ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/734/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г. при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОКОЛ ОЙЛ" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОБУД-С" про стягнення заборгованості в сумі 224 907,28 грн.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "СОКОЛ ОЙЛ" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОБУД-С" про стягнення заборгованості в сумі 224 907, 28 грн.

Ухвалою від 31.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на "22" вересня 2021 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак 22.09.2021 року подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання 22.09.2021 року представник відповідача не з`явився, відзиву на позовну заяву в порядку та в строки встановлені ухвалою суду не надав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Судом були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про призначене судове засідання - відповідна ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження відповідача (33028, м. Рівне, вул. Кавказька, буд. 3, оф.405), яка також є офіційною адресою його місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Крім того, відповідна ухвала суду надсилалася на адресу відповідача (33022, м. Рівне, вул. Словацького, буд. 4, оф. 6), яка зазначена у позовній заяві та в договорі поставки нафтопродуктів №15/05-20 від 15.05.2020 року.

Органом поштового зв`язку повернуто два примірника ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 31.08.2021 року з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", що підтверджується відміткою на конвертах в яких було надіслано вищезазначену ухвалу.

Згідно ч. 7 ст. 120, п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п.п. 116, 117 розділу "Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів" постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв`язку виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду у даній справі відповідачем та повернення її до суду з відповідною відміткою є наслідками діяння (бездіяльності) відповідача щодо її належного отримання, тобто його власною волею.

Крім того, на офіційному сайті Господарського суду Рівненської області розміщувались оголошення про дату судового засідання по справі №918/734/21.

З огляду на наведене, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі та призначене судове засідання належним чином і причини неявки представника відповідача у засідання судом не визнаються поважними.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 вказаної статті).

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 22.09.2021 року, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи у судовому засіданні за відсутності представників сторін на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні подані позивачем документи і матеріали справи в сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

15 травня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СОКОЛ ОЙЛ" (далі - Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МОНОБУД-С" (далі - Покупець, Відповідач) було укладено договір поставки нафтопродуктів №15/05-20 (далі - Договір) (а.с. 17-18).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язується передати в погоджені строки, а Покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі, нафтопродукти, найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на Товар, які оформлюється на кожну партію товару.

Відповідно до п. 2.1 Договору, Товар поставляється погодженими партіями, у відповідності із заявками Покупця на поставку тої чи іншої партії Товару. Заявка вважається оформленою покупцем належним чином, якщо вона була надіслана письмово та/або телефоном відповідальному представнику Постачальника. Поставка Товару підтверджується накладними документами на Товар (видатковими накладними та/або актами приймання-передачі, товарно транспортними накладними), які підписані представниками обох сторін.

На виконання Договору Товариством з обмеженою відповідальністю "СОКОЛ ОЙЛ" відповідно до отриманих Заявок було відвантажено нафтопродуктів Товариству з обмеженою відповідальністю "МОНОБУД-С", а саме: 03 грудня 2020 року палива дизельного класу F кількістю 7 000 л на загальну суму 133 980,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1804 від 03 грудня 2020 року та Товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №Р1804 від 03 грудня 2020 року; 26 січня 2021 року палива дизельного марка ДТ-3-К5, сорт F кількістю 2 900 л на загальну суму 60 030,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 102 від 26 січня 2021 року та Товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №Р102 від 26 січня 2021 року; 29 січня 2021 року палива дизельного класу F кількістю 4 500 л та на загальну суму 114 540,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 127 від 29 січня 2021 року та Товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №Р127 від 29 січня 2021 року (а.с. 19-24).

Підписання та укладання вищезазначених документів - видаткових накладних свідчить про перехід права власності на Товар до Відповідача, що утверджується п.3.3. Договору. Таким чином зобов`язання з поставки нафтопродуктів Позивач виконав у повному обсязі.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що загальна ціна Договору визначається кількістю отриманого та оплаченого Товару Покупцем протягом всього строку дії Договору. Вартість кожної окремої партії Товару визначається Постачальником в рахунках-фактурах та накладних документах.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що Покупець зобов`язується оплачувати повну вартість Товару у строк, визначений у відповідних рахунках-фактурах.

Згідно абз. 2 пункту 3.2. Договору, платіжні документи за цим договором оформлюються згідно до умов чинного законодавства України, з дотриманням усіх вимог, які зазвичай ставляться до змісту і форми таких документів, з обов`язковим зазначенням номеру та дати укладання Договору, згідно з яким здійснюється оплата грошових коштів, а також номер та дату відповідного рахунку- фактури.

За результатами відпуску Постачальником Товару Покупцю згідно вище перелічених видаткових накладних, Постачальник виставив наступні рахунки, з їх оплатою упродовж 5 (п`яти) робочих днів: рахунок на оплату №1511 від 03 грудня 2020 року на загальну суму 133 980,00 грн.; рахунок на оплату №82 від 22 січня 2021 року на загальну суму 60 030,00 грн.; рахунок на оплату №104 від 29 січня 2021 року на загальну суму 93 690,00 грн. (а.с.25, 27, 29).

Позивач зазначає, що Покупець свої зобов`язання з оплати Товару виконав лише частково на суму 79 980,00 грн., а саме повністю сплативши рахунок на оплату №82 від 26 січня 2021 року на загальну суму 60 030,00 грн. (а.с. 28) та частково Рахунок на оплату №1511 від 03 грудня 2020 року, а саме на суму 19 950,00 грн. (а.с.26) з загальної суми 133 980, 00 гривень, несплаченими залишились 114 030, 00 гривень.

Таким чином, на даний момент існує заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОБУД-С" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "СОКОЛ ОЙЛ" з оплати вартості Товару, поставленого відповідно до договору поставки нафтопродуктів №15/05-20 від 15.05.2020 р. в розмірі 207 720,00 грн.

З метою мирного врегулювання спору позивачем 12.07.2021 року направлялась вимога від 02.07.2021 року із вимогою здійснити оплату вартості реалізованого товару, яка залишилася без відповіді (а.с.13-16).

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів належної оплати заборгованості за отриманий від позивача товар, а тому станом на 22.09.2021 року основна заборгованість відповідача за поставлений товар становить 207 720,00 грн., доказів погашення якої суду не надано.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із виконанням умов договору поставки нафтопродуктів №15/05-20 щодо своєчасної оплати поставленого товару, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України, тощо.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним Кодексом України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України. (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного Кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З положень ст. 509 ЦК України, що кореспондується із ст. 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв нафтопродуктів на загальну суму 287 700,00 грн. Проте, всупереч взятих на себе зобов`язань, відповідач не оплатив вартість зазначеного товару в повному обсязі. Таким чином, заборгованість ТОВ "МОНОБУД-С" станом на момент розгляду справи у суді становить 207 720,00 грн.

Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відтак, позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 207 720,00 грн. підлягають задоволенню.

Поряд з тим, в поданій позовній заяві позивач просить суд стягнути 3 948,06 грн. - 3% річних та 13 239,22 грн. - інфляційних втрат за порушення строків оплати за поставлений товар.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

При цьому, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Окрім того, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що Покупець зобов`язується оплачувати повну вартість Товару у строк, визначений у відповідних рахунках-фактурах.

Як вбачається з матеріалів справи, що Постачальник виставив наступні рахунки по яких нараховано інфляційні втрати та 3% річних, з їх оплатою упродовж 5 (п`яти) робочих днів: рахунок на оплату №1511 від 03 грудня 2020 року на загальну суму 133 980,00 грн. (залишок заборгованості 114 030,00 грн.) та рахунок на оплату №104 від 29 січня 2021 року на загальну суму 93 690,00 грн.

Таким чином, останній день сплати поставленої нафтопродукції по рахунку на оплату №1511 від 03 грудня 2020 року припадає на 09.12.2020 року, а по рахунку на оплату №104 від 29 січня 2021 року припадає на 04.02.2021 року

При цьому, суд звертає увагу на те, що у позивача виникає право нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання по рахунку на оплату №1511 від 03 грудня 2020 року з 10.12.2020 року та по рахунку на оплату №104 від 29 січня 2021 року з 05.02.2021 року, тобто з наступного дня, коли зобов`язання мало бути виконано, оскільки останнім днем сплати поставленої продукції є 09.12.2020 року та 04.02.2021 року відповідно. Однак, позивачем помилково визначено, що моментом, з якого у нього виникає право нарахування 3% річних та інфляційних втрат є 03.12.2020 року по рахунку на оплату №1511 від 03 грудня 2020 року та 29.01.2021 року по рахунку на оплату №104 від 29 січня 2021 року.

Суд, здійснивши власний розрахунок 3 % річних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір обґрунтованих 3% становить 3 828,73 грн., при заявленому - 3 948,06 грн. Відтак суд дійшов до висновку про те, що стягненню з відповідача підлягають 3%, які за розрахунком суду складають 3 828,73 грн. У решті позовних вимог в частині стягнення 3% в сумі 119,33 грн. слід відмовити.

Крім того, суд, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір обґрунтованих інфляційних втрат становить 12 792,42 грн., при заявленому - 13 239,22 грн. Відтак суд дійшов до висновку про те, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати, які за розрахунком суду складають 12 792,42 грн. У решті позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 446,80 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сукупним аналізом наведених вище норм права, взятих судом до уваги тверджень позивача та досліджених доказів, суд констатує, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 207 720 грн. 00 коп. - основного боргу, 12 792 грн. 42 коп. - інфляційних втрат, 3 828 грн. 73 коп. - 3% річних підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають до задоволення. В частині стягнення 446 грн. 80 коп. - інфляційних втрат та 119 грн. 33 коп. - 3% річних слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Господарський суд зазначає, що відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, оскільки господарським судом задоволено позовні вимоги частково, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 365,11 грн. покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Разом з цим, позивач у позовній заяві зазначив, що витрати понесені позивачем на правничу допомогу адвоката складають 9 000 грн. (а.с. 5), при цьому на підтвердження понесення таких витрат, позивачем до справи не надано жодних доказів.

Згідно ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 26 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів, які підтверджують здійснення витрат на професійну правничу допомогу (не надано попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката, договору про надання правничої допомоги, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті з боку позивача), суд приходить до висновку про відмову в стягненні з відповідача 9 000,00 грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою позивачу у зв`язку з їх не підтвердженням в установленому порядку.

Керуючись статтями 13, 73-80, 86, 123, 129, 196, 202, 231, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СОКОЛ ОЙЛ" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОБУД-С" (33028, м. Рівне, вул. Кавказька буд. 3, оф. 405, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СОКОЛ ОЙЛ" (33013, м. Рівне, вул. Відінська, буд. 8, оф.1, ) 207 720 (двісті сім тисяч сімсот двадцять) грн. 00 коп. - основного боргу, 12 792 (дванадцять тисяч сімсот дев`яносто дві) грн. 42 коп. - інфляційних втрат, 3 828 (три тисячі вісімсот двадцять вісім) грн. 73 коп. - 3% річних та 3 365 (три тисячі триста шістдесят п`ять) грн. 11 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні позову в частині стягнення 446 грн. 80 коп. - інфляційних втрат та 119 грн. 33 коп. - 3% річних - відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.uа

Повний текст рішення складено та підписано 24 вересня 2021 року.

Суддя Романюк Ю.Г.