РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/653/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Федоренко Ю.В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю НФМ АГРО,

вул. Зіни Бєлої, 156, кв. 8, кім. 5, м. Новомосковськ, Дніпропетровська обл., 51200;

поштова адреса: вул. Набережна Заводська, 9Б-1, м. Дніпро, 49019;

адреса представника: вул. Набережна Перемоги, 130, корп. 3, кв. 71, м. Дніпро, 49106 (адвокат Познянський В.А.)

до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю СД-АГРО, вул. Незалежності, 103, м. Остер, Козелецький район, Чернігівська обл., 17044

про стягнення 8031,45 грн

Представники сторін: не викликались

Встановив:

Від позивача до суду надійшла позовна заява про стягнення заборгованості в якій зазначена ціна позову 8031,45 грн. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 28.10.2019 на виконання замовлення СТОВ СД-АГРО № СФ-00070550 від 28.10.2019 ТОВ НФМ АГРО були надані послуги з сервісного обслуговування сільськогосподарської техніки замовника трактора CASE IH Magnum 310, серійний номер Z7RZ06007 вартістю 6912,00 грн згідно акту виконаних робіт № РН-00048764 від 28.10.2019, які не оплачені відповідачем.

Ухвалою суду від 25.06.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю НФМ АГРО залишено без руху, позивачу протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду запропоновано усунути недоліки позовної заяви.

08.07.2021 на адресу суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви від 06.07.2021 в якій уточнено позовні вимоги та заявлено до стягнення з відповідача загальну суму 8031,45 грн, з яких: 6912,00 грн суму основного боргу за надані послуги, 335,75 грн 3% річних за період з 05.11.2019 по 17.06.2021, 783,70 грн інфляційні втрати за період з 05.11.2019 по 17.06.2021.

Ухвалою суду від 13.07.2021 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/653/21, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів і зобов`язано відповідача надати суду документи податкової звітності та бухгалтерського обліку по господарським операціям з ТОВ «НФМ АГРО» за жовтень 2019 року, а саме оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за період з 28.10.2019 по теперішній час, податкову декларацію з ПДВ з додатком за формою Д5 «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» за жовтень 2019 року.

У встановлені судом строки відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 21.07.2021 № 19/21 з доданими до нього документами, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити повністю у задоволенні позову та витребувати у ТОВ «НФМ Агро» оригінал заявки та декларації з ПДВ з додатками за період жовтень 2019 року по даний час та посилається на наступне:

- взаємовідносин та будь-яких господарських операцій в період з жовтня 2019 року між СТОВ «СД-Агро» та TOB «НФМ Агро» не було;

- будь-які договори чи інші документи, що свідчили б про господарські операції не підписувались і по факту відсутні. Посилання позивача на заявку, яка нібито була подана для виконання робіт не мають під собою підґрунтя, так як будь-які заявки в період жовтня 2019 року посадовими особами СТОВ «СД-Агро» не підписувались, оригінали таких заявок в СТОВ «СД-Агро» відсутні;

- надана суду копія заявки не містить посилань на договір, не містить обов`язкових реквізитів як замовника так і виконавця, опис несправностей, категорія ремонту не заповнені, зі змісту наданої заявки взагалі важко зрозуміти суть та предмет такої заявки, не можливо встановити що там йдеться про сервісне обслуговування техніки, відсутня навіть назва виконавця, тому немає жодних підстав вважати, що вона стосується саме TOB «НФМ Агро». Така заявка не може бути визнана первинним документом в розумінні як податкового законодавства так і бухгалтерського обліку, і жодним чином не може підтверджувати факт виконаних робіт;

- надана суду копія акту виконаних робіт №РН-00048764 від 28.10.2019 складена представниками TOB «НФМ Агро» на власний розсуд, базується на бездоказовій фіксації виконаних робіт, даний акт не підписувався жодним представником СТОВ «СД-Агро», тому не може вважатись первинним бухгалтерським документом, а відповідно і жодної юридичної сили не має. Будь-яке виконання робіт повинне скріплюватись підписами обох сторін, а складання акту однією стороною не відповідає вимогам діючого законодавства та не може бути доказом в суді;

- твердження про надсилання акту виконаних робіт на підпис СТОВ «СД-Агро» не має жодного підґрунтя, так як докази такого надсилання відсутні; будь-яких доказів про прийняття робіт представниками СТОВ «СД-Агро» позивач не надав;

