РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/804/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, розгляд якої здійснено у порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Фермерського господарства "АГРІАТІК"

вул. Веселкова, 8, с.Проців, Бориспільський район, Київська область, 08344

електронна адреса:

до відповідача: Приватного підприємства "ПРОМІНЬ К"

вул. Космонавтів, 36, с.Савин, Козелецький район, Чернігівська область, 17072

електронна адреса:

про стягнення 412 204,50 грн

За участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Фермерське господарство "АГРІАТІК" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Приватного підприємства "ПРОМІНЬ К" про стягнення 412 204,50 грн заборгованості, у тому числі 372 784,41 грн основного боргу 24 113,54 грн пені, 10 128,55 грн інфляційних втрат, 5 178,00 грн 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договорами купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №56 від 16.01.2020 та №61 від 13.02.2020 в частині поставки товару на суму здійсненої позивачем попередньої оплати.

Ухвалою суду від 03.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 31.08.2021.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 03.08.2021, що знаходяться у матеріалах справи.

25.08.2021 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 18.08.2021 та заява про намір подання доказів щодо судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по справі №927/804/21.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечує, посилаючись на непогодження у Договорах №56 та №61 строків поставки, відсутність 100% оплати вартості замовленого обсягу товару, що мав поставлятись на умовах попередньої оплати, та сумнівність і помилковість розрахунку заборгованості відповідача. Крім того, відповідач зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми понесених ним судових витрат становить 30 000,00 грн (витрат на правничу допомогу).

Відзив на позовну заяву та заяву відповідача долучено судом до матеріалів справи.

У судове засідання 31.08.2021 повноважні представники сторін не прибули.

Суд у судовому засіданні 31.08.2021 задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та постановив протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 16.09.2021, про що повідомив сторін ухвалою від 31.08.2021, направленою на електронні адреси сторін.

У судовому засіданні 31.08.2021, у зв`язку з неявкою представників сторін, суд постановив протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 30.09.2021, про що повідомив сторони ухвалою від 16.09.2021, направленою на електронні адреси сторін.

У судовому засіданні 30.09.2021 суд розглянув дану справу по суті та підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно з ч.1,8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Предметом позову в даній справі є повернення суми попередньої оплати за товар та стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

До обставин, що підлягають установленню, належать: факт порушення зобов`язань із своєчасної передачі оплаченого товару та наявність обов`язку щодо повернення попередньої оплати за непоставлений товар; наявність правових підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій (неустойки в формі пені) за порушення договірних зобов`язань; а також правових наслідків у вигляді відсотків річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання щодо повернення суми попередньої оплати.

Як свідчать матеріали справи, 16.01.2020, ПП "Промінь К" (Продавець) та ФГ "Агріатік" (Покупець) укладено договір №56 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції (надалі - Договір №56), за умовами якого (п.1.1.) Продавець зобов`язався продати та передати у власність Покупця насіння соняшника урожаю 2019 року (код УКТ ЗЕД 1206) (надалі - товар), а Покупець зобов`язався оплатити, прийняти товар у кількості 120т +/- 10% в заліковій вазі, що знаходиться на зерновому складі Продавця на умовах передбачених Договором.

Відповідно до пунктів 2.1.-2.3. Договору №56 ціна товару за одну метричну тонну в заліковій вазі з урахуванням ПДВ складає 9400 грн. Загальна вартість Договору складає 1 127 999,52грн +/- 30%. Ціна товару та загальна вартість Договору залишаються незмінними на весь строк дії даного Договору.

13.02.2020, сторонами змінено умови Договору №56 в частині ціни та загальної вартості товару, що поставляється, шляхом укладення додаткової угоди №1 до цього Договору, якою пункти 2.1. та 2.2. викладено в новій редакції, а саме: ціна товару за одну метричну тонну в заліковій вазі з урахуванням ПДВ складає 10 100 грн; загальна вартість Договору 1 212 000 грн.

Згідно з п.3.2. Договору №56 порядок і термін розрахунків: попередня оплата.

Продавець поставляє товар автомобільним транспортом на умовах DAT (м. Миколаїв, вантажовласник ДП "Сантрейд") (п.3. додаткової угоди №1 від 13.02.2020 до Договору №56).

Як погоджено сторонами в п.7.1., Договір №56 вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

На оплату товару, обумовленого Договором №56 (п. 1.1., п.2.2. та п.2.3.), відповідачем до сплати позивачу виставлено рахунок №1 від 15.01.2020 на суму 1 127 999,52 грн (за ціною за одну метричну одиницю - 9400 грн, що вказана в Договорі №56).

17.01.2020, позивач, на підставі Договору №56 та рахунку №1 від 15.01.2020, перерахував відповідачу в якості попередньої оплати за товар кошти в сумі 1 000 000 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

Відповідач, у свою чергу, на підставі Договору №56 за видатковими накладними: №18 від 02.02.2020, №19 від 04.02.2020, №20 від 05.02.2020 та №21 від 11.02.2020 поставив, а позивач прийняв товар, соняшник врожаю 2019 року в кількості 98,64 тони за ціною 9400 грн (з ПДВ), на загальну суму 927 215,59 грн.

В іншій частині товар за Договором №56 обсягом 21,36 тони, в тому числі оплачений позивачем на умовах попередньої оплати на суму 72 784,41 грн, відповідач не поставляв.

Суд констатує, що ціна за Договором №56 переглянута сторонами додатковою угодою №1 від 13.02.2020, після поставки відповідачем та прийняття позивачем товару за переліченими видатковими накладними. При цьому, умовами Договору №56 не передбачено порядку перерахунку (донарахування) вартості вже поставленого та оплаченого товару.

13.02.2020, ПП "Промінь К" (Продавець) та ФГ "Агріатік" (Покупець) укладено договір №61 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції (надалі - Договір №61), за умовами якого (п.1.1.) Продавець зобов`язався продати та передати в власність Покупця насіння соняшника урожаю 2019 року (код УКТ ЗЕД 1206) (надалі - товар), а Покупець зобов`язався оплатити, прийняти товар в кількості 100т +/- 10% в заліковій вазі.

Відповідно до пунктів 2.1.-2.3. Договору №61 ціна товару за одну метричну тонну в заліковій вазі з урахуванням ПДВ складає 10 200,00 грн. Загальна вартість договору складає 1 020 000,00 грн. Ціна товару та загальна вартість договору залишаються незмінними на весь строк дії даного Договору.

Згідно з п.3.2. Договору №61 порядок і термін розрахунків: попередня оплата.

За умовами п.3.3. Договору №61 Продавець поставляє товар автомобільним транспортом на умовах DAT (м. Миколаїв, вантажовласник ДП "Сантрейд").

Як погоджено сторонами в п.7.1., Договір №61 вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

На оплату товару, обумовленого Договором №61 (п. 1.1., п.2.2. та п.2.3.), відповідачем до сплати позивачу виставлено рахунок №5 від 13.02.2020 на суму 1 020 000 грн.

13.02.2020, позивач, на підставі Договору №61 та рахунку №5 від 13.02.2020, перерахував відповідачу в якості попередньої оплати за товар кошти в сумі 300 000 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

Поставка товару за Договором №61, в тому числі оплаченого позивачем у сумі 300 000 грн на умовах попередньої оплати, відповідачем не здійснювалась.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем перераховано відповідачу кошти в якості попередньої оплати за Договорами №56 та № 61 на загальну суму 1 300 000,00 грн, у той же час відповідачем за видатковими накладними: №18 від 02.02.2020, №19 від 04.02.2020, №20 від 05.02.2020 та №21 від 11.02.2020 (складені на виконання умов Договору №56) поставлено товар на суму 927 215,59 грн. Таким чином, відповідачем недопоставлено товар у межах проведеної попередньої оплати на суму 372 784,41 грн.

Позивачем направлено на адресу відповідача претензію №02/03-Пр від 03.02.2021 з вимогою перерахувати заборгованість в сумі 372 784,41 грн та вимогу вих.№01 від 31.05.2021 про виконання зобов`язань за договорами шляхом поставки товару на суму 372 784,41 грн або повернення цих коштів позивачу, які були залишені відповідачем без відповіді.

Оскільки в порушення умов договору відповідач не поставив позивачу оплачений покупцем товар та не повернув сплачені покупцем грошові кошти за товар, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст.509 ЦК України, ст.173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 17.01.2020 та 13.02.2020 перерахував відповідачу в якості попередньої оплати за товар кошти в сумі 1 300 000,00 грн (1 000 000,00 грн + 300 000,00 грн), що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача. Наведені обставини відповідачем не заперечуються.

Відповідно до статті 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Оскільки, позивач виконав свої зобов`язання щодо оплати товару на суму 1 300 000,00 грн, а тому відповідно до ст. 538 ЦК України, у відповідача виникло зустрічне зобов`язання його поставки на оплачену суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві в строк, установлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За приписами статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина 1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2).

За змістом частини 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар в установлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, умовою застосування частини 2 статті 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. При цьому, можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Як встановлено судом, відповідачем за видатковими накладними: №18 від 02.02.2020, №19 від 04.02.2020, №20 від 05.02.2020 та №21 від 11.02.2020 (складені на виконання умов Договору №56) поставлено товар на суму 927 215,59 грн. Таким чином, відповідачем недопоставлено товар у межах проведеної попередньої оплати на суму 372 784,41 грн.

Зі змісту Договорів №56 та №61 випливає, що сторонами не погоджувались строки поставки товару. У зв`язку з цим позивачем направлено на адресу відповідача претензію №02/03-Пр від 03.02.2021 та вимогу вих.№01 від 31.05.2021 про виконання зобов`язань за договорами.

Претензія №02/03-Пр від 03.02.2021, що направлена 03.02.2021 позивачем на поштову адресу відповідача, вказану в Договорах №56 та №61, та отримана адресатом 05.02.2021 (номер поштового відправлення 085), містить лише вимогу щодо повернення коштів у сумі 372 784,41 грн.

Вимога вих.№01 від 31.05.2021 про виконання зобов`язань за договорами, що направлена 31.05.2021 позивачем на юридичну адресу відповідача, та отримана адресатом 03.06.2021 (номер поштового відправлення 315), містить вимогу невідкладно виконати зобов`язання за договорами, а саме: протягом трьох робочих днів з моменту отримання даної вимоги поставити товар на суму 372 784,41 грн або протягом семи банківських днів повернути кошти позивачу.

Оскільки вимога вих.№01 від 31.05.2021 отримана відповідачем 03.06.2021, з огляду на положення ч.2 ст.530 ЦК України, відповідач зобов`язаний був поставити позивачу товар у строк до 08.06.2021 або повернути кошти до 14.06.2021 включно.

Відповідач зобов`язання за договорами щодо поставки товару в межах проведеної попередньої оплати на суму 372 784,41 грн у визначений вище строк не виконав, суму попередньої оплати не повернув.

Таким чином, з огляду на неналежне виконання відповідачем умов Договорів №56 та №61, суд вважає правомірною та обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача 372 784,41 грн попередньої оплати.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Виходячи із положень ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зазначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та річні не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

Позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 5178,00 грн 3% річних за період з 03.02.2021 по 22.07.2021 та 10 128,55 грн інфляційних втрат за період лютий 2021 року - липень 2021 року.

Судом було перевірено надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що позивачем невірно визначено період прострочення виконання зобов`язання за договорами.

Здійснивши перерахунок 3% річних, суд доходить висновку, що 3% річних, які обґрунтовані та підлягають стягненню з відповідача становлять 1164,31 грн за період з 15.06.2021 по 22.07.2021.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат за період лютий 2021 року - липень 2021 року, враховуючи, що прострочка виникла з 15.06.2021 і період нарахування інфляційних втрат у даному випадку - з червня по липень 2021 року, а позивачем фактично здійснено розрахунок лише за період з лютого по березень 2021 року, суд доходить висновку, що позивачем безпідставно нараховано відповідачу 10 128,55 грн інфляційних втрат за вказаний період.

Статтями 546, 549 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.230 ГК України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18.

Позивач, керуючись п.6.3 Договорів №56 та №61, нараховував та пред`явив до стягнення з відповідача 24 113,54 грн пені за період з 03.02.2021 по 22.07.2021.

Здійснивши аналіз п.6.3 Договорів №56 та №61, суд встановив, що у даному пункті сторонами погоджена відповідальність продавця за затримку з доставкою чи передачею товару в обумовлені строки у вигляді штрафу в розмірі 2,0% вартості недопоставленого товару за кожен день прострочки, що за свою правовою природою є пенею.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем невірно визначено період прострочення виконання зобов`язання.

Здійснивши перерахунок пені, суд доходить висновку, що пеня, яка є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача становить 5821,56 грн за період з 15.06.2021 по 22.07.2021.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Всупереч наведеним нормам, відповідач не надав суду жодних належних доказів, які підтверджують виконання ним взятих на себе зобов`язань за Договорами №56 та №61 та здійснення поставки позивачу товару у межах проведеної попередньої оплати на суму 372 784,41 грн.

За таких обставин, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання своєчасно та в повному обсязі не виконав, поставку оплаченого позивачем товару на суму 372 784,41 грн не здійснив, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 372 784,41 грн, 3% річних в сумі 1164,31 грн та пені в сумі 5821,56 грн. У частині стягнення 10 128,55 грн інфляційних втрат, 4013,69 грн 3% річних та 18 291,98 грн пені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 5696,56 грн.

У зв`язку із поданням відповідачем заяви про намір подання доказів щодо судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення по справі №927/804/21, судом не вирішується питання щодо розподілу судових витрат відповідача.

Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 233, 238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фермерського господарства "АГРІАТІК" () до Приватного підприємства "ПРОМІНЬ К" () про стягнення 412 204,50 грн заборгованості, задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ПРОМІНЬ К" (вул. Космонавтів, буд. 36, с. Савин, Козелецький район, Чернігівська область, 17072, ) на користь Фермерського господарства "АГРІАТІК" (вул. Веселкова, буд. 8, с. Проців, Бориспільський район, Київська область, 08344, ) 372 784,41 грн основного боргу, 1164,31 грн 3% річних, 5821,56 грн пені та 5696,56 грн судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог Фермерського господарства "АГРІАТІК" () до Приватного підприємства "ПРОМІНЬ К" () в частині стягнення 10 128,55 грн інфляційних втрат, 4013,69 грн 3% річних та 18 291,98 грн пені відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 01.10.2021.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор