ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2888/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1 , м.Харків
до Товариства з додатковою відповідальністю "Українська страхова компанія-Життя", м.Харків
про визнання трудових правовідносин припиненими
за участю представників:

позивача - Куліков С.В. (адвокат, довіреність №б/н від 20.07.2021 року);

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Українська страхова компанія-Життя", в якому просить визнати трудові відносини між ОСОБА_1 і Товариством з додатковою відповідальністю "Українська страхова компанія-Життя" припиненими 30 червня 2021 року, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч.1.ст.38 КЗпП України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.07.2021 року відкрито провадження у справі №922/2888/21 за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання на 17.08.2021 року, яке протокольною ухвалою суду було відкладено на 07.09.2021 року.

Ухвалою суду від 07.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 23.09.2021 року.

У судовому засіданні 23.09.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив не надав, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

15.09.2004 року створено Товариство з додатковою відповідальністю "Українська страхова компанія-Життя" (відповідач).

Згідно з положеннями ч.1 ст.29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 року загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Засновниками та учасниками Відповідача відповідно до протоколу загальних зборів учасників №7 від 08.10.2015 року і інформації з ЄДРПОУ є громадяни України та юридична особа, а саме:

1. ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , який володіє 0,13% статутного капіталу відповідача, що у грошовому еквіваленті становить 16000,00 грн.;

2. ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 , який володіє 0,13% статутного капіталу відповідача, що у грошовому еквіваленті становить 16000,00 грн.;

3 ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 , яка володіє 0,13% статутного капіталу відповідача, що у грошовому еквіваленті становить 16000,00 грн.;

4. ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 , який володіє 0,3% статутного капіталу відповідача, що у грошовому еквіваленті становить 36000,00 грн.;

5. ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 , який володіє 0,13% статутного капіталу відповідача, що у грошовому еквіваленті становить 16 000,00 грн.;

6. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОПЦІОН-ФІНАНС» (; адреса: 61022, м.Харків, вул.Іванівська,1, яке володіє 99,18% статутного капіталу відповідача, що у грошовому еквіваленті становить 11900000,00грн.

Відповідно до протоколу загальних зборів засновників Відповідача №1 від 17.08.2004 року, наказу Відповідача №1 від 17.08.2004 року, та інформації з ЄДРПОУ ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) (Позивач) з 01 жовтня 2004 року призначено на посаду директора Відповідача.

У зв`язку з тим, що з 2018 року Відповідач фактично не здійснює господарської діяльності, доходів не має, що підтверджується бухгалтерською формою №2 - Звіт про фінансовий результат і балансом Відповідача, подає звіти зі сплати єдиного соціального внеску з «0» показником, учасники загальних зборів Відповідача ним не опікуються, участі у загальних зборах не беруть та на зв`язок з Позивачем не виходять, будь-яких інших найманих працівників Відповідач не має, Позивач втратив зацікавленість у перебуванні на посаді директора Відповідача і прийняв рішення про звільнення за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України та запропонував скликати загальні збори учасників Відповідача для вирішення цього питання.

Відповідно до ч.1 ст.99 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

Пункт 3 ч.4 ст.145 ЦК України передбачає, що до виключної компетенції загальних зборів належить створення та відкликання виконавчого органу товариства.

Згідно з ч.3 ст.65 Господарського кодексу України (далі - ГК України) для керівництва господарською діяльністю підприємства власник або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника (директора) підприємства.

Тобто, питання про призначення/припинення повноважень директора як виконавчого органу товариства належить до компетенції загальних зборів.

Відповідно до приписів ст.32 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення надсилається поштовим відправленням з описом вкладення.

Враховуючи необхідність проведення річних загальних зборів учасників Відповідача та з метою дотримання визначеної законодавством процедури звільнення за ініціативою працівника, які визначені ст.38 КЗпП, ст.ст.30, 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», відповідно до яких праву директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган і внести дані зміни до ЄДРПОУ, Позивачем 17 травня 2021 року було ініційовано скликання чергових загальних зборів учасників Відповідача.

Про це Позивач повідомив учасників Відповідача листами з описом вкладення від 17 травня 2021 року з пропозицією розгляду поданої ним заяви від 17.05.2021 року про звільнення за власним бажанням, включення питання розгляду вказаної заяви на чергових загальних зборах учасників Відповідача, підготовку до яких запропонував провести до 31.05.2021 року, а проведення зборів призначити на 30.06.2021 року об 11 годині 00 хвилин за місцезнаходженням Відповідача.

31.05.2021 року Позивач відправив учасникам Відповідача в письмовій формі з описом вкладення повідомлення про проведення річних загальних зборів учасників Відповідача 30.06.2021 року о 14 годині 00 хвилин за місцезнаходженням Відповідача (Україна, 61022, місто Харків, вулиця Іванівська, будинок 1,3-й поверх) з порядком денним та проектами рішень по кожному із питань, в тому числі щодо прийняття рішення за поданою раніше заявою від 17.05.2021 року про звільнення за власним бажанням, за якою він продовжує вимагати розірвання трудового договору.

Згідно з Актом від 30.06.2021 року загальні збори учасників Відповідача, що були призначені на 30.06.2021 року о 14:00 за адресою: 61022, місто Харків, вулиця Іванівська, будинок 1, 3-й поверх, не відбулися, у зв`язку з тим, що запрошені для участі в них учасники не з`явились у визначений день і час та не відповідали на телефонні дзвінки Позивача, який того ж дня видав наказ про своє звільнення за ст.38КЗпП України.

Таким чином, уповноважений на звільнення директора Відповідача орган (загальні збори учасників) проігнорував заяву Позивача від 17.05.2021 року про звільнення і не розглянув по суті його заяву про звільнення у визначений день проведення загальних зборів учасників Відповідача, не виконав покладені на нього обов`язки.

Тому Позивач не має можливості звільнитись з роботи за своєю ініціативою у визначеному законодавством порядку, та вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо підсудності суд зазначає наступне:

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року №1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦКУ попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року №1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює усі трудові відносини, які виникають між працівниками та юридичними особами. Проте, положення даних законів не врегульовують відносини виконавчого органу товариства та засновників, які врегульовані статтею 99 ЦК України.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення їх повноваженнями на управління товариством або позбавлення таких повноважень на управління товариством. Хоч такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Таким чином, норми трудового законодавства не розповсюджуються на спори між виконавчими органами товариства та самими товариствами, а є корпоративними, отже повинні розглядатися у порядку господарського судочинства.

Правова позиція щодо підсудності спору про звільнення керівника товариства в порядку господарського судочинства викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №145/1885/15-ц (провадження №14-613 цс18), від 19.02.2020 року по справі №145/166/18, від 10.04.2019 року у справі №510/456/17.

Щодо суті позовних вимог судом встановлено наступне:

Порядок створення та діяльності господарських товариств, одним із різновидів яких є товариство з додатковою відповідальністю, урегульовано у низці нормативних актів, серед яких Цивільний кодекс України (далі - ЦК України, Господарський кодекс України (далі - ГК України), Закон України від 06 лютого 2018 року «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Відповідно до змісту частини першої статті 167 ГК України корпоративні права визначаються як права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи у управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з ч.3 ст.167 ГК України корпоративні відносини визначаються як відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до положень ст.5 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасники товариства мають такі права: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; 2) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; 3) брати участь у розподілі прибутку товариства; 4) отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість. Учасники товариства можуть мати інші права, передбачені законом та статутом товариства. Управління товариством здійснюють його органи.

Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст.97 ЦК України).

Органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган (ст. 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення). Виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва (ст.28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).

Загальні збори учасників є вищим органом товариства. Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства (ст.ст.28.30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).

Відповідно до ч.1 ст.98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Статтями 30,39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства. До компетенції загальних зборів учасників належить, зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства. Повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Згідно з ст.3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У КЗпП України визначено виключний перелік підстав припинення трудового договору.

За положенням ч.4 ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений статтею 99 ЦК України, згідно з якою загальні збори товариства своїм рішення створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад, повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку з цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до ч.3 ст.99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Процедура звільнення за ініціативою працівника визначена ст.38 КЗпП, ст.ст.30,39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", відповідно до яких праву директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення.

Позивач виконав свій обов`язок щодо скликання загальних зборів учасників товариства для вирішення питання щодо його звільнення з посади директора, в матеріалах справи наявні належні докази повідомлення учасників товариства.

Однак, докази звільнення позивача з посади директора відповідача, відповідно до прийняття рішення Загальними зборами учасників товариства та внесення змін до відомостей про юридичну особу про зміну керівника, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Конституційний Суд України у Рішеннях від 07.07.2004 року №14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року №2-рп/2008 зазначав, що визначене ст.43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Згідно з ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства.

У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №520/11437/16-ц, від 24.12.2019 року у справі №758/1861/18).

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч.5,6 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст.20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Так, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19).

За приписами ч.2 ст.5 ГПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У спірних правовідносинах судом встановлено, що уповноважений на звільнення директора товариства орган - загальні збори учасників ТОВ "Українська страхова компанія-Життя" проігнорував повідомлення позивача про його звільнення і не розглянув по суті заяву позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього законом обов`язків.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання припиненими повноважень позивача на посаді директора є обґрунтованими та правомірними, відповідачем не спростовані, отже позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, з вини якого виник спір.

Керуючись статтями 4, 5, 11, 13, 73, 74, 77-80, 86, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати трудові відносини між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_5 ) і Товариством з додатковою відповідальністю "Українська страхова компанія-Життя" (; адреса: 61022, м.Харків, вул.Іванівська,1) припиненими 30 червня 2021 року, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Українська страхова компанія-Життя" (; адреса: 61022, м.Харків, вул.Іванівська, 1) на користь Фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт НОМЕР_7 , виданий 05.04.2002 року ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Х/о; адреса: АДРЕСА_5 ) 2270,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "30" вересня 2021 р.

Суддя К.В. Аріт