СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2021 р. Справа № 922/1281/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon" апеляційні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (вх. № 1785 Х/2) та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. № 1815 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2021 у справі №922/1281/19, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Аріт К.В., повний текст складено 21.05.2021,

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", м. Харків,

про стягнення 81824395,73 грн

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" 81824395,73 грн, з яких: 6775709,63 грн пені, 14306030,04 грн 3% річних, 60742656,06 грн інфляційних за прострочення оплати за договором №13-228-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.05.2021 у справі №922/1281/19 в позові відмовлено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (колишня назва-ПАТ "Харківгаз") на користь Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 75048686,10 грн, з яких 14306030,04грн 3% річних, 60742656,06 грн інфляційних, та 616674,08 грн судового збору.

Вказане рішення в частині задоволених вимог обгрунтовано тим, що відповідачем не надано доказів на підтвердження повного та своєчасного виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №13-228-ВТВ.

Крім того судом першої інстанції відхилені доводи відповідача про те, що невиконання умов договору щодо здійснення повної оплати газу відбулося внаслідок форс-мажорних обставин, спричинених незаконними діями/бездіяльністю третіх осіб/органів державної влади, на які відповідач не може вплинути, що підтверджено Сертифікатом № 6077 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданим Торгово-промисловою палатою України 29.03.2016 року.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, 10.06.2021 відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2021 у справі №922/1281/19 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідачем зазначено про порушення судом першої інстанції норм процесуального права з огляду на неврахування практики Верховного Суду у аналогічних правовідносинах. Також відповідач вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального права щодо застосування ст. 618 ЦК України та 218 ГК України, ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. № 1815 Х/2), розгляд справи призначено на 28.07.2021.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, 10.06.2021 позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2021 у справі №922/1281/19 в частині відмови в стягненні 6775709,63 грн пені та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції фактично звільнив відповідача від відповідальності, виключно з підстави відсутності грошових коштів внаслідок невиконання третіми особами (в тому числі НКРЕКП) своїх зобов`язань перед відповідачем. Висновок суду щодо виключення правомірності нарахування та стягнення з ПАТ «Харківгаз» пені, не відповідає обставинам справи, не підтверджується доказами та суперечить як умовам договору, так і вимогам статей 11, 16, 218 ЦК України, ст. 229 ГК України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (вх. № 1785 Х/2), розгляд справи призначено на 28.07.2021 та вирішено розглядати апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" в одному спільному апеляційному провадженні.

22.07.2021 від НАК «Нафтогаз України» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 8386).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2021, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегією суддів у складі: головуючий суддя (суддя доповідач) Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.

27.07.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що наразі Верховим Судом розглядається справа №922/2381/16, в якій досліджується питання щодо заборгованості за договором №13-228-ВТВ від 04.01.2013. Враховуючи, що у даній справі заявлена вимога про стягнення заборгованості за цим же договором, відповідач вважає ці справи пов`язані, тому наявні підстави для відкладення розгляду даної справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 21.09.2021 до 10:00 год. Також судом відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

17.09.2021 від відповідача надійшла заява, в якій він повідомляє суд, що 22.05.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено зміни про юридичну особу, а саме зареєстровано зміну повного найменування Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» та зміну скороченого найменування ПАТ «Харківгаз» та АТ «Харківгаз». До заяви додано витяг із статуту АТ «Харківгаз» та витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

21.09.2021 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, яке обгрунтовано набранням 29.08.2021 чинності Закону України «Про заходи спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», яким передбачено механізм врегулювання заборгованості, зокрема, за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб з НАК «Нафтогаз України». В клопотанні відповідач зазначає, що ухвалення судового рішення у даній справі на користь позивача та допущення його до подальшого виконання призведе до неможливості проведення процедури врегулювання заборгованості на підставі вказаного закону.

Розглянувши в судовому засіданні вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках:

1) смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво;

2) необхідності призначення або заміни законного представника учасника справи;

3) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції;

4) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді;

5) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Наведений перелік підстав для обов`язкового зупинення провадження у справі є вичерпним, та в ньому відсутня підстава наведена відповідачем у клопотанні про зупинення, тому суд позбавлений процесуальної можливості зупинити провадження у справі до закінчення процедури врегулювання заборгованості за отриманий природний газ за договором купівлі-продажу, укладеним з НАК «Нафтогаз України».

До того ж, згідно з приписами ст.195 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що матеріали справи (зібрані докази) дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом спору у справі № 922/1281/19, а отже суд апеляційної інстанції не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи.

Крім того, враховуючи предмет даного позову, обставини справи та подані докази, а також положення Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення стабільності на ринку природного газу» №1639-ІХ від 14.07.2021, відповідно до якого підлягає врегулюванню заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", не сплачена станом на розрахункову дату, відсутні об`єктивні підстави вважати, що ухвалення судового рішення у даній справі унеможливіть процедуру врегулювання заборгованості за природний газ за договорами купівлі-продажу, укладеними з НАК «Нафтогаз України».

В судовому засіданні 21.09.2021 сторони підтримали свої вимоги, представник позивача наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги, навів відповідні пояснення, проти апеляційної скарги відповідача заперечував з мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Представник відповідача наполягала на задоволенні своєї апеляційної скарги, навела відповідні доводи, просила суд її задовольнити, скасувати рішення в задоволеній частині. Проти апеляційної скарги позивача заперечувала, просила суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши доводи представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у відповідності до статті 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача нарахованих за період з 08.06.2016 по 24.04.2016 року 3% річних у розмірі 14306030,04 грн, з червня 2016 по вересень 2019 інфляційних втрат у розмірі 60742656,06 грн, та з 08.06.2016 по 20.07.2016 пені у розмірі 6775709,63 грн.

Вказані суми нараховані у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором купівлі-продажу природного газу №13-228-ВТВ, укладеним 04.01.2013 між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та АТ Харківгаз (стара скорочена назва ПАТ «Харківгаз») (покупець).

За вказаним договором продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Протягом дії договору сторонами укладені додаткові угоди до договору №№1-18/1.

Відповідно до п.1.1. договору в редакції додаткової угоди №10, продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця ( п.1.2. договору).

Положеннями п.2.1. договору (зі змінами відповідно до додаткової угоди №11 від 05.02.2015) визначено, що продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 147 886,316 тис.куб.м., у тому числі: - у 2013 році - 33304,741 (тис. куб. м.); - у 2014 році - 46287,575 (тис. куб.м.); - у 2015 році до 68 294,000 (тис. куб.м).

Продавець передає покупцю імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00), ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - на газорозподільних станціях (ГРС)ДК "Укртрансгаз". Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ (пункт 3.1 договору).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.3 договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4. договору).

Кількість газу, яка подається покупцеві, визначається відповідно до порядку, встановленого Положенням про порядок складання балансів природного газу в газорозподільних мережах, затвердженого наказом Мінпаливенерго від 24.12.2001 року № 677(п.4.1. договору).

Обсяги виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу визначаються (розраховуються) газорозподільним підприємством згідно з Методиками визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженими Наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003 року №264 і зареєстрованих в Мін`юсті 09.07.2003 року за №570/7891(зі змінами та доповненнями) та Методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженою наказом Мінпаливенерго від 21.10.2003 року №595 і зареєстрованою в Мін`юсті 25.12.2003 року за №1224/8545 (п. 4.2. договору).

Відповідно до пункту 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на природний газ встановлюється НКРЕ.

Додатковими угодами №1 від 10.07.2013 року, №2 від 08.08.2013 року, №3 від 31.12.2013 року, №4 від 28.04.2014 року, №5 від 15.05.2014 року, №6 від 10.06.2014 року, №7 від 05.09.2014 року, №8 від 17.11.2014 року, №9 від 08.12.2014 року, №10 від 21.12.2014 року, №11 від 05.02.2015 року, №12 від 10.03.2015 року, №13 від 03.04.2015 року, №14 від 12.05.2015 року, №15 від 03.06.2015 року, №16 від 10.07.2015 року, №17 від 12.10.2015 року, №18 від 28.10.2015 року, №18/1 від 30.11.2015 року сторонами вносилися зміни до пункту 5.2 договору на купівлю-продаж природного газу №13-228-ВТВ від 04.01.2013 року в частині вартості природного газу та продовження строку дії Договору.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п.5.4.)

Пунктом 6.1. договору (у редакції додаткової угоди №10 від 21.12.2014 року до договору) передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю у відповідному місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю не розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Згідно з п.7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п.6.1 договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 роки (пункт 9.2. договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (п.11 договору, у редакції додаткової угоди №10 від 21.12.2014 року до договору).

Тож, як зазначає позивач, у відповідності до пункту 7.2 договору, статті 625 ЦК України, він наділений правом вимоги до відповідача щодо нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму основної заборгованості у розмірі 165559259,81грн.

12.05.2021 Господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення.

Розглянувши вказане рішення на предмет правильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції у даній справі, вказана сума основної заборгованості підтверджена постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 року у справі №922/2381/16, яка залишена без змін Верховним Судом.

В цій справі (№922/2381/16) позов АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, стягнуто з АТ "Харківгаз" основний борг за договором №13-228-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року у розмірі 165559259,81 грн., 3% річних у сумі 2469862,27 грн., інфляційні у сумі 7042836,84 грн., 168729,21 грн. витрат по сплаті судового збору за звернення з позовом. Закрито провадження в частині вимог АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення боргу у сумі 3205720,30 грн. В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2016 року у справі №922/2381/16 залишено без змін.

Частиною 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість (преюдиційність) судових рішень для інших судів встановлена законом.

Так, згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеною нормою встановлено, що факти, які містяться у прийнятих раніше судових рішеннях мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Тож, наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за договором №13-228-ВТВ купівлі-продажу природного газу колегія суддів вважає доведеним.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання, у нього в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію від знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 року у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Як зазначалось, позивачем нараховано до стягнення з відповідача:

1) 14306030,04 грн. 3% річних за період з 08.06.2016 року по 24.04.2019 року,

2) 60742656,06 грн. інфляційних за період з 01.05.2016 року по 31.03.2019 року

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові .

Однак, в апеляційній скарзі АТ «Харківгаз» просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, з огляду на те, що невиконання умов договору щодо здійснення повної оплати газу відбулося внаслідок форс-мажорних обставин, спричинених незаконними діями/бездіяльністю третіх осіб/органів державної влади, на які відповідач не може вплинути, що підтверджено Сертифікатом № 6077 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданим Торгово-промисловою палатою України 29.03.2016 року, зазначаючи про те, що строк виконання зобов`язання щодо оплати поставленого газу за договором у відповідача не настав, відповідно у позивача відсутнє право стягнення з відповідача основного боргу, а також право на нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання.

Втім, колегія суддів зазначає, що згідно зі ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

29.03.2016 року Торгово-промисловою палатою України виданий Сертифікат №6077 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), що полягають у дії/бездіяльності третіх осіб/органів державної влади щодо наступних зобов`язань, виконання яких передбачено щомісячно: оплата придбаного протягом 2014-2015 р.р. природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, у розмірі 320288 млн.куб.м., за договором №13-228-ВТВ на купівлю-продаж природного газу, укладеним 04.01.2013 року між ПАТ «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України» (продавець) та ПАТ «Харківгаз» (покупець), які унеможливили їх виконання в зазначений термін.

Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 01 травня 2014 року та тривають на 29 березня 2016 року.

Листом №1576 від 30.03.2016 року ПАТ "Харківгаз" повідомило позивача про наявність форс-мажорних обставин, на підтвердження надав копію сертифікату Торгово-промислової палати України від 29.03.2016 року №6077.

Відповідно до ч.3 ст.14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

При цьому у п.1 ч.1 ст.263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

У ч.2 ст.218 ГК України також міститься визначення непереборної сили як надзвичайних і невідворотних обставин.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Таким чином, непереборна сила (форс-мажорні обставини) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності, однак встановлені Торгово-промисловою палатою у Сертифікаті обставини, а саме, дії/бездіяльність третіх осіб, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем своїх зобов`язань, визначених пунктом 6.1 Договору по оплаті придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, не мають ознак надзвичайності і невідворотності.

Такі обставини не відповідають розумінню непереборної сили, визначеної в статті 617 ЦК України, оскільки протягом дії Договору відповідач отримував природний газ та погоджувався на його ціну, у тому числі й шляхом укладання додаткових угод щодо ціни на природний газ і при цьому був обізнаний щодо встановлених тарифів.

Таким чином, зазначені Торгово-промисловою палатою у Сертифікаті обставини не є підставою для звільнення відповідача як від виконання основного зобов`язання щодо оплати природного газу, так і від відповідальності за його невиконання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Подібні висновки викладені Верховним судом у постановах по справах №911/1173/16 від 11.10.2017 року, №904/4470/16 від 11.04.2018 року, 904/1224/18 від 14.05.2019 року.

При цьому, судом апеляційної інстанції при перевірці розрахунків інфляційних втрат та 3% річних встановлено, що вони складені арифметично вірно, з урахуванням обставин даної справи, та із застосування правової позиції викладеної в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 щодо алгоритму розрахунку інфляційних втрат.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обгрунтованими та такими, що узгоджуються з матеріалами справи висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 14306030,04 грн 3% річних та 60742656,06 грн інфляційних втрат за неналежне виконання умов договору № 13-228-ВТВ купівлі-продажу природного газу.

Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 6775709,63 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.7.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором і чинним законодавством.

У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу (п. 7.2. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору, у відповідній редакції, кінцевим строком здійснення остаточних розрахунків є 20 число місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, тобто 20.01.2016 року, оскільки в частині реалізації газу договір діє до 31.12.2015 року.

Заявляючи до стягнення з відповідача пеню, позивач посилається на неналежне виконання АТ "Харківгаз" зобов`язань за договором №13-228-ВТВ купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 року в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції ( ст.217 Господарського кодексу України).

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ст.218 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями, в розумінні ст.230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України).

За положеннями статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст.611 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною першою статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням приписів пункту 6.1 договору (в редакції додаткової угоди №10 від 21.12.2014 року) строк остаточного розрахунку за фактично використаний природний газ за договором настав 20.01.2016 року.

Факт неналежного виконання покупцем прийнятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №13-228-ВТВ, підтверджується матеріалами справи, та не спростовано відповідачем.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції під час розгляду справи №922/2381/16, заборгованість відповідача за договором № 13-228-ВТВ, в результаті чого позивачем нараховані штрафні санкції, - утворилась впродовж 2014-2015 року у зв`язку з неможливістю відповідачем виконувати умови договору через відсутність в тарифі на розподіл природнього газу, який встановлює НКРЕКП, компенсації виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат ПАТ «Харківгаз», оскільки протягом 2014 - 2015 років при формуванні та затвердженні гранично допустимого розміру ВТВ та тарифу на розподіл природного газу Міненерго та НКРЕКП не було враховано обсяги витрат газу на покриття ВТВ.

При цьому, судом апеляційної інстанції у справі №922/2381/16 застосовано приписи статті 75 ГПК України та враховані преюдиційні обставини, встановлені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2019 у справі № 826/9826/18, яку залишено без змін постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.11.2019 у справі № 826/9826/18, щодо того, що допущення Нацкомісією бездіяльність стосовно затвердження (перегляд) тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами у бік економічно обґрунтованого, не забезпечує позивачу (у справі №828/9826/18 - ПАТ «Харківгаз») відшкодування його обґрунтованих витрат в частині компенсації витрат природного газу для потреб ВТВ минулих періодів 2014-2018 років. Вказане призводить до зростання заборгованості позивача (у справі №828/9826/18 - ПАТ «Харківгаз») перед власником природного газу за договором купівлі-продажу природного газу № 13-228-ВТВ для потреб ВТВ, укладеним між ПАТ «Харківгаз» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Тобто, у справі №922/2381/16 апеляційним господарським судом встановлено відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості за договором № 13-228-ВТВ (за неналежне виконання якого у даній справі заявлена пеня).

Частиною 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість (преюдиційність) судових рішень для інших судів встановлена законом.

Так, згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеною нормою встановлено, що факти, які містяться у прийнятих раніше судових рішеннях мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Таким чином, в силу приписів статті 75 ГПК України колегією суддів вважається доведеним факт відсутності вини у відповідача щодо виникнення заборгованості за договором №13-228-ВТВ, а тому, пеня, як вид неустойки за порушення господарського зобов`язання нарахуванню не підлягає.

За таких обставин, доводи викладені в апеляційних скаргах АТ «Харківгаз» та НАК «Нафтогаз України» не знайшли свого підтвердження в матеріалах даної справи та спростовуються вищенаведеним.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи не призвели до задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскаржуваного судового акту, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у даній справі в оскаржуваній частині залишається колегією суддів без змін, як таке, що відповідає завданню господарського судочинства, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та при повному з`ясуванню всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2021 у справі №922/1281/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286- 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.09.2021

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель