ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2021 р. Справа №907/766/20

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

Гриців В.М. (головуючий), Зварич О.В., Матущак О.І.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіум енерджі» на рішення Господарського суду Закарпатської області (суддя Ушак І.Г.) від 24 березня 2021 року у справі №907/766/20 за позовом Фізичної особи-підприємця Боттер Марко до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіум енерджі» про стягнення заборгованості у сумі 84 467,32 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року до Господарського суду Закарпатської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Боттер Марко до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіум енерджі» про стягнення заборгованості. Позивач просив суд стягнути з відповідача 84 467,32 грн заборгованості, у тому числі: 75 288,12 грн основного боргу, 1430,18 грн - інфляційних втрат, 1587,39 грн. - 3% річних та 6161,63 грн. пені.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору поставки.

Господарський суд Закарпатської області рішенням від 24 березня 2021 року у справі №907/766/20 позов задовольнив частково. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіум Енерджі» на користь Фізичної особи-підприємця Боттер Марко заборгованість на суму 78 305,69 грн, включаючи - основний борг, 3 % річних, інфляційні нарахування, та 1948,67 грн судових витрат. В іншій частині позовних вимог - відмовив, поклавши на позивача в цій частині витрати зі сплати судового збору

Суд констатував, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в частині основного боргу на суму 75 288,12 грн є правомірними, оскільки доведені належними та допустимими доказами у справі та не спростовані відповідачем. Позовні вимоги в частині 1587,39 грн - 3 % річних за період 05 березня 2020 року по 06 серпня 2020 та 1430,18 грн інфляційних втрат за період з березня по вересень 2020 року за прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань теж підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України.

Суд відхилив позовні вимоги в частині нарахованої пені, оскільки умовами договору сторони не передбачили застосування такої відповідальності за невиконання зобов`язань з оплати поставлених товарів.

З наведеного суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 78305,69 грн, в іншій частині позовних вимог - належить відмовити.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперіум енерджі» просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 24 березня 2021 року у справі №907/766/20 повністю про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіум Енерджі» на користь Фізичної особи-підприємця Боттер Марко заборгованості на суму 78305,69 грн і ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю.

Скаржник наводить зміст положень статей 610, 612, ЦК України, статей 193, 199, 216, 217, 218, 230 ГК України і вказує на те, що позивач, як виконавець за договором, порушив взяті на себе зобов`язання, відповідно позовні вимоги є неправомірними.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає таку необгрунтованою і безпідставною, просить відмовити у її задоволенні. Наголошує, що апелянт не зазначчив у чому саме полягає незаконність і необгрунтованість оскарженого рішення, не наводить жодних доказів які б вказували на неправомірність позовних вимог, порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 17 травня 2021 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіум енерджі» на рішення Господарського суду Закарпатської області від 24 березня 2021 року у справі №907/766/20; ухвалив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіум енерджі» на рішення Господарського суду Закарпатської області від 24 березня 2021 року у справі №907/766/20 розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 10 статті 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у справі №907/766/20 є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи і вважає, що у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити з таких підстав.

Обставини справи:

20 лютого 2020 року ФОП Боттер Марко (постачальник) і ТОВ «Імперіум енерджі» (покупець) уклали договір поставки №20022020, за умовами якого постачальник зобов`язався відпустити гранули паливні (пелети), а покупець зобов`язався їх прийняти та оплатити вартість відповідно до додатків до договору (специфікацій) та рахунків-фактур, які є невід`ємними частинами договору (п. 1.1.) шляхом 100% передоплати протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання рахунку-фактури, перерахувавши грошові кошти в національній валюті України на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено в кожній конкретній специфікації (п.4.1.)

05 березня 2020 року позивач поставив відповідачеві гранули паливні на загальну суму 80 288,12 грн, що підтверджено видатковою накладною № БМ-0000023 від 05 березня 2020 року товарно-транспортною накладною № 05/03/20 від 05 березня 2020 року.

Позивач 25 червня 2020 року і 08 жовтня 2020 року звертався до відповідача про сплату заборгованої суми.

Відповідач 06 серпня 2020 року частково у сумі 5000 грн оплатив вартість отриманого товару, підтвердженням чого є банківська виписка АТ КБ Приватбанк.

Решта заборгованої за договором поставки №20022020 суми не оплачена.

Предметом спору є стягнення 75 288,12 грн основного боргу, 1430,18 грн інфляційних втрат, 1587,39 грн - 3% річних та 6161,63 грн пені.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 262 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору , з урахуванням вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства , звичаїв ділового обороту , вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним , домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно положень статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням

встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також

три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір

процентів не встановлений договором або законом.

З обставин справи видно, що на виконання договору поставки №20022020, укладеного сторонами 20 лютого 2020 року, ФОП Боттер Марко 05 березня 2020 року поставив ТОВ «Імперіум енерджі» гранули паливні на загальну суму 80 288,12 грн, що підтверджено видатковою накладною № БМ-0000023 від 05 березня 2020 року товарно-транспортною накладною №05/03/20 від 05 березня 2020 року.

Заборгованість відповідача за отриманий товар становить 75 288,12 грн і докази сплати такої у матеріалах справи відсутні. З урахуванням вказаного позивачем у розрахунку періоду нарахування та приписів ч.2 ст.625 ЦК України стягненню підлягають суми 1 587,39 грн - 3 % річних за період 05 березня 2020 року по 06 серпня 2020 року та 1430,18 грн інфляційних втрат за період з березня по вересень 2020 року.

Отже, суд першої інстанції правомірно вирішив стягнути названі суми з відповідача на користь позивача. Щодо заявленої суми 6161,63 грн пені, то законних підстав для стягнення такої немає. Тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого і законного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 78305,69 грн заборгованості. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують. За твердженням скаржника, позивач, як виконавець за договором, порушив взяті на себе зобов`язання, відповідно позовні вимоги є неправомірними. Проте, скаржник не вказав у чому саме полягає таке порушення, не надав доказів цього. Власне, в апеляційній скарзі відсутнє будь-яке спростування чи заперечення отримання товару та наявності заборгованої суми.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 5 статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 24 березня 2021 року у справі №907/766/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіум енерджі» без задоволення.

Судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперіум енерджі».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2021 року.

Головуючий суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич

Суддя О.І.Матущак