ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа№ 925/1317/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Михайленку С.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.04.2021

у справі № 925/1317/19 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Михайлівської сільської ради

до: 1. Кам`янської районної державної адміністрації;

2. Приватного підприємства «ВАТ Компані»

про визнання недійсним договору,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури, назву якої в подальшому на підставі Закону України від 19.09.2019 № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та наказів Генерального прокурора від 17.02.2021 №39 та №40 змінено на Смілянську окружну прокуратуру (далі також - прокурор) в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації (далі - Черкаська ОДА, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Кам`янської районної державної адміністрації (далі - Кам`янська РДА, відповідач-1), Приватного підприємства «ВАТ Компані» (далі - ПП «ВАТ Компані», відповідач-2) про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору оренди землі від 24.02.2014 .

В обґрунтування заявлених вимог прокурор вказував на те, що Кам`янська РДА без належних правових підстав надала ПП «ВАТ Компані» право користування земельною ділянкою водного фонду площею 6,0 га, кадастровий номер :02:000:1175 з цільовим призначенням - для рибогосподарських потреб, яка розташована в адміністративних межах Михайлівської сільської ради (за межами населеного пункту).

Під час розгляду справи судом першої інстанції прийнято заяву прокурора про зміну предмету позову, в якій останній просив суд визнати недійсним договір оренди землі від 24.02.2014, укладений між Кам`янською РДА та ПП «ВАТ Компані», на підставі якого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.11.2016 вчинено запис за №1750117 про право користування земельною ділянкою площею 6,0 га з кадастровим номером :02:000:1175, що розташована в адміністративних межах Михайлівської сільської ради (за межами населеного пункту) та припинити ПП «ВАТ Компані» зареєстроване право оренди.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.04.2021 у справі № 925/1317/19 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи вказане рішення, суд виходив з того, що спірна земельна ділянка водного фонду підлягала передачі в користування в комплексі з водним плесом на земельних торгах, однак всупереч вимогам чинного законодавства, безпідставно вибула на підставі оспорюваного договору оренди землі у користування суб`єкта господарювання для здійснення рибогосподарської діяльності; враховуючи заяву відповідача-2 про застосування строку позовної давності до вимог про визнання недійсним договору оренди, з огляду на те, що про порушене право позивач міг достовірно дізнатись 24.02.2014, а прокурор звернувся до суду з даним позовом 08.11.2019, тобто після спливу строку позовної давності, не вказуючи на поважність причин пропуску такого строку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 19, 58, 59, 122, 210 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), ст. 51 Водного кодексу України (далі - ВК України), ст.ст. 256, 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус і суддів»), а також з порушенням норм процесуального права (ст.ст. 86, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)), у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор наголошував на помилковості висновку суду про звернення до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності, оскільки закон пов`язує початок перебігу строку позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом, коли стало відомо про порушення закону та порушення у зв`язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів позивача; право оренди земельної ділянки водного фонду зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.11.2016, тобто саме з цієї дати у сторін виникли права та обов`язки за цим договором, а відтак, позивач міг дізнатись про порушення свого права лише з цього моменту; з даним позовом прокурор звернувся до суду 06.11.2019, тобто в межах строку позовної давності.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.04.2021 у справі №925/1317/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 01.09.2021, встановлено Черкаській ОДА, Кам`янській РДА та ПП «ВАТ Компані» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшли: 19.07.2021 від позивача - клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника останнього; 28.07.2021 від прокуратури - клопотання про заміну позивача на його правонаступника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2021 залучено в якості правонаступника позивача - Михайлівську сільську раду; оголошено у розгляді справи перерву до 22.09.2020; зобов`язано Смілянську окружну прокуратуру направити на адресу Михайлівської сільської ради копії позовної заяви з додатками, рішення Господарського суду Черкаської області від 28.04.2021 у справі № 925/1317/19, апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 з додатками та надати суду докази виконання вказаних дій; Михайлівській сільській раді встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

На електронну пошту Північного апеляційного господарського суду надійшли:14.09.2021 - від Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури - документи на виконання вимог ухвали суду від 01.09.2021; 16.09.2021 від позивача - клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника останнього.

21.09.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника.

У судове засідання 22.09.2021 позивач, відповідач-1 та відповідач-2 повторно не з`явились, своїх уповноважених представників не направили, про місце, день та час розгляду даної справи були повідомлені належним чином.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін та, враховуючи відсутність клопотань про відкладення розгляду справи та наявність клопотання позивача про розгляд справи без його участі, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за їх відсутності.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, постановивши нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

22.09.2021 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору оренди землі від 24.02.2014 у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі матеріали та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, розпорядженням Кам`янської РДА від 06.09.2007 №236 «Про затвердження технічної документації із землеустрою по наданню в оренду земельної ділянки ПП «ВАТ Компані» земельна ділянка водного фонду площею 6,0 га, кадастровий номер :02:000:1175, цільове призначення - для рибогосподарських потреб, яка розташована на адміністративній території Михайлівської сільської ради за межами населеного пункту, надана в оренду відповідачеві-2 терміном на 5 років.

На підставі вищезазначеного розпорядження та розпорядження Кам`янської РДА від 31.12.2008 № 377 щодо збільшення орендної плати за використання земель державної власності, 20.05.2012 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,0 га під існуючим ставом терміном на 5 років. Договір зареєстрований Відділом Держкомзему у Кам`янському районі Черкаської області у Державному реєстрі земель 05.06.2012 за №00291.

Термін дії договору оренди землі від 20.05.2012 закінчився 05.06.2017.

Однак, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 17.11.2016 проведено державну реєстрацію права оренди за ПП «ВАТ Компані» земельною ділянкою площею 6,0 га з кадастровим номером :02:000:1175.

Підставою проведення державної реєстрації права користування земельною ділянкою зазначено договір оренди землі від 24.02.2014, з терміном дії до 17.11.2021.

Так, 24.02.2014 між Кам`янською РДА (у тексті договору - орендодавець) та ПП «ВАТ Компані» (у тексті договору - орендар) було укладено договір оренди землі (далі - договір/оспорюваний договір), відповідно до п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду, яка знаходиться на адміністративній території Михайлівської сільської ради за межами населеного пункту.

Згідно з п. 2 договору в оренду надається земельна ділянка загальною площею 6,0 га під існуючим ставом відповідно до розпорядження Кам`янської РДА від 06.09.2007 №236 та розпорядження щодо збільшення орендної плати за використання земель державної власності від 06.09.2007 №377. Кадастровий номер :02:000:1175.

У пункті 8 договору сторони погодили, що договір укладено на 5 (п`ять) років з моменту реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

За умовами п. п. 14, 15 договору земельна ділянка передається в оренду для рибогосподарських потреб. Цільове призначення земельної ділянки - землі водного фонду.

Відповідно до п. 40 договору останній набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації.

Прокурор звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на те, що розпорядження Кам`янської РДА від 06.09.2007 №236, на підставі якого було укладено оспорюваний договір, вичерпало свою дію в результаті укладення договору оренди від 20.05.2012, термін дії якого закінчився, а тому не може повторно застосовуватися при укладенні наступного правочину (договору оренди землі від 24.02.2014). Водночас, прокурор вказав на те, що спірна земельна ділянка водного фонду була передана Кам`янською РДА в оренду ПП «ВАТ Компані» поза передбаченою законом обов`язковою процедурою проведення торгів, а також особою, яка не мала права на розпорядження нею, в порушення ст.ст. 122, 124 ЗК України та ст.ст. 51, 59 ВК України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апелянта вважає обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру», відповідно до ч. 3 ст. 23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

У кожній окремій справі, суд зобов`язаний з`ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» для представництва інтересів держави у суді прокурором і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому, з огляду на приписи ч. 4 ст. 236 ГПК України, суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, у тому числі, стосовно того, що повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, а тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру).

У постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Згідно з ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

В обґрунтування підстав для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Черкаської ОДА прокурором зазначено, що останньою, як органом, уповноваженим державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах, самостійно захист інтересів держави в сфері регулювання спірних правовідносин не здійснювався, заходи цивільно-правового реагування щодо повернення водного об`єкту у розпорядження держави не вживалися, що і стало підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі вказаного органу.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 122 ЗК України в редакції, чинній станом на час звернення з позовом до суду, визначені повноваження органів виконавчої влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землями певних категорій.

Так, відповідно до ч. 3 цієї статті районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для, зокрема, ведення водного господарства.

Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (ч. 5 ст.122 ЗК України).

Отже, станом на час звернення з даним позовом до суду саме Черкаська ОДА була органом, уповноваженим передавати спірну земельну ділянку водного фонду у користування з метою риборозведення, тобто органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Листом Кам`янського відділу Смілянської місцевої прокуратури від 26.09.2019 №33/2-996 вих.19 доведено до відома Черкаської ОДА в особі Департаменту агропромислового розвитку про наявність виявлених порушень та необхідність захисту державних інтересів в цій частині, проте, останнім надана формальна відповідь на звернення прокурора про відсутність будь-яких підтверджуючих даних у Департамента, які б свідчили про факти порушень зі сторони відповідача-2.

Як вбачається з листа Департамента агропромислового розвитку Черкаської ОДА від 08.10.2019 №02-21/1192, ПП «ВАТ Компані» звернулося до останньої з клопотанням від 27.05.2019 про виготовлення паспорта водного об`єкта площею 6,0 га, що розташовані в адміністративних межах Михайлівської сільської ради та для розгляду вказаного клопотання був наданий договір оренди земельної ділянки від 24.02.2014.

З викладеного вбачається, що Черкаська ОДА достовірно знала про використання спірної земельної ділянки ПП «ВАТ Компані» та про існування оспорюваного договору оренди землі від 24.02.2014, починаючи з травня 2019 року.

Разом з цим, Черкаською ОДА не виявлено самого факту неправомірного укладення оспорюваного договору оренди землі та відповідно жодних заходів з метою усунення цього порушення не вживалося.

Листом від 08.10.2019 №02-21/1192 Черкаська ОДА повідомила, що не вбачає підстав для звернення до суду та вважає, що відсутні докази порушень чинного законодавства.

Як зазначає прокурор, Черкаська ОДА, будучи уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, маючи інформацію та документи щодо незаконної передачі в користування земельної ділянки водного фонду, не надала правову оцінку укладеному договору та не виявила незаконність передачі такої земельної ділянки в користування.

У даному випадку, на переконання прокурора, порушення інтересів держави полягає в незаконній передачі земельної ділянки водного фонду державної власності у користування, не проведенні земельних торгів з метою визначення максимального розміру орендної плати, що призвело до того, що орендна плата сплачується лише на земельну ділянку без декларування водного плеса, що має наслідком бюджетні втрати.

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність договору оренди, укладеного органом виконавчої влади, такому суспільному інтересу не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор перед поданням позову звернувся до позивача з листом від №33/2-1060 вих-19 від 05.11.2019, в якому повідомив про намір здійснити представництво інтересів держави шляхом подання даного позову до Господарського суду Черкаської області, вказуючи на невжиття Черкаською ОДА заходів представницького характеру, спрямованих на захист інтересів держави.

Отримання вказаного повідомлення позивачем не заперечується, проте останнім не було вжито жодних заходів для самостійного захисту зазначених інтересів держави, а також не надано відповіді на звернення прокурора.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції встановлено, що прокурором до звернення з даним позовом до суду було дотримано порядок, передбачений статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та належним чином обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення прокурора до суду.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цією ж статтею визначено і орієнтовний перелік способів захисту, зокрема, визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі.

Аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

У ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наведено визначення поняття «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з яким, державна реєстрація це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а лише засвідчення державою вже набутого особою права власності. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Отже, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

З тексту оспорюваного договору оренди землі від 24.02.2014 вбачається, що підставою його укладення було розпорядження Кам`янської РДА від 06.09.2007 №236 «Про затвердження технічної документації із землеустрою по наданню в оренду земельної ділянки.

Інших розпоряджень Кам`янською РДА щодо передачі права користування ПП «ВАТ Компані» земельною ділянкою площею 6.0 га з кадастровим номером :02:000:1175 не приймалося.

Конституційний суд України в рішенні №7-рп/2009 від 16.04.2009 дійшов висновку про те що ненормативні правові акти, зокрема і рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Верховний суд України в постанові від 16.12.2015, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-2510цс15 на спільному засіданні Судових палат у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного суду України, сформулював правовий висновок вказавши, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд правомірно погодився з доводами прокурора про те, що розпорядження Кам`янської РДА від 06.09.2007 №236 «Про затвердження технічної документації із землеустрою по наданню в оренду земельної ділянки ПП «ВАТ Компані» вже вичерпало свою дію в результаті укладення вищевказаного договору оренди від 20.05.2012, термін дії якого закінчився, та не може повторно застосовуватися при укладенні наступного правочину, зокрема, договору оренди землі від 24.02.2014.

Обставини укладення спірного договору також встановлені Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки від 24.05.2019 №188-ДК/271АП/09/01/19, що проведена Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Крім того, розпорядженням Черкаської ОДА від 24.07.2015 № 359 «Про надання в користування на умовах оренди водних об`єктів розташованих на території області» повноваження щодо передачі в оренду водних об`єктів делеговані Комісії з питань погодження надання водних об`єктів, розташованих у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів а також тих, які не входять до складу певного району.

Даним розпорядженням доручено Департаменту агропромислового розвитку обласної державної адміністрації підготовку документів, необхідних для передачі водних об`єктів, організації проведення земельних торгів по продажу права користування на умовах оренди водного об`єкту у комплексі із земельною ділянкою, за рішенням комісії укладати продовжувати та розривати з орендарями договори оренди або надавати вмотивовані відмови.

За інформацією Департаменту, ПП «ВАТ Компані» не зверталось до Черкаської ОДА з питань оренди водних об`єктів.

За змістом положень ч. 4 ст. 59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту.

Відповідно до ст. 51 ВК України водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою. Водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначними ЗК України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства

За змістом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Враховуючи викладене, як правильно встановлено судом першої інстанції, спірна земельна ділянка водного фонду підлягала передачі в користування в комплексі з водним плесом на земельних торгах, однак всупереч вимогам чинного законодавства, безпідставно вибула на підставі оскаржуваного договору оренди землі у користування суб`єкта господарювання для здійснення рибогосподарської діяльності.

Серед способів захисту прав на земельні ділянки приписи ст. 152 ЗК України визначають і такий, як визнання угоди недійсною.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст. 216 ЦК України).

Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оспорюваний договір оренди землі від 24.02.2014 укладений між Кам`янською РДА та ПП «ВАТ Компані» за відсутності належних правових підстав та є таким, що суперечить положенням чинного законодавства щодо передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, а саме, без проведення земельних торгів, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України як такий, що суперечить ЗК України, ВК України, ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про помилковість висновку місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем-2 подано до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним договору оренди землі, посилаючись на те, що строк позовної давності щодо вказаної вимоги сплинув 24.02.2017, тобто після закінчення трьох років з моменту підписання сторонами оспорюваного правочину.

Колегія суддів враховує, що цивільним законодавством встановлені певні часові обмеження примусового захисту цивільного права.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За приписами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що строком позовної давності є термін, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до суду для захисту своїх прав у цивільно-правових відносинах або реалізації владних повноважень.

При цьому, початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов`язується як з моментом порушення прав особи, так і з моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При зверненні з позовом до суду прокурор вказував на те, що про порушене право держави та про особу, яка його порушила, йому та позивачеві стало відомо за результатами моніторингу інформації, розміщеної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Так, з матеріалів справи вбачається, що право оренди спірної земельної ділянки водного фонду було зареєстровано у вказаному реєстрі 17.11.2016.

За змістом ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі», за змістом ст. 6 якого право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право її постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 ЗК України).

Таким чином, з огляду на положення статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди земельної ділянки набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17, згідно з яким цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на умови оспорюваного договору оренди землі (п. п. 8, 40), якими передбачено, що договір укладено на 5 років з моменту реєстрації; договір набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації.

Отже, як правильно зазначає прокурор, цивільні права та обов`язки сторін за оспорюваним договором оренди землі від 24.02.2014 виникли лише 17.11.2016, тобто з дати його державної реєстрації, а відтак, позивач міг дізнатись про порушення свого права лише з цього моменту.

Також з матеріалів справи вбачається, що саме 17.11.2016 у відповідності до умов оспорюваного договору Кам`янська РДА передала, а ПП «ВАТ Компані» прийняло в користування спірну земельну ділянку, що підтверджується Актом про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 17.11.2016.

За змістом ст. 4 ГПК України у судовому порядку підлягає захисту лише порушене, невизнане чи оспорюване право.

За таких обставин, за захистом порушеного права позивач міг звернутись не раніше виникнення прав та обов`язків за оспорюваним договором, тобто з 17.11.2016.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що про порушення своїх прав позивач міг дізнатися лише після державної реєстрації оспорюваного договору оренди землі та прокурор звернувся з даним позовом до суду 06.11.2019, тобто в межах трирічного строку позовної давності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності за заявленими позовними вимогами.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурором доведено суду належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та порушення відповідачами прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, з огляду на те, що обраний прокурором у спірних правовідносинах спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, є тим належним та ефективним (у розумінні положень статті 13 Конвенції) способом захисту порушеного права позивача, який забезпечує реальне поновлення його порушених прав, та реалізований в межах строку позовної давності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору оренди землі від 24.02.2014 в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог та неправильне застосування судом норм матеріального права, обґрунтованість доводів апеляційної скарги Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Черкаської області від 28.04.2021 у справі №925/1317/19 в частині відмови у задоволенні вимоги про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору оренди землі від 24.02.2014 - скасуванню, з постановленням нового рішення в цій частині про задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.04.2021 у справі №925/1317/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 28.04.2021 у справі №925/1317/19 скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди землі від 24.02.2014.

3. Ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким позов Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Михайлівської сільської ради задовольнити повністю.

4. Визнати недійсним договір оренди землі від 24.02.2014, укладений між Кам`янською районною державною адміністрацією та Приватним підприємством «ВАТ Компані», на підставі якого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.11.2016 вчинено запис за №1750117 про право користування земельною ділянкою площею 6,0 га з кадастровим номером :02:000:1175, що розташована в адміністративних межах Михайлівської сільської ради (за межами населеного пункту).

5. Стягнути з Приватного підприємства «ВАТ Компані» (20825, Черкаська обл., Кам`янський р-н, село Михайлівка, вул. Героїв Майдану, будинок 1А; ідентифікаційний код 31947768) на користь Черкаської обласної прокуратури (18015, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 286, ідентифікаційний код 02911119) 960 (дев`ятсот шістдесят) грн 50 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 1 440 (одну тисячу чотириста сорок) грн 75 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Стягнути з Кам`янської районної державної адміністрації (20800, Черкаська обл., Кам`янський р-н, місто Кам`янка, вул. Героїв Майдану, будинок 37; ідентифікаційний код 04061205) на користь Черкаської обласної прокуратури (18015, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 286, ідентифікаційний код 02911119) 960 (дев`ятсот шістдесят) грн 50 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 1 440 (одну тисячу чотириста сорок) грн 75 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Доручити Господарському суду Черкаської області видати накази на виконання даної постанови.

8. Матеріали справи №925/1317/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.09.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова