ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2021 р. Справа№ 910/19896/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Жовтень" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 31.05.2021

у справі №910/19896/20 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Київгаз"

до Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Жовтень" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

про стягнення 151522,98 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Київгаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Жовтень" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про стягнення 151522,98 грн, з яких: 123496,63 грн борг, 8870,61 грн пеня, 12509,70 грн інфляційні втрати та 6646,04 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором розподілу природного газу №222089 від 31.03.2016 щодо оплати вартості наданих позивачем послуг з розподілу природного газу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/19896/20 закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 42000,00 грн закрито. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Київгаз" до Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Жовтень" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про стягнення заборгованості в сумі 109522,98 грн задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Жовтень" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на користь Акціонерного товариства "Київгаз" основний борг у сумі 56496 грн. 63 коп., пеню в сумі 8870 грн. 61 коп., інфляційні втрати у сумі 12509 грн. 70 коп., 3 % річних в сумі 6646 грн. 04 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 1267 грн. 84 коп. У решті вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг на суму 56496,63 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 25000 грн, суд виходив з того, що сплата вказаних коштів відбулась до відкриття провадження у даній справі. Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 42000 грн, на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, суд виходив з того, що сплативши заборгованість у вказаній сумі після відкриття провадження у справі, відповідач у такий спосіб припинив відповідне грошове зобов`язання.

Не погодившись із вказаним рішенням Дочірнє підприємство "Клінічний санаторій "Жовтень" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення від 31.05.2021 у справі №910/19896/20 скасувати в частині стягнення з Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Жовтень" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на користь Акціонерного товариства "Київгаз" пені в сумі 8870 грн. 61 коп., інфляційні втрати у сумі 12509 грн. 70 коп., 3 % річних в сумі 6646 грн. 04 коп.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник стверджує, що судом першої інстанції, при винесенні рішення в частині стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3 % річних, не були враховані часткові оплати заборгованості, що потягло за собою винесення незаконного рішення в частині неправильного розрахунку штрафних санкцій.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємство "Клінічний санаторій "Жовтень" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/19896/20. Постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у даній справі в порядку письмового провадження.

29.07.2021 через канцелярію суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів оплати заборгованості в розмірі 80995,42 грн, а саме: копії квитанції №50 від 05.04.2021 на суму 5000 грн, квитанції №182 від 21.04.2021 на суму 5000 грн, платіжного доручення №247 від 05.05.2021 на суму 3700 грн, платіжного доручення №283 від 17.05.2021 на суму 10000 грн, платіжного доручення №555 від 12.07.2021 на суму 9995,42 грн, платіжного доручення №274 від 12.05.2021 на суму 3000 грн, платіжного доручення №264 від 11.05.2021 на суму 3000 грн, платіжного доручення №243 від 05.05.2021 на суму 1300 грн, платіжного доручення №592 від 13.07.2021 на суму 10000 грн, платіжного доручення №6643 від 19.07.2021 на суму 10000 грн, платіжного доручення №738 від 21.07.2021 на суму 10000 грн.

В обґрунтування неможливості надання вказаних доказів суду першої інстанції, скаржник посилається на те, що оплати були здійснені пізніше у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках відповідача.

Колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання суду першої інстанції, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновків Верховного Суду стосовно застосування норм частини третьої статті 269 ГПК України, викладених у постановах від 21.06.2018 у справі №906/612/17, від 22.08.2018 у справі №910/19776/17, від 05.12.2018 у справі №910/7190/18, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити які докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції.

Відтак, у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем не доведено винятковості випадку ненадання відповідачем суду першої інстанції доказів оплати заборгованості, здійсненої відповідачем після відкриття провадження у справі та до ухвалення рішення суду (21.04.2021, 05.05.2021, 11.05.2021, 12.05.2021, 17.05.2021); колегія суддів вважає, що надання вказаних доказів залежало виключно від волевиявлення самого відповідача. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що копія квитанції №50 від 05.04.2021 на суму 5000 грн міститься в матеріалах справи (додана відповідачем до додаткового доповнення до відзиву на позовну заяву).

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги додані скаржником до клопотання докази на підтвердження оплати заборгованості, а саме: копії платіжних доручень від 12.07.2021, 13.07.2021, 19.07.2021, 21.07.2021, оскільки дані докази не існували на момент прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення.

Як зазначив Верховний Суд при розгляді справи №908/1908/19, така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду, є безпідставними та необґрунтованими, а судове рішення ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому позивач стверджував, що в порядку передбаченому нормами діючого законодавства на суму основного боргу, що існувала у відповідача перед позивачем на час звернення до суду були нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати, що вбачається з відповідного розрахунку доданого до позовної заяви; з матеріалів справи вбачається, що сума основного боргу відповідача на день подачі заяви до суду становила 123496,63 грн; часткові оплати, на які посилається відповідач, здійснювались вже після звернення позивача до суду, а отже вказані обставини не могли бути йому відомі під час подання позовної заяви; нарахування були проведені на суму основного боргу, тобто зобов`язання по своєчасній оплаті послуг відповідачем були порушені, що не заперечується останнім.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

31.03.2016 Дочірнє підприємство "Клінічний санаторій "Жовтень" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" шляхом підписання заяви-приєднання №222089 (для споживача, що не є побутовим) приєднався до умов договору розподілу природного газу, зазначивши адресу точки комерційного обліку об`єкта: шосе Столичне, буд. 27.

Цей договір є Типовим договором розподілу природного газу (далі - Типовий договір), затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015.

Оператором газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ), з яким споживач уклав договір розподілу природного газу, визначено ПАТ "Київгаз", правонаступником якого є АТ "Київгаз".

Згідно з положеннями п. 1.1, 1.2, 1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 року.

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до п. 2.1 Типового договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Згідно з п. 5.1 Типового договору облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим договором (п.5.2).

У відповідності до пунктів 6.1 - 6.4, 6.6 Типового договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення. Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.

Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність, виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до пунктів 12.1, 12.2 типового договору цей договір укладається на невизначений строк. Якщо в установленому порядку регулятором будуть внесені зміни до редакції Типового договору розподілу природного газу, оператор ГРМ зобов`язується розмістити повідомлення про такі зміни на сайті та в офіційних друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, не менше ніж за десять днів до набрання змінами чинності, крім випадків, для яких цим договором встановлений інший термін та/або порядок повідомлення про внесення змін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з частинами 1, 2 статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 гл. 1 розділу VІ Кодексу ГРС доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498, в порядку, визначеному цим розділом.

За змістом п. п. 3, 4 гл. 3 розділу VІ Кодексу ГРС оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Згідно з п. 1.4 укладеного сторонами договору послуга з розподілу природного газу - це послуга оператора ГРМ, яка надається споживачу і включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи та розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.

Відповідно до п. п. 1, 2 гл. 6 розділу VІ Кодексу ГРС розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Розмір величини річної замовленої потужності для споживача, що не є побутовим, визначається оператором ГРМ виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах з розбивкою по кожному об`єкту в газорозподільній зоні відповідного оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік.

Відповідно до п. 7 гл. 6 розділу VІ Кодексу ГРС оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу з моменту його укладання.

Пунктом 6.1 договору визначено, що оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до 01 числа розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за надані у звітньому місяці послуги проводиться споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітнім, відповідно до акта наданих послуг з урахуванням раніше перерахованих платежів (п. 6.4 договору).

10.01.2020 в "Газеті по-українські" № 2 (2267) були опубліковані зміни до умов Типового договору, зокрема, відповідно до п. 6.6 договору оплата вартості послуг з розподілу природного газу здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати остаточно до 01 (не включно) числа розрахункового періоду (місяця).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання умов укладеного договору позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу у період з листопада 2017 р. по жовтень 2020 р. на суму 356739,16 грн, що підтверджується актами наданих послуг за цей період, які були підписані сторонами без заперечень.

Проте, відповідач зобов`язання зі сплати вартості наданих йому послуг виконав неналежним чином, послугу з розподілу природного газу за указаний період сплатив частково - на суму 233242,53 грн, що підтверджується копіями банківських виписок з рахунку позивача, наявними в матеріалах справи. Отже, на час звернення позивача до суду (11.12.2020 - дата оформлення поштового відправлення, яким суду надіслано позовну заяву) заборгованість відповідача перед позивачем становила 123496,63 грн.

При цьому, колегією суддів встановлено, що частину заборгованості на суму 25000,00 грн відповідач сплатив до відкриття провадження у справі, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень №1055 від 15.12.2020 на суму 5000 грн, №1111 від 18.12.2020 на суму 5000 грн, №376 від 23.12.2020 на суму 5000 грн, №1183 від 04.01.2021 на суму 5000 грн, №11 від 12.01.2021 на суму 5000 грн.

Закриття провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ "Київгаз" в частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги з розподілу газу у розмірі 25000,00 грн, оскільки сплата вказаних коштів відбулась до відкриття провадження у даній справі, тобто до 21.01.2021.

Також колегією суддів встановлено, що частину заборгованості, заявленої до стягнення, у розмірі 42000,00 грн відповідач сплатив після відкриття провадження у справі, а саме - у період з лютого 2021 р. по квітень 2021 р., що підтверджується копіями квитанцій та платіжних доручень за цей період, наявними у матеріалах справи, а саме: квитанціями №7 від 04.02.2021 на суму 5000 грн, №4 від 05.02.2021 на суму 2000 грн, №91 від 08.02.2021 на суму 5000 грн, платіжними дорученнями №71 від 10.03.2021 на суму 5000 грн, №122 від 22.03.2021 на суму 5000 грн, №156 від 24.03.2021 на суму 5000 грн, №173 від 25.03.2021 на суму 5000 грн, квитанціями №50 від 05.04.2021 на суму 5000 грн, №183 від 21.04.2021 на суму 5000 грн.

Отже, сплативши заборгованість у вказаній сумі, відповідач у такий спосіб припинив відповідне грошове зобов`язання, а тому місцевим господарським судом правомірно закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 42000,00 грн, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (за відсутністю предмету спору).

Таким чином, на час розгляду справи в суді першої інстанції у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 56496,63 грн (356739,16 грн - 233242,53 грн - 25000,00 грн - 42000,00 грн = 56496,63 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання свого зобов`язання за договором не надав, колегія суддів вважає, що вимоги про стягнення заборгованості в сумі 56496,63 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У пункті п. 8.2 договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором, він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Колегією суддів встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по оплаті вартості послуг не виконав належним чином, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягнення пені у розмірі 8870,61 грн, нарахованої за загальний період з 10.12.2019 по 10.12.2020, 3 % річних у розмірі 6646,04 грн, нарахованих за загальний період з 10.01.2018 по 10.12.2020 та інфляційних втрат у розмірі 12509,70 грн, нарахованих за загальний період з 10.01.2018 по 01.12.2020, колегія суддів вважає, що він є арифметично вірним, відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства, а тому, з урахуванням факту порушення відповідачем грошового зобов`язання, позовні вимоги про стягнення з відповідача 8870,61 грн пені, 12509,70 грн інфляційних втрат та 6646,04 грн 3% річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі щодо не врахування судом першої інстанції сум, які були сплачені відповідачем, та відповідно здійснено неправильний розрахунок штрафних санкцій, є безпідставними, з огляду на те, що граничною датою нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних позивачем визначено 10.12.2020, тоді як часткові оплати відповідачем здійснювались з 15.12.2020, що не вплинуло на правильність розміру заборгованості, на яку позивачем нараховано пеню, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємство "Клінічний санаторій "Жовтень" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/19896/20 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи у справі №910/19896/20 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир