ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1565/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Мишкіної М.А.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Цюпа В.П.

від відповідача: Савін Д.С.

від ОСОБА_1 : Бойко Н.І.,

від ОСОБА_2 : не з`явився

від ОСОБА_3 : не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївмолпром"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 26.05.2021, суддя в І інстанції Семенчук Н.О., повний текст якого складено 14.06.2021 в м. Миколаєві

у справі № 915/1565/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївмолпром"

до відповідача: Доманівської селищної ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1) ОСОБА_1 ,

2) ОСОБА_2 ,

3) ОСОБА_3 ,

про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Доманівської селищної ради Миколаївської області №82 від 21.05.2008 "Про оформлення права власності" та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.07.2008

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївмолпром" (далі - Товариство) звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Доманівської селищної ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Доманівської селищної ради Миколаївської області № 82 від 21.05.2008 "Про оформлення права власності на нежитлову будівлю" та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.07.2008.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що рішення виконавчого комітету Доманівської селищної ради Миколаївської області № 82 від 21.05.2008 про оформлення права власності на нежитлову будівлю за ОСОБА_1 та видане на його підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.07.2008 є незаконними, оскільки відповідно до акту проведення прилюдних торгів від 20.12.2005 ОСОБА_1 придбав приміщення незакінченого будівництва котельні, тобто об`єкт незавершеного будівництва, який на сьогоднішній день залишається не добудованим. На момент прийняття виконкомом спірного рішення та видачі на його підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно у ОСОБА_1 були відсутні акт про право власності на землю і рішення про відведення йому земельної ділянки з метою будівництва, а також акт комісії про прийняття об`єкта в експлуатацію, що не відповідає Тимчасовому положенню про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, яким передбачено, що оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію. Прийняте виконавчим комітетом Доманівської селищної ради рішення порушує права Товариства, оскільки позбавляє його права та можливості оформити земельну ділянку, яка використовується підприємством у господарській діяльності, з огляду на наявність у власності ОСОБА_1 майна, яке знаходиться на території, на якій розміщені виробничі потужності позивача з виробництва харчових продуктів.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 26.05.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку, позивач не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами, в чому саме полягає порушення його прав і які саме його права порушено прийняттям спірного рішення та видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яким чином оспорюване позивачем рішення позбавляє права на оформлення земельної ділянки, а тому відсутні підстави для визнання недійсним рішення виконавчого комітету Доманівської селищної ради Миколаївської області № 82 від 21.05.2008 "Про оформлення права власності на нежитлову будівлю" та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.07.2008.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ "Миколаївмолпром" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скаржник вважає, що господарським судом Миколаївської області неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не надано належної оцінки вказаним обставинам, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що відповідно до акту проведення прилюдних торгів від 20.12.2005р. гр. ОСОБА_1 придбав приміщення незакінченого будівництва котельні. В порушення вимог законодавства Доманівська селищна рада прийняла рішення надати недобудованому об`єкту статус об`єкта нерухомого майна. Відповідно прийняте рішення про реєстрацію об`єкта незавершеного будівництва, як нерухомого майна, яким зазначений об`єкт не є, свідчить про порушення законодавства з боку Доманівської селищної ради та перевищення селищною радою повноважень.

Земельна ділянка, на якій розташовані будівлі майнового комплексу, попереднім власником якого було колективне підприємство «Доманівський сирзавод», які на сьогоднішній день є власністю Товариства, знаходиться у Товариства у користуванні на праві постійного користування в тих же самих межах, в тому ж обсязі і на тих же умовах, які були визначені для КП «Доманівський сирзавод». Надавши недобудованому та не введеному в експлуатацію об`єкту незаконно статус нерухомого майна, Товариство було позбавлено отриманого та гарантованого законодавством України права користування земельною ділянкою, що свідчить про порушення прав позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Третя особа вказує те, що у грудні 2005 року було оголошено та проведено прилюдні торги з реалізації майна боржника КП «Доманівський сирзавод», а саме приміщення незакінченого будівництвом об`єкта котельні, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 395, 2 кв.м. Відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів та Акту проведення прилюдних торгів від 20.12.2005 року, переможцем проведених торгів з продажу лоту №1441 було визнано ОСОБА_1 . У подальшому, після сплати всієї суми за придбаний лот, ОСОБА_1 звернувся до Доманівської селищної ради із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право власності на вказаний придбаний об`єкт нерухомого майна. 21.05.2008 року Доманівською селищною радою прийнято рішення №82 «Про оформлення права власності» та видано 25.07.2008 року ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нежитлову будвлю, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 395, 2 кв.м. Таким чином, з 2005 року ОСОБА_1 став власником спірного об`єкту нерухомого майна на підставі проведених прилюдних торгів, а зареєстрував своє право власності у 2008 році.

08.08.2007 року між продавцем ТОВ «Торгівельний дім «Доманівський», та покупцем ВАТ «Миколаївмолпром» було укладено договір купівлі-продажу нежитлового об`єкта №780952, відповідно до п. 1.1. якого продавець передав покупцю, а покупець прийняв у власність комплекс, що розташований за адресою АДРЕСА_3 , який в цілому складається із: головного корпуса, кам`яного, за планом земельної ділянки, позначеної-літ. А2, загальною площею-2676, 9 кв.м., прохідна кам`яна - літ. Дl, загальною площею 36, 2 кв.м., адміністративна будівля, кам`яна - літ. Ж2, загальною площею 503, 1 кв.м., склад кам`яний -літ. Єl, загальною площею - 340, 4 кв.м., будівлі під козеїн, літ. Мі ; загальною площею - 249,3 кв.м.

20.06.2013 року між Колективним підприємством «Доманівський сирзавод», в особі ліквідатора ОСОБА_4 , та громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до п. 1.1. якого продавець, згідно з Протоколом №279 проведення аукціону, затвердженого генеральним директором Універсальної біржі «Південь» Караманом І.І. від 25.04.2013 року зобов`язався передати у спільну часткову власність покупців по Ѕ частці кожному у праві власності на майно - комплекс, що розташований в АДРЕСА_2 . Опис нерухомого майна: за літ. 3-1 - гараж, цегла, загальною площею 41, 5 кв.м.; за літ. К-1 - нежитлова будівля, камінь, загальною площею 47, 4 кв.м.; за літ. Ц-1 - нежитлова будівля, камінь, загальною площею 87, 3 кв.м.; за літ. У-1 - нежитлова будівля, камінь, загальною площею 53, 2 кв.м.; за літ. Х-1 - нежитлова будівля, камінь, загальною площею 147, 4 кв.м.; за літ. Ч-1 - нежитлова будівля, цегла, загальною площею 77,9 кв.м.; за літ. Ш-1 - склад, цегла, загальною площею 57, 1 кв.м.; за літ. Щ-1 п/д - нежитлова будівля, камінь, загальною площею 163, 8 кв.м., за літ. Ф-1 - нежитлова будівля, цегла, загальною площею 76, 2 кв.м.

Тобто, на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, позивач та громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є засновниками ТОВ «Миколаївмолпром», є власниками деяких будівель та споруд, розташованих за адресами АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 . Разом з цим, ОСОБА_1 , фактично з 2005 року є власником нежитлової будівлі котельні, загальною площею 395, 2 кв.м., яка була розташована (до 2019 року) за адресою АДРЕСА_2 , а з 2019 року, розташована за адресою АДРЕСА_4 .

З огляду на перелік майна, власниками якого за договорами купівлі-продажу є ТОВ «Миколаївмолпром» та його засновники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , можна встановити, що майно, власником якого є ОСОБА_1 не входило до переліку майна, яке було придбано ВАТ «Миколаївмолпром» та громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адже у переліку майна в договорах купівлі-продажу відсутня нежитлова будівля котельні, загальною площею 395, 2 кв.м. За таких обставин, посилання ТОВ «Миколаївмолпром» на належність відповідної будівлі позивачу, та як наслідок неправомірність прийнятого рішення про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про права власності на дану будівлю є безпідставними, необгрунтованими, та такими, що не відповідають дійсності та суперечать матеріалам справи.

Крім того, з матеріалів справи можна встановити, що ТОВ «Миколаївмолпром» на відміну від ОСОБА_1 не є ані користувачем, ані власником земельної ділянки (земельних ділянок), на якій (яких) розташовані нежитлові будівлі, придбані позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за договорами купівлі-продажу. Натомість, земельна ділянка, на якій розташований нежитловий об`єкт, право власності на який оскаржує ТОВ «Миколаївмолпром», знаходиться у ОСОБА_1 в довгостроковій оренді на 49 років на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та Доманівською селищною радою 06.12.2012 року.

За викладених вище обставин, третя особа вважає, що ТОВ «Миколаївмолпром» звернулось до господарського суду Миколаївської області без наявності будь-якого порушеного права, адже у позивача відсутні будь-які права не тільки на земельну ділянку, на якій розташоване майно ОСОБА_1 , а й навіть на суміжні земельні ділянки. Окрім того, позивач ніколи не був та не є на сьогоднішній день ані власником, ані користувачем об`єкту нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_1 , та який розташований на земельній ділянці, яка відведена у довгострокове користування ОСОБА_1 .

Третя особа звертає увагу апеляційного суду, що у даному випадку у позивача відсутній ефективний спосіб захисту, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами ані факту порушення його прав або інтересів, ані належного способу, у який позивач планує відновити свої права та інтереси. Відтак, з урахуванням вищевикладеного, обраний позивачем спосіб захисту, а саме лише визнання недійсними рішення селищної ради та свідоцтва про право власності не може призвести до настання реальних наслідків щодо відновлення можливого порушеного права позивача. Тобто, обраний позивачем спосіб захисту не призведе до будь-яких наслідків, за якими позивач міг би відновити свої права, у разі встановлення наявності їх порушення.

Третя особа також зазначає, що відповідно до положень п. 10 ст. 30 розділу 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», абз. 13 п.п. а), п. 6.1., розділу 6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, (в редакціях, які діяли на момент державної реєстрації права), селищна рада мала делеговані повноваження щодо видачі документів фізичним особам, які підтверджують право власності на нерухоме майно. В силу вказаних вище нормативних актів, Доманівська селищна рада мала повноваження на видання як свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, так і свідоцтва про право власності, яке реєструвалось тією ж селищною радою, на підставі того ж свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. Тобто, фактично, Доманівська селищна рада мала повноваження на прийняття обох рішень. Однак позивач звертає увагу суду на положення законодавства, яке регулює реєстрацію права власності на новостворені, перебудовані або реконструйовані об`єкти, які з початку будівництва належать одній особі. Водночас, ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності внаслідок проведених електронних торгів з реалізації майна боржника, що само по собі є окремою підставою для видачі свідоцтва про право власності. Крім того, на час державної реєстрації права власності на незавершений будівництвом об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 , законодавство, яке діяло на той період часу, не містило будь-яких заборон щодо проведення державної реєстрації на об`єкт незавершеного будівництва. Отже, твердження позивача з приводу незаконності виданого свідоцтва про право власності є необґрунтованими та хибними.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14.01.1998 Доманівською райдержадміністрацією Доманівського району Миколаївської області колективному підприємству «Доманівський сирзавод» було видано державний акт серії МК № 35 на право постійного користування землею 2,24 га, в межах території Доманівської селищної ради, в межах згідно з планом землекористування для виробничих потреб, відповідно до розпорядження Доманівської райдержадміністрації від 04.06.1997 № 145.

На підставі договору купівлі - продажу нежитлового об`єкта від 08.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Доманівського районного нотаріального округу Миколаївської області 08.08.2007 та зареєстрованого в реєстрі за № 1315, Відкрите акціонерне товариство "Миколаївмолпром" придбало у Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Доманівський" комплекс, що розташований за адресою АДРЕСА_1, який в цілому складається із: головного корпуса, кам`яного, за планом земельної ділянки позначеної - літ.А2, загальною площею - 2676,9 кв.м., прохідна кам`яна - літ.Д1, загальною площею - 36,2 кв.м., адміністративна будівля, кам`яна - літ.Ж2, загальною площею - 503,1 кв.м., склад кам`яний - літ. Є 1, загальною площею - 340,4 кв.м., будівлі під козеїн, кам`яна - літ. Л1, загальною площею - 616,6 кв.м., будівлі мойки, кам`яна - літ. М1, загальною площею - 249,3 кв.м. (підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП Вознесенське МБТІ від 20.07.2007 за № 15303503); вказаний комплекс належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Доманівської селищної ради, Доманівського району, Миколаївської області 12.12.2006 та зареєстровано у Вознесенському МБТІ 12.12.2006, реєстраційний № 17099027, номер запису 14 в книзі: 1.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15530455 від 09.08.2007 власником об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , є ВАТ «Миколаївмолпром»; дата прийняття рішення про реєстрацію права власності: 09.08.2007.

Згідно з статутом ТОВ «Миколаївмолпром», Товариство є повним правонаступником щодо усього майна, прав та обов`язків Приватного акціонерного товариства «Миколаївмолпром», внаслідок проведення реорганізації шляхом перетворення ПрАТ «Миколаївмолпром» (п.1.2 Статуту).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 19.04.2020 вбачається, що власниками статутного капіталу ТОВ «Миколаївмолпром» є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно з даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 152123607 від 09.01.2019, об`єкт нерухомого майна: комплекс: головний корпус літ. А2, загальною площею 2676,9 кв.м., прохідна літ. Д1, загальною площею 36,2 кв.м., адміністративна будівля літ. Ж 2, загальною площею 503,1 кв.м., склад літ. Є 1, загальною площею - 340,4 кв.м., будівля під козеїн літ. Л1, загальною площею - 616,6 кв.м., будівля мойки літ. М1, загальною площею - 249,3 кв.м., належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївмолпром»; дата державної реєстрації 04.01.2019; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44984550 від 09.01.2019.

На підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 20.06.2013, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 505, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали у Колективного підприємства «Доманівський сирзавод» комплекс, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , який складається з наступного: гараж літ. З-1, загальною площею 41,5 кв.м., нежитлова будівля літ. К-1, загальною площею 47,4 кв.м., нежитлова будівля літ.Ц-1,загальною площею 87,3 кв.м., нежитлова будівля літ. У-1, загальною площею 53,2 кв.м., нежитлова будівля, літ. Х-1, загальною площею 147,4 кв.м., нежитлова будівля, загальною площею 77,9 кв.м., склад літ. Ш-1, загальною площею 57,1 кв.м., нежитлова будівля Щ-1, загальною площею 163,8 кв.м., нежитлова будівля літ. Ф-1, загальною площею 76,2 кв.м.; вказане майно належить колективному підприємству «Доманівський сирзавод» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Доманівської селищної ради, Доманівського району, Миколаївської області 15.08.2012 та зареєстровано у Вознесенському МБТІ 15.08.2012, реєстраційний № 37379392, номер запису 149 в книзі: 3.

Тобто, на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, Товариство та його засновники ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є власниками будівель та споруд визначених в цих договорах, розташованих за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Відповідно до протоколу № 5150139/1421 від 02.12.2005 про проведення прилюдних торгів по реалізації майна, яке належить КП «Доманівський сирзавод», на торги було виставлено лот за № 1441, найменування лота: приміщення незакінченого будівництва котельні, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , переможцем торгів став ОСОБА_1 . Згідно з актом проведення прилюдних торгів від 20.05.2005 ОСОБА_1 отримав перемогу на прилюдних торгах та придбав приміщення незакінченого будівництва котельні по АДРЕСА_2 , за яке сплатив кошти в повному обсязі на рахунок СДП «Укрспецюст».

Виконавчим комітетом Доманівської селищної ради Миколаївської області було прийнято рішення № 82 від 21.05.2008 «Про оформлення права власності на нежитлову будівлю», яким оформлено право приватної власності на нежитлову будівлю котельні, яка розташована в АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .

На підстава вказаного рішення, виконавчим комітетом Доманівської селищної ради було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.07.2008 серії НОМЕР_1 , а саме нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Право власності ОСОБА_1 на вказану нежитлову будівлю 25.07.2008 року було зареєстровано Комунальним підприємством Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації.

Рішенням виконавчого комітету Доманівської селищної ради від 10.04.2019 № 25 нежитловому приміщенню, загальною площею 395,2 кв.м., власником якого є ОСОБА_1 , було змінено адресу з: АДРЕСА_2 на адресу: АДРЕСА_4 .

06.12.2012 між Доманівською селищною радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,1497 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в АДРЕСА_4 , строком на 49 років.

Предметом даного спору є позовні вимоги Товариства до Доманівської селищної ради визнати недійсними рішення виконавчого комітету Доманівської селищної ради Миколаївської області № 82 від 21.05.2008 "Про оформлення права власності на нежитлову будівлю" та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.07.2008.

Відмовляючи у задоволенні позову господарський суд першої інстанції виходив із того, що позивач не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами, в чому саме полягає порушення його прав і які саме його права порушено прийняттям спірного рішення та видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яким чином оспорюване позивачем рішення позбавляє права на оформлення земельної ділянки, а тому відсутні підстави для визнання недійсним рішення виконавчого комітету Доманівської селищної ради Миколаївської області № 82 від 21.05.2008 "Про оформлення права власності на нежитлову будівлю" та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.07.2008.

Колегія суддів погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених Товариством позовних вимог, з огляду на таке.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, статтею 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Частиною 1 статі 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому пункт 10 частини 2 статті 16 ЦК України визначає одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Разом з тим, частиною 1 статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, а в контексті застосування частини 1 статті 393 ЦК України є таким, що порушує права власника і визнається судом незаконним та скасовується за позовом власника майна.

Підставами для визнання рішення недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення. При цьому обов`язковою умовою визнання рішення недійсним є також порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, під час розгляду справ про визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування слід виходити з того, що вони є нормативними або ненормативними актами, а не правочином, тому до них не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з вимогами про визнання недійсним рішення Доманівської селищної ради та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, посилаючись при цьому, що прийняте відповідачем рішення порушує права Товариства, оскільки позбавляє його права та можливості оформити земельну ділянку, яка використовується підприємством у господарській діяльності, з огляду на наявність у власності ОСОБА_1 майна, яке знаходиться на території, на якій розміщені виробничі потужності позивача з виробництва харчових продуктів і в силу статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України саме позивач набув права користування земельною ділянкою під цим нерухомим майном.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України, в редакціях чинних на момент набуття Товариством права власності на нежитлові будівлі та споруди комплексу за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі - продажу від 08.08.2007, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2, 6 ст. 120 Земельного кодексу України в чинній редакції, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

За змістом ст. 377 ЦК України у чинній редакції, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Судом установлено, і це не заперечується сторонами, що попереднім землекористувачем земельної ділянки, на якій розміщені виробничі потужності позивача, було Колективне підприємство «Доманівський сирзавод» на підставі державного акту на право постійного користування землею серії МК № 35 від 14.01.1998.

Договором купівлі-продажу нежитлового об`єкта від 08.08.2007, на підставі якого Товариство набуло право власності на нежитлові будівлі та споруди комплексу за адресою: АДРЕСА_1, розмір земельної ділянки не визначено, а в п. 4.3 даного договору міститься лише вказівка про те, що зміст статей 120 Земельного кодексу України, 377 Цивільного кодексу України покупцю, тобто Товариству, роз`яснено.

Наявні у справі матеріали свідчать про те, що позивачу земельна ділянка для виробничих потреб не виділялася, право користування земельною ділянкою, на якій розміщені виробничі потужності позивача з виробництва харчових продуктів не оформлялося та не надавалося, що підтверджується відсутністю відповідного державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, чинного договору її оренди чи державного акту про право власності на неї.

Також, належних доказів на підтвердження того, що з моменту набуття права власності на нежитлові будівлі та споруди комплексу позивачем вчинялися будь-які юридично - значимі дії для оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розміщені ці об`єкти, позивачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Більш того, наявні у справі матеріали свідчать про те, що з моменту набуття права власності на нежитлові будівлі та споруди комплексу Товариство використовує земельну ділянку орієнтовною площею 2,0000 га в межах населеного пункту АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів та без сплати відповідної плати за користування землею, чим місцевому бюджету завдано збитки у розмірі 1 225 448,57 грн., що підтверджується рішенням виконавчого комітету Доманівської селищної ради від 30.06.2020 № 65 «Про затвердження акту комісії про визначення обсягу збитків, завданих місцевому бюджету внаслідок використання ТОВ «Миколаївмолпром» земельної ділянки без правовстановлюючих документів в межах населеного пункту АДРЕСА_1» та актом цієї комісії від 22.06.2020.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не доведено, що внаслідок прийняття спірного рішення Доманівською селищною радою було порушено його права та охоронювані законом інтереси, а тому відсутні підстави визнання недійсними цього рішення та виданого на його підставі свідоцтва.

Посилання скаржника на статтю 120 ЗК України та статтю 377 ЦК України в контексті того, що при відчуженні нерухомого майна відбувається автоматичний перехід до набувача права власності або користування земельною ділянкою, на якій воно розміщено, не приймається до уваги, оскільки судом достеменно встановлено, що договором купівлі-продажу нежитлового об`єкта від 08.08.2007 розмір земельної ділянки не було визначено, і з моменту набуття права власності на цей нежитловий об`єкт позивач не вчиняв будь-яких юридично - значимих дій для оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розміщений цей об`єкт.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Порушення судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні даного спору по суті, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому безпредметні доводи скаржника в цій частині не приймаються до уваги.

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 6810 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року у справі № 915/1565/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївмолпром" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 04.10.2021р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Мишкіна М.А.