ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" вересня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2131/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання Пелехатій А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Прядко (на підставі ордеру);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Восток» (65048, м. Одеса, вул. Успенська, буд. №39/1, 1-2 поверх, оф. 2/4, );

до відповідача: Приватного підприємства «Топрак Агро» (68710, Одеська обл., Болградський район, с. Дмитрівка, вул. Леніна, буд. 188, );

про стягнення 443 039,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 22.07.2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія Восток звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2214/21) до відповідача Приватного підприємства Топрак Агро, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 443 039,51 грн., з яких: 331 913,00 грн. основна заборгованість, 111 126,51 грн. пені, також судовий збір в розмірі 6645,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу добрив № 03-05/1 від 03.05.2019 року, а саме в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.07.2021 року було відкрито провадження у справі №916/2131/21, за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18.08.2021 р. о 15:00.

У судовому засіданні від 18.08.2021 року суд ухвалою у протокольній формі оголосив перерву для розгляду справи по суті до 22.09.2021 року о 14:00.

22.09.2021 року в судове засідання з`явився представник позивача та повідомив, що відповідач здійснив погашення основної суми заборгованості та просив долучити копію платіжного доручення, представник позивача просив стягнути штрафні санкції. Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Відповідач ПП «Топрак Агро» про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформованого судом, які були ним отримані, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення, однак у судові засідання станом на 22.09.2021 відповідач не з`являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні від 22.09.2021 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, а також суд закрив провадження в частині стягнення основної заборгованості та повідомив, що повне рішення буде складено 27.09.2021 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, суд встановив:

03.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Восток» (Продавець) та Приватним підприємством «Топрак Агро» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу добрив №03-05/1, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати Покупцю у власність мінеральні азотні добрива: гранульований карбамід, вміст N=46,22 % (Добрива) а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити зазначені Добрива.

Згідно п.1.2 Договору, найменування, асортимент, кількість, вартість (ціна) і строки поставки Добрив визначаються Сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору. Якщо інше не визначене в Специфікації, поставка Добрив здійснюється на умовах EXW згідно ІНКОТЕРМС 2010. Місце передачі Добрив Продавцем Покупцю - склад Продавця за адресою: Україна, Одеська область, м. Кілія, портопункт Кілія ДП «МТП Усть- Дунайск.

Пунктами 2.1, 2.2 Договору визначено, що вартість Добрив вказується в Специфікації і зміні не підлягає, крім коригування в порядку, установленому в пункті 2.2 цього Договору. Вартість Добрив установлюється в гривнях з прив`язкою до курсу долара США, установленого Національним банком України. У випадку, якщо на дату оплати вартості (частини вартості) Добрив офіційний курс долара США до гривні зросте більше, ніж на 2 % стосовно курсу, установленого на дату підписання цього Договору, Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю відповідний платіж, скорегувавши суму з урахуванням зміни офіційного курсу долара США до гривні на дату платежу.

За п.п. 2.3-2.4 Договору, якщо інше не встановлене в Специфікації, Покупець робить зарахування або оплату вартості Добрив, зазначеної в Специфікації, не пізніше 01.09.2019 р. Покупець здійснює оплату вартості Добрив у гривні безготівковим способом шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Продавця або шляхом зарахування зустрічних однорідних грошових вимог згідно з ЦК.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Договору, покупець зобов`язується при одержанні Добрив до підписання ТТН і видаткової накладної про їх одержання перевірити кількість, асортимент, цілісність упакування і повідомити Продавця про всі виявлені недоліки. Добрива вважаються переданими Продавцем і отриманими Покупцем у момент підписання видаткової накладної/товаротранспортної накладної/акту приймання-передачі.

Положеннями п.п. 4.2-4.3 Договору передбачено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором і чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За порушення Покупцем порядку оплати вартості Добрив, передбаченого пунктом 2.4. Договору або іншого порядку, погодженого сторонами в Специфікації, Продавець має право вимагати від Покупця сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення. Нарахування пені припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання по оплаті повинно було бути виконане.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Додатком №1 від 31.05.2019 року до договору купівлі-продажу добрив № 03-05/1 від « 03» травня 2019 р. Сторонами погоджено Специфікацію на поставку мінеральних добрив у кількості 29862 тонни на загальну суму 331 913,00 грн. та встановлено строк поставки добрив до 05.06.2019 року.

Позивач ТОВ «Торгівельна компанія «Восток» виконав свій обов`язок щодо поставки товару ПП «Топрак Агро» у кількості та строк визначені сторонами на загальну суму 331 913,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №101 від 31.05.2019 року, яка міститься в матеріалах справи.

14.05.2021 року ТОВ «Торгівельна компанія «Восток» направила на юридичну адресу ПП «Топрак Агро» претензію щодо сплати заборгованості за поставлений товар, а також штрафних санкцій за прострочення оплати товару та встановлено строк на виконання вимог претензії до 15.07.2021 року.

Відправлення вказаної претензії на юридичну адресу відповідача підтверджується поштовою накладною за №193, описом вкладення до листа та фіскальним чеком від 14.05.2021 року про оплату послуг поштового зв`язку.

Як вказує позивач, станом на подачу позову до суду, відповідач не здійснив оплату отриманого товару та не сплатив штрафні санкції у визначений претензією строк, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з ПП «Топрак Агро» 331 913,00 грн. основної заборгованості, 111 126,51 грн. пені, також судового збору в розмірі 6645,60 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення щодо договору поставки містяться і у ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Згідно з положеннями ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно п. 1 ст. 628 цього кодексу, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, суд зазначає, що перш за все для встановлення порушення прав позивача за захистом якого він звернувся з даним позовом, слід виходити із змісту умов укладеного між сторонами договору, який розцінюється судом як джерело матеріального права, яким безпосередньо врегульовано права та обов`язки сторін.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

За приписами ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Як було встановлено судом, враховуючи наявність в матеріалах справи підписаної та скріпленої печатками сторін видаткової накладної про поставку відповідного товару, суд дійшов висновку про належне виконання позивачем обов`язку щодо поставки товару у кількості та строк визначений сторонами договору

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, у договорі купівлі-продажу добрив №03-05/1 від 03.05.2021 року сторони погодили строк оплати - якщо інше не встановлене в Специфікації, Покупець робить зарахування або оплату вартості Добрив, зазначеної в Специфікації, не пізніше 01.09.2019 р.

Між тим, оскільки відповідач не виконав свого обов`язку щодо сплати отриманого товару в строк не пізніше 01.09.2019 року, позивач відправив відповідачу претензію, якої було нараховано штрафні санкції та продовжено строк виконання зобов`язання щодо сплати основного боргу та пені до 15.07.2021 року.

Однак, в судовому засіданні від 22.09.2021 року позивачем заявлено, що відповідач сплатив основний борг та долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення №128 від 21.09.2021 року про оплату ПП «Топрак Агро» основної суми заборгованості в розмірі 331 913,00 грн.

Відповідно до п.2, ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищенаведені обставини, в зв`язку з погашенням відповідачем суми основної заборгованості за договором купівлі-продажу добрив №03-05/1 від 03.05.2021 року, суд дійшов висновку про наявність фактичних та правових підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення з ПП «Топрак Агро» основної заборгованості в сумі 331 913,00 грн.

Щодо нарахування та стягнення з відповідача пені у розмірі 111 126,51 грн., суд зазначає:

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1,2 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається зі змісту п.4.2 договору купівлі-продажу добрив №03-05/1 від 03.05.2021 року, за порушення Покупцем порядку оплати вартості Добрив, передбаченого пунктом 2.4. Договору або іншого порядку, погодженого сторонами в Специфікації, Продавець має право вимагати від Покупця сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення. Нарахування пені припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання по оплаті повинно було бути виконане.

Так, позивачем було нараховано відповідачу пеню у розмірі 111 126,51 грн. та в позовній заяві викладено розрахунок штрафних санкцій.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок позивача на суму 111 126,51 грн., суд встановив, що правильним розміром пені, що підлягає до стягнення з відповідача є 111 215,13 грн.

Однак, враховуючи відсутність у суду повноважень на вихід за межі заявленого позивачем розміру позовних вимог, як встановлено ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу, беручи до уваги положення договору про можливість нарахування пені протягом трьох років з дня, коли зобов`язання по оплаті повинно було бути виконане, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для присудження до стягнення із відповідача штрафних санкцій у розмірі 111 126,51 грн.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, враховуючи закриття провадження по справі в частині в частині стягнення з ПП «Топрак Агро» основної заборгованості в сумі 331 913,00 грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Торгівельна компанія «Восток» щодо стягнення з ПП «Топрак Агро» пені у розмірі 111 126,51 грн.

При здійсненні вищевказаних висновків суд враховує, що ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, суд вважає за необхідне окремо наголосити, що добросовісність у правовідносинах означає здійснення сторонами заходів, спрямованих на уникнення правопорушення.

На підставі ч.1, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Топрак Агро» (68710, Одеська обл., Болградський район, с. Дмитрівка, вул. Леніна, буд. 188, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Восток» (65048, м. Одеса, вул. Успенська, буд. №39/1, 1-2 поверх, оф. 2/4, ) пеню у розмірі 111 126/сто одинадцять тисяч сто двадцять шість/грн. 51 коп., а також 6645/шість тисяч шістсот сорок п`ять/грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Закрити провадження у справі № 916/2131/21 у частині стягнення основної заборгованості з Приватного підприємства «Топрак Агро» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Восток» у розмірі 331 913, 00 грн. у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 вересня 2021 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська