ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2021 р. Справа№ 923/1206/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 07.09.2021 року у справі №923/1206/20 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги першого заступника керівника Київської міської прокуратури

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021, повний текст якого складено 13.05.2020

у справі №923/1206/20 (суддя Джарти В.В.)

за позовом заступника керівника Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Білозерської селищної ради Білозерського району Херсонської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС"

про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення 84 305,74 грн.

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року заступник керівника Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Білозерської селищної ради Білозерського району Херсонської області (далі - позивач, Рада)звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (далі - ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС", відповідач) про:

- визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 31.05.2019 до договору № 264 від 01.02.2019 на постачання природного газу за державні кошти, укладеної між Радою та ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС";

- стягнення з ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" на користь Ради безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів в сумі 84 305,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав визнання додаткової угоди № 1 від 31.05.2019 до договору № 264 недійсною, оскільки її зміст суперечить меті Закону України «Про публічні закупівлі» щодо забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, що призвело до значної переплати бюджетних коштів.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.03.2021 у справі № 923/1206/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, дійшов висновку, що укладення додаткової угоди за договором відбулося відповідно до вимог частини 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», а отже, підстави для визнання додаткової угоди відсутні, що є наслідком відсутності підстав для стягнення з відповідача 84 305,74 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Прокурор звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 25.03.2021 у справі № 923/1206/20 та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним установленням обставин, які мають значення для справи унаслідок неправильного їх дослідження та оцінки; неправильним застосуванням норм матеріального права (частини четвертої ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», абз. 2 частини третьої ст. 6 ЦК України, статей 6-10 ПК України), порушенням норм процесуального права (статей 2, 7, 77, 86, 238 ГПК України).

На переконання скаржника, в порушення статей 76, 77, 86 ГПК України, суд дослідив інформацію лише про збільшення ціни на газ у період за квітень-травень 2019 року, та узяв до уваги, що протягом усього періоду з моменту укладання договору до моменту укладення додаткової угоди (лютий-травень 2019 року) ціна на газ фактично не збільшилася, а зменшилася, що свідчить про відсутність підстав для укладення додаткової угоди (наявність істотна умови - ціни у сторону збільшення).

На підтвердження власної позиції Прокурор в апеляційній скарзі наводить динаміку цін на природний газ за період з 01.01.2019 по 01.05.2019; динаміку середніх споживчих цін на природний газ за вказаний період; зазначає про роз`яснення Мінекономрозвитку України від 07.04.2015 № 3302-05/11398-07, згідно з яким внесення змін до договору має бути обґрунтованим та документально підтвердженим; зазначає про неналежність та недопустимість такого доказу як висновку експерта від 24.02.2021, оскільки дослідження не охоплюється усіма спірними періодами; вказує про незастосування судом статей 6-10 ПК України, що належать до застосування, в положеннях яких відсутнє віднесення до податків та зборів тарифів на транспортування природного газу, необхідність сплати яких визначено підставою для укладення додаткової угоди.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2021, справу №923/1206/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М. Л. - головуючий суддя; судді - Шаптала В. В., Куксов В. В.

Ухвалою суду від 29.06.2021 апеляційну скаргу Прокурора на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі №923/1206/20 залишено без руху з підстав несплати судового збору.

З урахуванням сплати судового збору в належному розмірі, ухвалою від 05.07.2021 апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі № 923/1206/20 призначив на 07.09.2021 о 10 год 30 хв; встановив учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 07.09.2021, не з`явився, своїх представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене та те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення її не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача.

Також позивач та відповідач не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

07.09.2021 в судовому засіданні Прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати.

Представник відповідача у даному судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи, ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» та Білозерська селищна рада Білозерського району Херсонської області за результатами публічної закупівлі уклали договір на постачання природного газу від 01.02.2019 № 264 (далі - Договір).

Відповідно до п. 4.1 Договору на момент укладання договору ціна газу за 1000 м3 встановлена у розмірі 9 099,20 грн, з урахуванням ПДВ. Загальна вартість усього договору складала 1 137 400,00 грн, з урахуванням ПДВ. Плановий обсяг споживання на 2019 рік - 125,000 тис.м.куб.

Надалі додатковою угодою від 31.05.2019 № 1 (далі - Додаткова угода) до Договору про постачання природного газу збільшено ціну за 1000 куб.м. - до 10 008,00 грн.

У п. 4 Додаткової угоди передбачено, що умови в частині зміни ціни застосовуються до правовідносин між сторонами, починаючи з 01.05.2019.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом про визнання Додаткової угоди недійсною та стягнення коштів в сумі 84 305,74 грн, вказав про такі підстави.

Прокурор стверджує, що зміст Додаткової угоди суперечить меті Закону України «Про публічні закупівлі» щодо забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері.

Такий висновок Прокурора ґрунтуються на тому, що в укладеній Додатковій угоді ціну на газ було змінено в бік збільшення без належних на те підстав.

Натомість за даними НАК «Нафтогаз України» станом на 01.01.2020 вартість природного газу за 1000 м3 становила 7286,40 грн, на 01.02.2020 - 6 249,60 грн, на 01.03.2020-5 527,20 грн.

Згідно з інформацією Головного управління статистики у Херсонській області за вих. № 04-24/2/2258-20 від 18.09.2020 середні споживчі ціни на газ природний по Херсонській області за 100 м3 у 2019 році становили, зокрема: у листопаді - 693,46 грн (6 934,00 грн за 1000 м3), у грудні - 616,92 грн (6 169,20 грн за 1000 м3), а у 2030 році: у січні - 685,25 грн (6 852,50 грн за 1000 м3), у лютому - 598,90 грн (6 989,00 грн за 1000 м3).

На переконання Прокурора через неправомірне збільшення ціни відповідач має відшкодувати 84 305,74 грн як коштів, які згідно з статтею 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набуті.

Зважаючи на викладені обставини, Прокурор звернувся з позовом до суду.

Відповідно до частини першої ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено частиною третьою ст. 631 ЦК України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

За п. п. 5, 9, 18, 32 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари; замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі. При цьому предмет закупівлі - це товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

Відповідно до частини четвертої ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

У Роз`ясненні, наданому Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 07.04.2015 № 3302-05/11398-07 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" зазначено, що внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Частиною другою ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

За приписами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Під час розгляду справи в першій інстанції Прокурор стверджував, що Додаткову угоду укладено за усною домовленістю між сторонами, із урахуванням змін до Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), а саме: включення до тарифу на природний газ вартості його транспортування.

Суд установив, що Додаткова угода укладена не за усною домовленістю, а на підставі звернення відповідача, як постачальника, до позивача, як споживача, з відповідним обґрунтуванням та наданням доказів наявності підстав для зміни істотних умов Договору.

Зокрема, 14.05.2019 ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" направило на адресу позивача лист № 342, в якому викладено питання необхідності внесення змін до Договору в частині ціни через

такі обставини: коливання ціни на природний газ на ринку у період квітень-травень 2019 року; прийняття органами державної влади нормативно-правових актів, які впливають на ціну природного газу шляхом підвищення тарифу на транспортування.

Як зазначено вище, згідно з частиною четвертою статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю можуть змінюватися у разі коливання ціни такого товару на ринку понад 10 відсотків, при умові, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" направило на адресу Ради разом з листом № 342 від 14.05.2019 Експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати № 0-344 від 24.04.2019 та Експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати № 0-373 від 06.05.2019.

Вказаними експертними висновками встановлено коливання ціни природного газу на ринку протягом квітня 2019 року: вартість природного газу з 01.04.2019 становила 7479,60 грн за 1000,00 м.куб; а з 01.05.2019 - 8337,60 грн за 1000,00 м.куб.

Суд установив, що зміна вартості (коливання) ціни на природний газ протягом квітня 2019 року становила 11,47%.

Отже, колегія суддів зазначає, що за наведених підстав відповідно до закону вказане коливання ціни є правомірною підставою для укладення додаткової угоди.

Через зазначені обставини, ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" звернулось з пропозицією до Ради про зміну ціни за Договором.

Згідно з матеріалами справи, сторони за Договором уклали Додаткову угоду, згідно з якою вартість природного газу змінилася - з 9 099,20 грн (за 1000,00 м.куб.) до 10 008,00 грн (за 1000,00 м.куб.), що становить 109,99 %, тобто, зростання ціни склало 9,99 %.

Умови щодо підвищення ціни за 10 000,00 м.куб. вступають в силу з 01.05.2019.

При цьому, суд установив, що після укладання Додаткової угоди загальна вартість за Договором склала 1 137 390,71 грн (до укладення Додаткової угоди така вартість за Договором становила 1 137 400,00 грн).

Суд установив, що за результатами підписаної Додаткової угоди ціни Договору збільшено не було.

Факт коливання ціни природного газу у спірному періоді та на момент укладання Додаткової угоди підтверджується також Висновком експерта № 2402/1 за результатами проведення експертного товарознавчого дослідження від 24.02.2021, згідно з яким вартість природного газу в квітні 2019 року становила 7 479,60 грн за 1000,00 м.куб., в травні 2019 року - 8 337,60 грн за 1000,00 м.куб. Збільшення вартості (коливання) природного газу на травень 2019 року в порівнянні з квітнем становила 11,47%.

Окрім того, суд урахував, що 22.04.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор) було прийнято постанову № 580, якою запроваджено тариф на доступ до потужності, що збільшило собівартість природного газу.

Відповідно до п. 1 розділу 1 Глави VIII Кодексу ГТС одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюється виключно на підставі договору транспортування.

Отже, починаючи з 01.05.2019 на постачальників газу, яким є ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" покладено оплату за послуги транспортування природного газу, що в свою чергу, збільшило вартість природного газу.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 21.12.2018 року № 2001 тимчасові тарифи на послуги транспортування природного газу з 01.05.2019 року становлять 157,19 грн (без ПДВ) за 1000 куб. м. на добу, або 188,63 грн (з ПДВ) за 1000 куб. м. на добу.

Суд, враховуючи вартість природного газу за Договором, розмір коливання ціни на ринку, а також встановлення тарифів на транспортування, встановив, що реальна собівартість природного газу, як товару, зросла на 1 189,55 грн, а саме: 9 099,20+11% (коливання ціни) +188,63 грн = 10 288,75 грн.

10 288,75 - 9099,20 = 1189,55 грн (реальне зростання вартості в квітні 2019 року).

При цьому, на виконання вимог пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» сторони збільшили вартість природного газу в межах 10 % ціни за одиницю товару, а саме: на 908,80 грн.

На переконання колегії суддів збільшення вартості природного газу було об`єктивною підставою для укладення Додаткової угоди, оскільки послуга з транспортування природного газу запроваджена Регулятором, що передбачає обов`язковість плати згідно закону за такі послуги.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, уклавши Додаткову угоду, Рада та ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" не порушили вимог статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Наведений висновок означає відсутність підстав для визнання укладеної Додаткової угоди недійсною.

Що стосується визнання судом першої інстанції ще однією правовою підставою для укладення Додаткової угоди «зміну ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів», то колегія суддів погоджується з доводами Прокурора, що така підстава у даному випадку не є підставою для правозастосування відповідних норм Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок.

Суд апеляційної інстанції погоджується з арґументами Прокурора в цій частині, оскільки тарифи на послуги транспортування природного газу не є податками та зборами в розумінні частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки наведене формулювання у вказаному Законі «зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів» розуміється як податки і збори, визначені Податковим кодексом України.

Проте колегія суддів звертає увагу Прокурора на те, що така помилка не призвела до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Окрім того, щодо неправомірності використання в якості належного та допустимого доказу висновка експерта від 24.02.2021, колегія суддів зазначає таке.

Законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку не визначено, а отже, виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово-промислову палату України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації.

З огляду на те, що коливання ціни підтверджено висновками не лише експерта, а й Експертним висновком Черкаської торгово-промислової палати №0-344 від 24.04.2019 та Експертним висновком Черкаської торгово-промислової палати №0-373 від 06.05.2019, то докази на підтвердження коливання ціни є належними та допустимими в розумінні господарського процесуального законодавства. При цьому, вказаний висновок експерта від 24.02.2021 є лише додатковим свідченням такого коливання, проте не основним.

Окрім того, щодо вимоги про стягнення 84 305,74 грн (заявленою на підставі ст. 1212 ЦК України), то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що така вимога є похідною від вимоги про визнання недійсною Додаткової угоди. Оскільки судом встановлена відсутність підстав для визнання Додаткової угоди недійсною, тому й вимога про стягнення 84 305,74 грн є такою, що не належить до задоволення.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст. 277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам позивача. До того ж, в оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду м. Києва від 25.03.2021 у справі № 923/1206/20 без змін.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі №923/1206/20 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі №923/1206/20 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4.Матеріали справи №923/1206/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 04.10.2021 (у зв`язку із перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці з 13.09.2021 по 17.09.2021 та судді Шаптали Є.Ю. з 20.09.2021 по 03.10.2021).

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов