ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2727/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашан Україна Гіпермаркет", 04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 15-А
до Фізичної особи-підприємця Блінкової Юлії Валеріївни, АДРЕСА_1
простягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ашан Україна Гіпермаркет" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Блінкової Юлії Валеріївни про стягнення суми заборгованості за договором суборенди № А2/ХТ-1 від 16.01.2018 року у розмірі 52 208, 49 грн., 3% річних у розмірі 2 592, 43 грн., інфляційні втрати у розмірі - 6 203, 16 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов`язань за договором суборенди № А2/ХТ-1 від 16.01.2018 року в частині повного та своєчасного розрахунку.

Крім того, у 2 пункті прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 12.07.2021 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашан Україна Гіпермаркет" (вх. № 2727/21 від 08.07.2021 року) залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Ашан Україна Гіпермаркет" строк на усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

20.07.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 16948) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 26.07.2021 року задоволено клопотання позивача викладене у 2 пункті прохальної частини позовної заяви про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2727/21. Розгляд справи № 922/2727/21 призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов. Роз`яснено сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву, а також не подання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами в межах строків встановлених статтею 248 Господарського процесуального кодексу України.

12.08.2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 18936) у якому останній, просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

03.09.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 20496) у якій останній, просить суд, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та зазначає, що платежі які були зроблені відповідачем у липні, вересні та листопаді 2019 року були зараховані позивачем в рахунок заборгованості за попередні місяці суборенди, і не спростовують наявність заборгованості перед позивачем. Також посилається на акт звірки, який був наданий позивачем разом із позовом, та викладений у відповіді на відзив, та зазначає, що відповідач користувався приміщенням протягом 24 місяців з 16.01.2018 року по 03.01.2020 року. Проте відповідач платив плату позивачу за суборенду лише за 18 місяців. У зв`язку із чим, за твердженнями позивача, наведені розрахунки у позовній заяві про наявну заборгованість відповідача відповідають дійсності.

Також позивач посилається на пункт 11.1. договору, та зазначає, що якщо суми платежів отриманих позивачем від відповідача буде недостатньо для покриття усіх грошових зобов`язань, суми платежів відповідача зараховуються в першу чергу в прострочену орендну плату, а вже потім в поточну орендну плату. У зв`язку із чим, позивачем платежі відповідача за липень, вересень та листопад 2019 року, на які відповідач посилається у відзиві, були зараховані позивачем відповідно до пункту 11.1 договору суборенди , в рахунок оплати заборгованості з орендної плати за попередні місяці суборенди, та не спростовують наявність у відповідача заборгованості за договором суборенди за період з липня 2019 року по 03.01.2020 року.

Також зазначає, що відповідач не позбавлений можливості надати до суду квитанції про сплату орендної плати за 24 місяці.

За твердженнями позивача, останній щомісячно направляв на адресу відповідача рахунки та акти наданих послуг, однак відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань не направив позивачу підписані акти наданих послуг.

Щодо тверджень відповідача в частині звільнення приміщення 15.12.2019 року, зазначає, що відповідно до пункту 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Відповідно до пункту 35.1. договору, після закінчення строку дії договору, відповідач зобов`язаний звільнити приміщення і повернути його позивачу. Проте відповідач в порушення умов договору суборенди, не звільнив приміщення, та фактично знаходився у ньому до 03.01.2020 року (включно). Акт повернення приміщення відповідач не підписував.

Щодо гарантійного платежу, зазначає. що відповідачем не було сплачено гарантійний платіж у сумі 17 600,00 грн., що на думку позивача підтверджується актом звірки взаєморозрахунків. Також відповідачем не надано до суду документального підтвердження, щодо сплати гарантійного платежу (квитанції чи платіжного доручення) на суму 17 600,00 грн.

09.09.2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшли заперечення (вх. № 21114) у яких останній зазначає, що відповідачем було сплачена за зазначений позивачем період. За розрахунком відповідача сума сплати складає 45 839, 00 грн.

20.09.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 22028) у яких останній зазначає, що зазначене відповідачем у наданих до суду запереченнях не відповідає дійсності, оскільки відповідач продовжує стверджувати, що він нібито повернув приміщення позивачу 15.12.2019 року, позивач звертає увагу суду на пункт 35.1. договору.

Згідно вимог статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

При цьому, будь-яких клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до вимог статті 252 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.

Разом з тим, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 16.01.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ашан України Гіпермаркет» (орендар, позивач) та фізичною особою - підприємцем Бланковою Юлією Валеріївною (суборендар, відповідач) було укладено договір суборенди № А2/ХТ-1 (а.с. 19-25).

Відповідно до пункту 1.1. договору, орендар зобов`язується передати суборендарю у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення, яке знаходиться у будівлі торгово-розважального центру, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Тарасівська, буд. 3, а суборендар зобов`язується прийняти, оплатити користування і повернути приміщення орендарю на умовах визначених цим договором.

Приміщення, що передається суборендарю знаходиться у користуванні орендаря згідного договору субнайму (суборенди) №02/12/2017-Т від 02.12.2017 року, який укладений орендарем з товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант фінанси». Згідно з початковим договором орендар має право передавати приміщення в суборенду (пункт 1.2. договору, а.с. 19).

Згідно пункту 4.1. договору, орендар зобов`язаний передати приміщення суборендареві в суборенду в день початку, що підтверджується шляхом підписання сторонами акту прийому - передачі приміщення. У цілях цього договору датою початку вважається 16.01.2018 року.

Пунктом 8.1. договору, сторони погодили, що суборендар зобов`язаний здійснювати оплату за користування приміщенням у розмірах і у терміни, визначені цим договором.

Розмір орендної плати за один місяць визначаться як сума у гривнях, що обчислюється по наступній формулі: орендна плата = індекс К1 * площа приміщення * орендна плата + ПДВ (пункт 8.2. договору).

Згідно пункту 8.3.1. договору, індекс К1 - співвідношення встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США на дату виставлення рахунку, а в його відсутності - на 15 число місяця, що передує оплачуваному, до встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США на дату укладання цього договору. Індекс К1 застосовується лише у випадках коли він більший одиниці.

Орендна ставка за цим договором, окрім умов передбачених у пунктах 8.4.1 цього договору, складає 282,05 грн. за 1 м.кв. (пункт 4.8. договору).

Пунктом 8.7. договору, сторони погодили. Що нарахування орендної плати починається з дня дати початку і закінчується в день підписання акту повернення приміщення відповідно до пункту 35.2, статті 35 цього договору.

При розрахунку суми орендної плати за перший місяць строку договору індекс К1 про який згадується у пункті 8.3. цього договору, дорівнює одиниці. Орендар зобов`язується щомісяця до 10 числа поточного місяця надавати суборендарю акти наданих послуг за попередній м`ясець (а.с. 20).

Згідно пункту 8.10. договору, сторони погодили, що протягом десяти днів з дати укладання цього договору суборендар зобов`язаний сплатити орендареві гарантійний платіж у сумі 17 600,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до пункту 9.1. договору, суборендар зобов`язаний щомісячно окремо відшкодовувати орендареві витрати на оплату використаної в приміщенні електроенергії, водопостачання та водовідведення в розмірі, визначеному згідно показань лічильників встановлених в приміщенні, з використанням відповідних тарифів оплати, встановлених згідно чинного законодавства. Окрім цього, суборендар зобов`язаний щомісячно окрема відшкодовувати орендареві частину витрат на опалення магазину, від загального рахунку за газ, що виставляється орендарю, пропорційно площі, яку займає суборендар; компенсувати витрати орендаря на вентиляцію та кондиціювання приміщення в теплий період року пропорційно площі, яку займає суборендар (а.с. 20).

Згідно пункту 9.2. договору, суборендар зобов`язаний щомісячно відшкодовувати орендареві витрати на утримання електромереж, які розраховуються по наступній формулі: С = Т* К*0,35 де Т - вартість однієї кВт/год електроенергії, по якій енергопостачальна компанія поставляє електроенергію для торгового центру впродовж періоду, за який здійснюється розрахунок; С - сума витрат орендаря на утримання електромереж за календарний місяць, що підлягає відшкодуванню суборендарем; К - кількість кВт/год електроенергії, спожита в приміщенні за календарний місяць.

Суборендар зобов`язаний компенсувати орендареві вартість використаних у приміщенні електроенергії і води, а також суми витрат на утримання електромереж, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за оплачуваним (пункт 9.3. договору).

Якщо сума платежів, отриманих орендарем від суборендаря за цим договором, буде недостатня для покриття усіх грошових зобов`язань суборендаря перед орендарем, по закінченню 5 днів, протягом яких суборендар може відшкодувати недостатню суму, такі суми зараховуються в рахунок погашення зобов`язань суборендаря перед орендарем в наступній послідовності:

11.1.1. відшкодування будь-яких збитків, понесених орендарем з вини суборендаря в ході використання цього договору, зокрема, пов`язаних з отриманням виконання за цим договором;

11.1.2. компенсація будь-яких пошкоджень торгового центру, заподіяних з вини суборендаря;

11.1.3. будь-які види неустойки, штрафних санкцій, якщо вони передбачені цим договором;

11.1.4. відшкодування вартості використаної електроенергії, води, витрат на утримання електромереж;

11.1.5. прострочена орендна оплата;

11.1.6. орендна плата (пункту 11.1.1., а.с. 20 зворот).

16.01.2018 року між сторони було підписано акт приймання - передачі приміщення до договору суборенди №2А/ХТ-1 від 16.01.2018 року (а.с. 25 зворот).

12.07.2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 (а.с. 12).

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди, сторони дійшли згоди змінити пункт 6.2. договору та виклали його у наступній редакції:

«6.2. сторони погодилися, що строк фактичного використання суборендарем приміщення за даним договором (строк договору) починає обчислюватись з дня підписання акту приймання - передачі приміщення та закінчується 16.01.2019 року (включно)».

Пунктом 2 додаткової угоди, сторони дійшли згоди змінити пункт 8.5. договору, та виклали його у наступній редакції:

«8.5. орендна плата сплачується суборендарем щомісячно протягом трьох робочих днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг відповідно до пункту 8.9. договору, але не пізніше ніж до 14 числа поточного місяця за попередній місяць оренди».

14.01.2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 (а.с. 13).

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди, сторони дійшли згоди змінити пункт 6.2. договору та виклали його у наступній редакції:

«6.2. сторони погодилися, що строк фактичного використання суборендарем приміщення за даним договором (строк договору) починає обчислюватись з дня підписання акту приймання - передачі приміщення та закінчується 15.06.2019 року (включно)».

14.06.2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 (а.с. 14).

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди, сторони дійшли згоди змінити пункт 6.2. договору та виклали його у наступній редакції:

«6.2. сторони погодилися, що строк фактичного використання суборендарем приміщення за даним договором (строк договору) починає обчислюватись з дня підписання акту приймання - передачі приміщення та закінчується 15.12.2019 року (включно)».

Як зазначає позивач у позовній заяві із посиланням на акт звірки взаєморозрахунків, позивачем було нараховано відповідачу орендну плату та відшкодування вартості електроенергії, відшкодування вартості утримання електромереж за договором суборенди у загальному розмірі 215 193,03 грн. Відповідач в порушення умов договору, сплатив позивачу орендну плату та відшкодував вартість електроенергії, вартість утримання електромереж за договором суборенди у загальному розмірі 162 984,54 грн. та фактично звільнив приміщення 03.01.2020 року, при цьому, акт повернення приміщення не підписав.

У зв`язку із чим, за розрахунком позивача сума боргу складає 52 208,49 грн. (215193,03 грн. - 162984,54 грн.), а саме:

- часткова орендна плата у розмірі 6 771,67 грн. за липень 2019 року;

- орендна плата у розмірі 8 799,96 грн. за серпень 2019 року;

- орендна плата у розмірі 8 799,96 грн. за вересень 2019 року;

- орендна плата у розмірі 8 799,96 грн. за жовтень 2019 року;

- орендна плата у розмірі 8 799,96 грн. за листопад 2019 року;

- орендна плата у розмірі 8 799,96 грн. за грудень 2019 року;

- орендна плата у розмірі 850,77 грн. за період з 01.01.2020 року по 03.01.2020 року та

- відшкодування електроенергії, відшкодування вартості утримання електромереж у розмірі 303,83 грн. за листопад 2019 року;

- відшкодування електроенергії, відшкодування вартості утримання електромереж у розмірі 282,42 грн. за грудень 2019 року (а.с. 2).

22.12.2020 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію вих. № 1404, у якій останній вимагав протягом 7 днів з моменту отримання даної претензії сплатити заборгованість за договором у розмірі 52 252,56 грн. Підписати та повернути орендарю акт звірки взаєморозрахунків (а.с. 15).

На думку позивача, відповідач неналежним чином виконував зобов`язання за договором, а саме в частині сплати платежів на підставі договору суборенди № А2/ХТ-1 від 16.01.2018 року, у зв`язку із чим позивач вказує на існування заборгованості у загальному розмірі 52 208,49 грн.

Вищевказані обставини, стали підставою звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Як вбачається із укладеного між сторонами договору, останній є договором суборенди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із статтею 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (статті 174 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 3 статті 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частинами 1, 4 статті 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як зазначає позивач, відповідачем не здійснено оплату щомісячних платежів об`єкту суборенди за спірним договором, та відшкодування електроенергії, відшкодування вартості утримання електромереж у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість за договором суборенди № А2/ХТ-1 від 16.01.2018 року у загальному розмірі 52 208,49 грн., що складається за період з липня 2019 року по грудень 2019 року. та за період з 01.01.2020 року по 03.01.2020 року (відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку а.с. 2).

Заперечуючи проти заявленої позивачем до стягнення суми боргу відповідач у наданому відзиві на позовну заяву (вх. № 18936 від 12.08.2021 року) зазначає, що позивач зазначає про заборгованість у розмірі 52 208,49 грн., у зв`язку із чим, на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем надає квитанції про сплату орендної плати за липень 2019 року на суму 8 800,00 грн., липень 2019 року на суму 1138,00 грн., вересень 2019 року на суму 8 800,00 грн., за вересень 2019 року на суму 8 800,00 грн. (борг за серпень), за листопад 2019 року на суму 8 800,00 грн., за листопад 2019 року на суму 701,00 грн. (відшкодування вартості електроенергії), за листопад 2019 року на суму 8 800,00 грн. (сплата боргу за жовтень), всього на суму 45 839, 00 грн. Також зазначає, що при наявності у відповідача заборгованості за зазначений позивачем період, неможливо було б укласти додаткові угоди. Також посилається на пункт 9 договору, та зазначає, що відшкодування орендареві витрат на оплату використаної у приміщенні електроенергії, водопостачання та водовідведення у розмірі, визначеному згідно показників лічильників, встановлених у приміщенні, а також відшкодування частину витрат на опалення магазину від загального рахунку за газ, пропорційно площі, яку займає суборендар. Відшкодування вищезазначених витрат, відповідач здійснював після надання рахунку, у якому зазначено об`єм природного газу, та його вартість, а також показання лічильників.

У наданих до суду 09.09.2021 року запереченнях (вх. № 21114) відповідач зазначає, що відповідачем було сплачена за зазначений позивачем період. За розрахунком відповідача сума сплати складає 45 839, 00 грн.

Щодо посилання позивача на акт звірки взаєморозрахунків, зазначає, що відповідний акт не підписаний відповідачем, а отже не є доказом наявності у відповідача заборгованості. Також зазначає, що позивачем у наданій до суду таблиці, було двічі нарахованого відповідачу відшкодування вартості електроенергії за грудень 2019 року, а саме на суми 282,42 грн. та 274,15 грн. Щодо заперечень позивача в частині ненадання відповідачем квитанцій за 24 місяці, відповідач зазначає, що останнім надано квитанції за спірний період, який заявлений позивачем у позовній заяві. Щодо направлення на адресу відповідача актів, посилається на статтю 74 Господарського процесуального кодексу України, та зазначає, позивачем не надано до суду доказів направлення актів виконаних робіт на адресу відповідача.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До первинних документів, які підтверджують здійснення операції, належать, зокрема, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, накладна, акти здачі-приймання робіт, акти надання послуг, акти виконаних робіт тощо.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 910/5226/17.

Судом здійснено перевірку наведено позивачем у позовній заяві розрахунку суми позовних вимог (а.с. 2) із урахуванням заперечень відповідача та наданих до суду квитанцій про сплату за договором, а саме заявленої до стягнення суми боргу у розмірі 52 208,49 грн., за період з липня 2019 року по грудень 2019 року. та з 01.01.2020 року по 03.01.2020 року, судом встановлено наступне.

Нараховано позивачемСплачено відповідачем
липень 2019 року у розмірі - 6771,67 грн. (частково погашена) 23.07.2019 року - 8 800,00 грн. 23.07.2019 року - 1138, 00 грн.
серпень 2019 року у розмірі - 8 799,96 грн.09.09.2019 року - 8 800,00 грн.
вересень 2019 року у розмірі - 8 799,96 грн.24.09.2019 року - 8 800,00 грн.
жовтень 2019 року у розмірі - 8 799,96 грн.01.11.2019 року 8 800,00 грн.
листопад 2019 року у розмірі - 8 799,96 грн.01.11.2019 року 8 800,00 грн. 01.11.2019 року 701,00 грн.
грудень 2019 року у розмірі - 8 799,96 грн.
з 01.01.2020 року по 03.01.2020 року - 850,77 грн.
відшкодування електроенергії, відшкодування вартості утримання електромереж у розмірі 303,83 грн. за листопад 2019 року;
відшкодування електроенергії, відшкодування вартості утримання електромереж у розмірі 282,42 грн. за грудень 2019 року
Враховуючи вищевикладене, та наявні у матеріалах справи документи та докази надані сторонами, відповідачем за заявлений позивачем період з липня 2019 року по грудень 2019 року та з 01.01.2020 року по 03.01.2020 року сплачено суму у розмірі 45 839,00 грн., що підтверджується квитанціями, а саме:

- від 23.07.2019 року на суму 8 800, 00 грн. (призначення платежу: оренда приміщення);

- від 23.07.2019 року на суму 1 138, 00 грн. (призначення платежу: за опалення);

- від 09.09.2019 року на суму 8 800, 00 грн. (призначення платежу: оренда приміщень від Блінкова Ю.В. А2/ХТ-1 від 16.01.2018 року);

- від 24.09.2019 року на суму 8 800,00 грн. (призначення платежу: оренда приміщень від Блінкова Ю.В. А2/ХТ-1 від 16.01.2018 року);

- від 01.11.2019 року на суму 8 800, 00 грн. (призначення платежу: оренда приміщень від Блінкова Ю.В. А2/ХТ-1 від 16.01.2018 року);

- від 01.11.2019 року на суму 8 800, 00 грн. (призначення платежу: оренда приміщень від Блінкова Ю.В. А2/ХТ-1 від 16.01.2018 року);

- від 01.11.2019 року на суму 701, 00 грн. (призначення платежу: оренда приміщень від Блінкова Ю.В. А2/ХТ-1 від 16.01.2018 року).

За змістом частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевикладене, та надані сторонами до матеріалів справи докази, сума боргу яка підтверджена матеріалами справи та наданими учасника справи документами за заявлений позивачем у позовній заяві період з липня 2019 року по 03.01.2020 року складає:

- за грудень 2019 року суму у розмірі 5518,72 грн.;

- за січень 2020 року з 01.01.2020 року по 03.01.2020 року суму у розмірі 850,77 грн.

Щодо заперечень відповідача в частині, що останній звільнив приміщення 15.12.2019 року, а позивачем не надано до суду доказів звільнення приміщення 03.01.2020 року, у зв`язку із чим, відповідачу не зрозуміло на якій підставі заявник нараховує плату за січень 2020 року, та внесення гарантійного платежу було обов`язковою умовою договору, а його не внесення унеможливлює підписання договору та його подальшої пролонгації, у зв`язку із чим, у відповідача відсутня заборгованість по сплаті платежів за договором суборенди № А2/ХТ-1, та наявна передоплата за договором суборенди № А2/ХТ-1 не приймаються судом, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 13 та частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до умов пункту 35.2. договору, сторони погодили, що повернення приміщення суборендарем й його передача орендареві здійснюється на підставі акту повернення приміщення, який підписується між сторонами. Суборендар зобов`язаний повернути приміщення орендареві у стані, що забезпечує можливість його подальшого використання в цілях. передбачених цим договором (а.с. 23).

Згідно пункту 35.6 договору, суборендар зобов`язаний здійснювати оплату усіх платежів, передбачених цим договором, до моменту підписання сторонами акту повернення приміщення. (а.с. 23).

Отже, сторонами на власний розсуд визначено порядок та умови розрахунків за договором, а також підставу виникнення зобов`язання з оплати та повернення приміщення.

При цьому відповідачем в порушення вимог Господарського процесуального кодексу України, не надано до суду жодного доказу у підтвердження повернення приміщення позивачу відповідно до умов договору.

Щодо акту звірки взаєморозрахунків від 09.12.2020 року (а.с. 16), на який як на підтвердження наявності вказаної заборгованості посилається позивач, суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 19.04.2018 року у справі № 905/1198/17 та від 05.03.2019 року у справі № 910/1389/18 згідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем.

Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.12.2020 року у справі № 916/499/20, від 19.04.2018 року у справі № 905/1198/17; від 24.10.2018 року у справі № 905/3062/17; від 05.03.2019 року у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 року у справі № 916/1727/17.

З аналізу вищевикладеного слідує, що надана позивачем до матеріалів справи копія акту звірки взаєморозрахунків у даній справі, не є належним доказом факту здійснення господарських операцій за спірним договором.

Крім того, надана позивачем до матеріалів справи копія акту звірки взаєморозрахунків не підписано з боку відповідача.

Досліджуючи матеріали справи, судом також було встановлено, що позивачем не надано до суду доказів направлення відповідачу претензії від 22.12.2020 року вих. № 1404 (а.с. 15).

При цьому позивачем в порушення вимог Господарського процесуального кодексу України, не надано до суду належних та допустимих доказів у підтвердження заявленої суми боргу за спірний період, а саме з липня 2019 року по 03.01.2020 року (виписки банку, акти надання послуг, виставлення рахунків, докази часткових оплат, платіжні доручення тощо).

Вищевикладене також спростовує твердження позивача щодо зарахування сплачених відповідачем сум в рахунок погашення заборгованості за інший період, та не приймається судом.

Будь-яких інших доказів у підтвердження наданих до суду заперечень, ані позивачем, ані відповідачем надано не було.

У відповідності до вимог частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Крім того, відповідно до вимог частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Також суд зазначає, що у відповідності до вимог частин 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, надані сторонами докази, суд дійшов до висновку що матеріалами справи підтверджена сума боргу у розмірі 6 369, 49 грн. (за грудень 2019 року у розмір 5 518,72 грн. та за січень 2020 року з 01.01.2020 року по 03.01.2020 року у розмірі 850,77 грн.) та підлягає до задоволення.

В частині стягнення суми боргу у розмірі 45 839,00 грн. за період з липня 2019 по грудень 2019 року - відмовити.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за спірним договорам, позивачем було нараховано відповідачу відповідно до умов договорів та наданого розрахунку 3 відсотки річних та інфляційні втрати (а.с. 3-5).

Щодо стягнення із відповідача 3 % річних у розмірі 2 592,43 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6 203, 16 грн. за заявлений позивачем у позовній заяві період за кожен місяць прострочення з 14.08.2019 року по 30.06.2021 року (із урахуванням встановлено судом боргу за грудень 2019 року та за січень 2020 року з 01.01.2020 по 03.01.2020 року), суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до встановленого судом боргу, судом встановлено що сума 3 % річних та інфляційних втрат за період з 14.01.2020 року по 30.06.2021 року, яка підлягає до стягнення становить суму у розмірі:

- 3 % річних - 276,89 грн.;

- інфляційні - 741,08 грн.

В решті нарахованих 3 % річних у розмірі 2 315,54 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5 462,08 грн. слід відмовити, як безпідставно нарахованої.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача. У зв`язку із чим з відповідача підлягає до стягнення сума у розмірі 274,90 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Блінкової Юлії Валеріївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашан Україна Гіпермаркет" (04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 15-А, ) грошові кошти у розмірі 6 369,49 грн., 3 % річних у розмірі 276,89 грн., інфляційні втрати у розмірі 741,08 грн. та судові витрати у розмірі 274,90 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення суми боргу у розмірі 45 839,00 грн., 3 - х 5 річних у розмірі 2 315,54 грн., інфляційних втрат у розмірі 5 462,08 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація у справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Реквізити сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ашан Україна Гіпермаркет" (04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 15-А, );

відповідач: Фізична особа - підприємець Блінкова Юлія Валеріївна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "27" вересня 2021 р.

Суддя О.О. Ємельянова