Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/817/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Балаклицький В.В., ордер серії АХ №1062060 від 05.08.2021;

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" (м.Харків)

до Приватного підприємства "Слободище" (с.Слободище Бердичівського району Житомирської області)

про стягнення 316791,76грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветпром" звернулось до Господарського суду Житомирської області про стягнення з Приватного підприємства "Слободище" 316791,76грн заборгованості, яка виникла на підставі договору поставки №64 від 19.06.2019, з яких: 241609,27грн основного боргу, 18114,59грн пені, 13521,12грн 10% річних, 15958,93грн інфляційних та 27587,85грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням покупцем зобов`язань за договором поставки №64 від 19.06.2019 в частині оплати отриманого у власність товару.

Ухвалою господарського суду від 28.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 13.09.2021.

03.09.2021 на електронну адресу суду від відповідача надійшов лист за вих.№58 від 02.09.2021, у якому повідомлено, що ПП "Слободище" сплатило на користь ТОВ "Ветпром" заборгованість за договорами поставки №7 від 04.01.2021 і №64 від 19.06.2019 на загальну суму 281644,93грн, що підтверджується платіжним дорученням №4639 від 29.07.2021.

Ухвалою господарського суду від закрито підготовче провадження та призначено справу №906/817/21 до судового розгляду по суті на 27.09.2021.

24.09.2021 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої останній просить стягнути з відповідача 316791,76грн заборгованості, з яких: 241609,27грн основного боргу, 18114,59грн пені, 13521,12грн 10% річних, 15958,93грн інфляційних та 27587,85грн штрафу.

Представник позивача в судовому засіданні 27.09.2021 підтвердив сплату відповідачем суми основного боргу у заявленому розмірі 241609,27грн, разом з тим підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив; про час та місце розгляду справи по суті повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується реєстром Ф 103 на відправку Господарським судом Житомирської області рекомендованої з повідомленням кореспонденції (судова повістка) від 17.09.2021.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

19.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветпром" (постачальник, позивач) та Приватним підприємством "Слободище" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №64 (а.с.30-35), за умовами якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати, а покупець зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти і своєчасно оплатити препарати ветеринарного призначення (надалі - товар) (п.1.1 договору).

Згідно із п.1.2 Договору, у зв`язку з неможливістю наперед визначити кількість та асортимент товару, сторони домовилися про те, що ціна, асортимент та кількість (об`єм) кожної партії товару вказується у рахунках, видаткових накладних, які є невід`ємною частиною.

Пунктом 1.3 договору сторони узгодили, що доказом факту поставки товару є підписані сторонами видаткові документи (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, декларація перевізника, довіреність.

Відповідно до п. 3.3 Договору, покупець здійснює оплату поставленого товару наступним чином:

- 20% від суми замовленого товару сплачується покупцем постачальнгику на умовах передплати протягом 1 робочого дня з дати отримання рахунку;

- 80% від суми замовленого товару сплачується покупцем постачальнику п на умовах відстрочки платежу, але не більш ніж на 14 календарних днів з дати отримання товару.

Датою отримання Товару є дата видаткової накладної. Датою оплати вважається день зарахування сум, що підлягає оплаті банківський рахунок постачальника (п. 3.4 та п. 3.5 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу в період з 10.11.2020 по 12.01.2021 товар на загальну суму 275878,50грн, що підтверджується видатковими накладними №4914 від 10.11.2020 на суму 81991,44грн, №5034 від 17.11.2020 на суму 33492,36грн, №5045 від 18.11.2020 на суму 4403,40грн, №5118 від 23.11.2020 на суму 68439,42грн, №5407 від 09.12.2020 на суму 10534,44грн, №5762 від 30.12.2020 на суму 30353,88грн, №26 від 06.01.2021 на суму 41051,58грн, №63 від 12.01.2021 на суму 5611,98грн (а.с.36-43).

Відповідач в порушення умов договору №64 від 19.06.2019 здійснив лише частковий розрахунок за поставлений товар.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, за останнім утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений на підставі договору товар, яка станом на час звернення позивача з позовом до суду складала 241609,27грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення 241609,27грн основного боргу, 18114,59грн пені, 13521,12грн 10% річних, 15958,93грн інфляційних та 27587,85грн штрафу.

