 28.08.2020 № 144768 на суму 106 754,74 грн., на підставі якого Товариством було здійснено виплату страхового відшкодування ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс", що підтверджується платіжним дорученням від 28.08.2020 № 14095 на суму 106 754,74.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , який є винним у настанні ДТП, була застрахована Компанією (поліс №АО001754389, за яким ліміт по майну становить 100 000 грн., а франшиза - 1 000 грн.).

Заявою від 08.10.2020 № 04-2453 про страхове відшкодування позивач просив відповідача сплатити 106 754,74 грн., вказану заяву Компанія отримала 19.10.2020.

Відповідно до висновку № 107 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 25.05.2020, складеного експертом-автотоварознавцем Громовим Андрієм Миколайовичем, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Renault Logan", з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу його складників, становить 80 647,11 грн.

Згідно з розрахунком страхового відшкодування, здійсненим відповідачем, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей становить 80 647,11 грн., а сума страхового відшкодування (за вирахуванням франшизи) - 79 647,11 грн.

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." відповіді на вказану заяву не надіслала, суму страхового відшкодування не сплатила.

Відповідно до висновку № 107 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 25.05.2020, складеного експертом-автотоварознавцем Громовим Андрієм Миколайовичем, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Renault Logan" з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу його складників становить 80 647,11 грн.

Згідно з розрахунком страхового відшкодування, здійсненим відповідачем, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей становить 80 647,11 грн., а сума страхового відшкодування (за вирахуванням франшизи) - 79 647,11 грн.

Враховуючи вищевикладене, Приватне акціонерне товариство "Просто-страхування" звернулось до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." із вимогою про відшкодування шкоди у розмірі 99 000 грн., відповідач відмовив в задоволенні вимоги, а відповідь на заяву про виплату страхового відшкодування надано не було.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регрес на виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або з погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати передбаченої п. а п. 41.1 ст. 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про страхування", страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України "Про страхування").

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як підтверджується матеріалами справи, між застрахованими автомобілями "Renault Logan" під керуванням ОСОБА_2 та "Opel Vivaro" під керуванням ОСОБА_1 09.05.2020 о 14 год. 55 хв. в м. Чернігові на вул. Рокосовського, 10, сталася дорожньо-транспортна пригода.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, то внаслідок, зіткнення транспортних засобів було пошкоджено автомобіль "Renault Logan" під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Деснянського районного м. Чернігова від 29.05.2020 у справі №750/3911/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

12.05.2020 ОСОБА_2 звернувся до Товариства з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку.

ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" сплатило ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський" 104 395,60 грн. за ремонт пошкодженого автомобіля "Renault Logan" згідно з рахунком від 16.07.2020 № 11264, що підтверджується платіжним дорученням від 16.07.2020 № 2890.

Окрім того, 20.07.2020 ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський" виставило ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" рахунок-фактуру №СЧ-0013621 на суму 2 359,14 грн., який було оплачено останнім, що підтверджується платіжним дорученням від 05.08.2020 № 3311.

07.08.2020 ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" звернулося до Товариства із заявою на виплату страхового відшкодування.

Позивачем складено страховий акт від 28.08.2020 № 144768 на суму 106 754,74 грн., на підставі якого Товариством було здійснено виплату страхового відшкодування ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс", що підтверджується платіжним дорученням від 28.08.2020 № 14095 на суму 106 754,74.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , який є винним у настанні ДТП, була застрахована Компанією (поліс №АО001754389, за яким ліміт по майну становить 100 000 грн., а франшиза - 1 000 грн.).

Заявою від 08.10.2020 № 04-2453 про страхове відшкодування, позивач просив відповідача сплатити 106 754,74 грн. Вказану заяву Компанія отримала 19.10.2020.

Компанія відповіді на вказану заяву - не надіслала, суму страхового відшкодування - не сплатила.

Відповідно до висновку № 107 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 25.05.2020, складеного експертом-автотоварознавцем Громовим Андрієм Миколайовичем, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Renault Logan", з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу його складників, становить 80 647,11 грн.

Згідно з розрахунком страхового відшкодування, здійсненим відповідачем, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей становить 80 647,11 грн., а сума страхового відшкодування (за вирахуванням франшизи) - 79 647,11 грн.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України, набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, котра одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В силу п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 зробила наступний висновок щодо застосування норм права: "Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.".

Як підтверджується положеннями п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Доводи скаржника, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову беручи до уваги лише доводи відповідача, що Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." граничний строк для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) станом на дату ухвалення рішення суду першої інстанції ще не сплив, - визнаються судом апеляційної інстанції обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми вищезазначеного Закону не містять.

Тому, враховуючи вищевикладене, кінцевий строк для прийняття рішення по справі для відповідача становив саме 19.01.2021 (після спливу 90-денного терміну з дня отримання 19.10.2020 заяви про страхове відшкодування (від 01.08.2020 вх. №04-2453), жодних додаткових документів зі сторони відповідача запитувано не було, відповідно у нього були в наявності всі документи для прийняття рішення і прострочення подання документів з боку позивача - відсутнє, як і збільшення кількості днів для прийняття рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції, врахувавши усі обставини справи в сукупності, дійшов висновку, що позивач у досудовому порядку та у відповідності Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Проте, вказана заява позивача не була задоволена відповідачем, і останнім не на дано відповіді на останню. Таким чином, позивач вичерпав обумовлені законом способи захисту у досудовому порядку.

Крім того, матеріали справи не містять доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України щодо розгляду відповідачем заяви позивача про виплату страхового відшкодування та прийняття відповідного рішення щодо виплати/невиплати страхового відшкодування, а розрахунок страхового відшкодування, не є належним доказом у розумінні наведених приписів процесуального закону в підтвердження вказаної обставини, а факт відсутності оплати страхового відшкодування на користь позивача свідчить про відсутність прийнятого рішення.

Суд апеляційної інстанції щодо розрахунку страхового відшкодування (в порядку регресу), який долучений до відзиву на позов відповідачем Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ.", який розглянув вказану заяву та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у сумі 79 647,11 грн. з урахуванням зносу та франшизи, не може вважатись належним та допустимим доказом здійснення у майбутньому виплати в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, тобто такої, яка підлягає обов`язковій сплаті або щодо якої відповідач ухвалив відповідне рішення у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Доказів відшкодування відповідачем страхової виплати матеріали справи не містять, і належних та допустимих доказів такої виплати відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Порядок оцінки шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, визначено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003.

Відповідно до п. 7.38 зазначеної Методики, значення Коефіцієнту фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації, яких не перевищує: 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.

Також в пункті 7.39 зазначеної Методики встановлено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є, зокрема, випадок, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Пунктами 1.6 та 8.3 Методики визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/робото здатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ.

Отже, для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності (відповідач) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладені у постановах Верховного суду від 22.03.2017 у справі №910/3650/16, №910/32969/15, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17.

До заяви про страхове відшкодування вх. №04-2453 від 08.10.2020 на загальну суму 106 754,74 грн., позивачем додано копію Висновку №107 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу, складеного 25.05.2020, який наявний у матеріалах справи, в якому зазначено, що розмір коефіцієнта фізичного зносу становить 0,45 оскільки транспортний засіб "Renault Logan", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , має сліди ремонту панелей кузову та згідно висновку експерта вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Renault Logan", з урахуванням значення коефіцієнту зносу складає 80 647,11 грн.

Відповідач розглянув заяву про страхове відшкодування вх. 04-2453 від 08.10.2020 та надані до заяви документи і відповідно прийняв рішення щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 79 647, 11 грн. (урахуванням зносу) та розміру франшизи 1000, 00 грн., як передбачено пунктом 12.1 статті 12 та статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який є спеціальним для визначення правовідносин.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість розміру позовних вимог позивача саме в сумі 79 647,11 грн. (80 647,11 грн. - розмір оціненої шкоди - 1000,00 грн. франшизи за полісом), оскільки в матеріалах справи наявні докази завдання шкоди потерпілій особі та виплати їй позивачем страхового відшкодування, враховуючи припис ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо виплати саме розміру оціненої шкоди, за вирахуванням франшизи

Також, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено чіткі підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, які в контексті встановлених обставин справи та спірних правовідносин сторін - відсутні.

Крім того, для здійснення страхового відшкодування у Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" детально регламентовано дії суб`єктів таких правовідносин, зокрема потерпілого (іншої особи, яка має право на отримання відшкодування) та страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

За змістом пункту 36.2. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отже, процедура отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому Законом Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", детально регламентована на законодавчому рівні та передбачає вчинення потерпілим і страховиком ряду взаємних, послідовних, кореспондуючих одне одному юридично значимих дій.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього ЗаконуУкраїни "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків, як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 465/4287/15 від 11.12.2019 зроблено висновок щодо порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначивши, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку.

Відповідно до п. 2.1. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних заосіб регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що іншого строку ніж передбачено Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у даному випадку не передбачено, а особа не позбавлена звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку.

У постанові у справі № 465/4287/15 від 11.12.2019 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Стосовно доводів скаржника, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, оскільки останній не вжив заходів щодо врегулювання справи у досудовому порядку, тому судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу) мають бути стягнуті з відповідача у повному обсязі, суд апеляційної інстанції зазначає, що витрати за судовий збір та витрати на правничу допомогу належним чином обґрунтовані позивачем, проте дані витрати підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи встановив, що висновки суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосування норм матеріального права, а саме:

.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд надав учасникам спору вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача у позові є законними та обґрунтованими, були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому позов підлягає частковому задоволенню, за наведених у дані постанові підстав, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову, а саме в сумі 79 647,11 грн. витрат з виплаченого страхового відшкодування. В решті позовних вимог щодо стягнення 19 352,89 грн. вимоги позивача задоволенню не підлягають і у їх задоволенні слід відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а також при ухваленні рішення судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку підстав, наведених у даній постанові, з прийняттям нового рішення про задоволення позову частково, а саме в сумі 79 647,11 грн. витрат з виплаченого страхового відшкодування.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: за подачу позову та апеляційної скарги судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивачем на стадії розгляду справи у суді першої інстанції заявлено до відшкодування за рахунок відповідача 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесену на стадії розгляду справи судом першої інстанції, і розглянувши заяву позивача, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно частин 1, 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 1-4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України ).

Суд апеляційної інстанції враховує, що необхідність залучення до участі у справі в якості представників адвокатів були викликана як положеннями Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка діє з 15.12.2017, так і приписами п. 11 Перехідних положень Конституції України, згідно з якими представництво в судах апеляційної інстанції виключно адвокатами здійснюється з 01.01.2018.

Згідно ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В обґрунтування клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи у суді першої інстанції разом із позовною заявою позивачем подано:

- договір про надання правової допомоги № 1 від 02.01.2021, згідно з яким адвокат Синюк С.Л. (свідоцтво про право на здійснення адвокатської діяльності № 6423/10 від 15.02.2018) зобов`язався здійснювати представництво інтересів позивача;

- реєстр справ від 04.01.2021 (Додаток №1 про надання правової допомоги № 1 від 02.01.2021) за яким адвокатом Синюк С.Л. надано позивачу (Приватному акціонерному товариству "Просто-страхування") правову допомогу за період січень 2021 у відповідності до п.14 за яким страхувальник (ТОВ"Юпітер 9 Агросервіс"), а учасник дорожньо-транспортної пригоди або відповідач у справі (ОСОБА_1.) на суму 5 000, 00 грн.;

- детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги віл 29.01.2021 (Додаток №1.14) за яким адвокатом Синюк С.Л. надано позивачу послуги з консультації замовника щодо порядку та строків надання правової допомоги, підготовчі дії з вивчення доказів та їх збирання на підтвердження позовних вимог, аналіз судової практики, підготовка та подання позовної заяви в суд, за яким загальна кількість витраченого часу становить 5 годин, відповідно вартість наданих послуг при вартості однієї години 1 000, 00 грн. становить 5 000, 00 грн.;

- платіжне доручення №83 на суму 5600,00 грн. та №84 на суму 5600, 00 грн. від 04.01.2021 щодо перерахування в якості оплати за надання юридичних послуг відповідно до Договору №1 від 04.01.2020;

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши подані докази та оцінивши обсяг послуг, що були надані адвокатом позивачу під час провадження у суді першої інстанції у даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу саме в сумі 4 022,58 грн. - є обґрунтованими та співмірними об`єму наданих і отриманих юридичних послуг, у зв`язку з чим підлягають відшкодуванню позивачу частково за рахунок відповідача на підставі ч. 4, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з пропорційності розміру задоволених позовних вимог. В решті витрати на професійну правничу допомогу залишаються за позивачем.

На підставі п. 3 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги покладається судом апеляційної інстанції на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" на рішення Господарського суду м. Києва від 22.04.2021 у справі №910/2536/21 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 22.04.2021 у справі №910/2536/21 - скасувати.

3. Ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" (04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10; ідентифікаційний код 24745673) до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." (04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, буд. 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 99 000,00 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." (04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, буд. 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" (04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10; ідентифікаційний код 24745673) 79 647 (сімдесят дев`ять тисяч шістсот сорок сім) грн. 11 коп. витрат з виплаченого страхового відшкодування.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." (04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, буд. 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" (04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10; ідентифікаційний код 24745673) судовий збір за подачу позову в розмірі 1 826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 25 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 022 (чотири тисячі двадцять дві) грн. 00 коп.

5. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." (04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, буд. 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" (04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10; ідентифікаційний код 24745673) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 739 (дві тисячі сімсот тридцять дев`ять) грн. 38 коп.

6. В решті судові витрати за подачу позову, апеляційної скарги та професійну правничу допомогу на стадії розгляду справи судом першої інстанції залишити за Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування".

7. Матеріали справи №910/2536/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Тищенко

Є.Ю. Шаптала