- щодо проведення даної операції в бухгалтерському та податковому обліку TOB «НФМ Агро» та складанні податкової накладної, то це свідчить про порушення правил та стандартів бухгалтерського обліку, так як відображено господарську операцію без підтверджуючих первинних документів. Зокрема надана суду оборотно-сальдова відомість по рахунку 36122, де зазначена бухгалтерська проводка по СТОВ «СД-Агро» зроблена безпідставно, з порушенням стандартів бухгалтерського, обліку, так як зроблена без належно оформлених первинних документів, а тому не може свідчити про суму заборгованості по СТОВ «СД-Агро», докази наявності первинних документів на підставі яких зроблені бухгалтерські операції та проводки суду не надані;

- СТОВ «СД-Агро» у бухгалтерському обліку не відображено жодних господарських операцій з TOB «НФМ Агро» у жовтні 2019 року, так як вони відсутні, підстав для відображення таких бухгалтерських проводок немає, відповідно і суми ПДВ не включались до податкового кредиту;

- позивачем було помилково зареєстровано податкову накладну у жовтні 2019 року, дану помилку ймовірно було виправлено у наступних періодах, тому потребують досліджень всі періоди обліку ПДВ по TOB «НФМ Агро» з жовтня 2019 року по даний час; відсутність первинних документів свідчить про реєстрацію податкової накладної TOB «НФМ Агро» безпідставно, що є порушенням податкового законодавства.

До відзиву додані: докази направлення даного відзиву позивачу; оборотно-сальдова відомість по рахунку 361 за період жовтень 2019 липень 2021; копія податкової декларації з ПДВ з додатком 5 за жовтень 2019.

Клопотання відповідача про витребування у позивача додаткових доказів судом залишено без задоволення в зв`язку з його недостатньою обгрунованістю.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з приписами ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Так, враховуючи принцип незмінності складу суду, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, повне рішення складено 27.09.2021 - в перший робочий день після усунення дії обставин, що зумовили відсутність судді Федоренко Ю.В.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд встановив наступне.

Як стверджує позивач, 28.10.2019 на виконання замовлення Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» №СФ-00070550 від 28.10.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «НФМ АГРО» були надані послуги з сервісного обслуговування сільськогосподарської техніки замовника - трактора CASE ІН Magnum 310, серійний номер Z7RZ06007 - вартістю 6912,00 грн з ПДВ. За фактом надання послуг Товариством з обмеженою відповідальністю «НФМ АГРО» був складений акт виконаних робіт №РН-00048764 від 28.10.2019 року, який після його підписання виконавцем в двох примірниках був переданий замовнику для підписання та скріплення печаткою, однак останнім на адресу TOB «НФМ АГРО» не повертався. За змістом вказаного акту оплата за надані послуги мала бути здійснена замовником протягом 5 банківських днів з моменту підписання акту, якщо інше не зазначено у договорі. При цьому окремого договору про надання послуг між сторонами не укладалось.

За фактом надання послуг Товариством з обмеженою відповідальністю «НФМ АГРО» 28.10.2019 складено податкову накладну №5609 на суму 6912,00 грн з ПДВ, яку 07.11.2019 зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних за №. Господарські операції з надання послуг із сервісного обслуговування техніки відображено в податковій декларації 5 ПДВ за жовтень 2019 року, в розділі І «Податкові зобов`язання» Додатку №5 «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів») до якої під порядковим номером 899 (індивідуальний податковий номер контрагента 85) задекларовано обсяг господарської операції в сумі 5760,00 грн без ПДВ та суму ПДВ 1152,00 грн, що сумарно дорівнює вартості наданих послуг за вищевказаним актом (6912,00 грн). Наявність заборгованості за надані послуги в сумі 6912,00 грн відображена також в бухгалтерському обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «НФМ АГРО» та підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361.

Загальна сума наданих послуг за твердженням позивача складає 6912,00 грн.

Предметом доказування у даній справі є факт надання ТОВ «НФМ АГРО» послуг по сервісному обслуговуванню сільськогосподарської техніки СТОВ «СД-АГРО» за актом виконаних робіт (наданих послуг) № РН-00048764 від 28.10.2019 на суму 6912,00 грн.

На підтвердження виконання вказаних робіт позивачем до позовної заяви додані:

- копія заявки про надання послуг від 28.10.2019 у якій зазначений замовник СТОВ «СД-АГРО», найменування техніки трактор CASE 310, нароботка м/ч 15000, місцезнаходження техніки: Вінницька область, с. Южковці; підписана директором і головним бухгалтером СТОВ «СД-АГРО» і скріплена печаткою останнього;

- копія акту виконаних робіт №РН-00048764 від 28.10.2019, в якому зазначено замовлення: рахунок-фактура № СФ-00070550 від 28.10.2019, замовник і платник СТОВ «СД-АГРО», виріб трактор САSE IH Magnum 310 сер. № Z7RZ06007, найменування послуг пробіг сервісного автомобіля та діагностика системи паливної на загальну суму з ПДВ 6912,00 грн; підписаний керівником регіонального структурного підрозділу та провідним інженером виконавця ТОВ «НФМ АГРО»; з боку заявника СТОВ «СД-АГРО» не підписаний і не скріплений печаткою останнього;

- копія оборотно-сальдової відомості по рахунку 36122 за 28.10.2019 - 30.06.2021 в якій зазначено контрагент СТОВ «СД-АГРО», замовлення покупця СФ-00070550 від 28.10.2019 на суму 6912,00 грн;

- копія податкової накладної №5609 від 28.10.2019 року в якій зазначений постачальник (продавець) ТОВ «НФМ АГРО» та отримувач (покупець) СТОВ «СД-АГРО» на суму 6912,00 грн;

- копія квитанції від 07.11.2019 про реєстрацію податкової накладної від 28.10.2019 № 5609 на суму 6912,00 грн;

- копія податкової декларації за жовтень 2019 року з додатком Д5.

Позивач вказує, що відповідач не оплатив виконані роботи, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 6912,00 грн, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача вартості виконаних робіт (послуг).

Відповідно до ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.1-3 ст.180 ГК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції Закону України № 1669-VII від 02.09.2014, чинній з 15.10.2014) бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ч.1 ст.1 Закону).

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства (ч.1 ст. 3 Закону).

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1 ст.9 Закону).

За змістом частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз положень статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" дозволяє дійти висновку про те, що бухгалтерський облік ведеться підприємством з метою надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; на даних бухгалтерського обліку ґрунтується податкова звітність підприємства. Бухгалтерському обліку підлягають господарські операції - дії (події), що викликають зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а також їх результати, що полягають у реальній зміні майнового стану суб`єкта господарювання. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час їх здійснення, а якщо це неможливо - безпосередньо після закінчення господарських операцій.

Нормативні приписи передбачені також у пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі - Положення), згідно з яким:

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів;

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший та другий пункту 2.1 Положення).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. (абзац перший пункту 2.4 Положення).

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №927/986/17 визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства.

Відповідно до пункту 201.7 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 названого Кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що доводи позивача про те, що між сторонами досягнуто всіх істотних умов необхідних для виконання робіт та те, що вказані роботи були виконані позивачем на суму 6912,00 грн і прийняті відповідачем, не знайшли свого документального підтвердження під час розгляду справи.

Так, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження укладення між сторонами договору про надання послуг як у формі єдиного документа, підписаного представниками сторін, так і у спрощений спосіб шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання.

Як встановлено судом, додана позивачем до позовної заяви копія заявки від 28.10.2019 не містить назви виконавця, посилань на договір, обов`язкових реквізитів як замовника так і виконавця; не заповнені графи опису несправностей та категорія ремонту. За твердженням відповідача вказана заявка посадовими особами СТОВ «СД-Агро» не підписувалась, оригіналу заявки позивачем суду не надано.

Надана позивачем копія акту виконаних робіт № РН-00048764 від 28.10.2019 на суму 6912,00 грн підписана лише з боку позивача, в акті не зазначено про відмову відповідача від його підписання; доказів направлення вказаного акту відповідачу суду не надано, а тому цей акт не може вважатись документом, що фіксує факт здійснення господарської операції у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, виникнення у відповідача зобов`язань по сплаті позивачу 6912,00 грн за надані послуги не підтверджена жодним первинним документом.

На підтвердження реальності здійснених господарських операцій позивачем надано податкову накладну від 28.10.2019 №5609 та квитанцію про реєстрацію цієї податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Господарський суд звертає увагу, що податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого останній встановлює факт надання послуг виконавцем та його прийняття замовником.

Відповідно вказані докази не є належними, допустимими, достовірними та достатніми для підтвердження договірних відносин між сторонами та надання позивачем послуг відповідачу з сервісного обслуговування сільськогосподарської техніки - трактора CASE ІН Magnum 310, серійний номер НОМЕР_1 на загальну суму 6912,00 грн.

Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 6912,00 грн заборгованості необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача основної заборгованості, не підлягають задоволенню і похідні вимоги про стягнення з відповідача 783,70 грн інфляційних втрат та 335,75 грн 3 % річних, нарахованих позивачем на таку заборгованість.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування сторін не прийняті судом до уваги як такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 129, 232 233, 236-238, 240 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у строки, встановлені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.09.2021.

Суддя Ю.В. Федоренко