Листом від 02.09.2021 відповідач повідомив суд, що працював з ТОВ "Ветпром" згідно Договорів поставки №7 від 04.01.2021 та №64 від 19.06.2019; 29.07.2021 ПП "Слободище" отримало від ТОВ "Ветпром" акт звірки взаєморозрахунків, в якому було зазначено загальну суму заборгованості за обома договорами в сумі 281644,93грн, яку підприємство повністю сплатило згідно платіжного доручення №4639 від 29.07.2021.

Пунктом 2 ч.1 ст.231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у даній справі відсутній предмет спору в частині стягнення 241609,27грн основного боргу, оскільки відповідач сплатив сказану суму після порушення провадження у справі, у зв`язку з чим провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 18114,59грн пені, 13521,12грн 10% річних, 15958,93грн інфляційних та 27587,85грн штрафу підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 18114,59грн пені та 27587,85грн штрафу у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання, яке виникло на підставі договору поставки №64 від 19.06.2019 суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Частиною 1 ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.459 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до п.7.3 договору у випадку несплати або несвоєчасної сплати за товар у строк, що перевищує 30 календарних днів з дати кінцевого розрахунку, визначеного п.3.3 даного договору, покупець виплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від несплаченої суми.

Перевіривши правильність нарахування штрафу, суд встановив, що його розмір є обґрунтованим, а вимога про стягнення 27587,85грн штрафу правомірною.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені на загальну суму 18114,59рн, яка обрахована по 05.07.2021 (а.с.10-22), тобто за період, що перевищує шість місяців, суд дійшов наступних висновків:

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно - господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.17 у справі № 910/2031/16, Верховного Суду від 10.04.18 у справі № 916/804/17, Верховного Суду від 10.09.20 у справі № 916/1777/19.

Судом встановлено, що відповідно до п.7.2 договору у випадку несплати, неповної або несвоєчасної сплати за товар покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Нарахування штрафних санкцій (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором здійснюється за весь період такого прострочення (п.7.6 договору).

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем пені за період прострочення грошового зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" перерахунок пені, суд дійшов висновку, що розмір пені, за заявлений позивачем період складає 18108,80грн. Вимога в частині стягнення 5,79рн пені заявлена безпідставно та задоволенню не підлягає.

Також позивач просить стягнути з відповідача за порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ГПК України 15958,93грн інфляційних та 13521,12грн 10% річних.

Як унормовано приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 7.4 договору сторони передбачили, що у випадку несплати, неповної або несвоєчасної сплати за товар покупець на вимогу постачальника сплачує суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також 10% річних у порядку ст.625 ЦК України.

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" перерахунок інфляційних суд вважає, що до стягнення підлягає 15956,97грн. Вимога про стягнення 1,96рн інфляційних заявлена безпідставно та задоволенню не підлягає.

Перевіривши правильність нарахування 10% річних суд дійшов висновку, що вимога про стягнення 13521,12грн річних заявлена правомірно та підлягає до задоволення.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, вимоги позивача підлягають задоволенню частково на суму 75174,71грн, з яких: 18108,80грн пені, 27587,85грн штрафу, 15956,97грн інфляційних та 13521,12грн 10% річних. В позові відмовити в частині стягнення 5,79грн пені та 1,96грн інфляційних.

В частині стягнення основного боргу в сумі 241609,27грн провадження у справі слід закрити за відсутністю предмету спору на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Судовий збір, відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 231 ч.1 п.2, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" до Приватного підприємства "Слободище" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Слободище" (13330, Житомирська обл., Бердичівський р-н, с.Слободище, вул.Карпенка, буд.1, ід. код 33708198)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" (61001, Харківська обл., м.Харків, вул.Смольна, буд. 30, ід. код 40196783):

- 18108,80грн пені;

- 15956,97грн інфляційних;

- 13521,12грн 10% річних;

- 27587,85грн штрафу;

- 4751,76грн судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення 241609,27грн основного боргу.

4. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 5,79грн пені, 1,96грн інфляційних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 30.09.21

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати 3прим:

1- до справи;

2, 3 -сторонам (рек.)