ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2021 р. Справа№ 910/19522/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021

у справі №910/19522/20 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МВК Транс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про розірвання додаткової угоди

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МВК Транс» (далі - ТОВ «МВК Транс», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця», відповідач) про розірвання укладеної між сторонами додаткової угоди, оформленої Додатком 1-8 "умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника" до договору «про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом», від 03.08.2020 № УЗ-42678269/2020-00015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем в односторонньому порядку змінено умови договору та встановлено нові тарифи за використання вагонів, що суперечить майновим інтересам позивача та є невигідним для останнього.

Під час розгляду справи судом першої інстанції прийнято до розгляду як заяву про зміну предмету позову заяву позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просив суд розірвати додаткову угоду, оформлену Додатком 1-8 «умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника» до договору «про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом», укладену між сторонами від 03.08.2020 №УЗ-42678269/2020-00015, без застосування до ТОВ «МВК ТРАНС» будь-яких штрафних санкцій та неустойки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/19522/20 позов задоволено повністю, розірвано додаткову угоду, оформлену Додатком 1-8 «умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника» до договору «про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом», № УЗ-42678269/2020-00015 від 03.08.2020, укладену між ТОВ «МВК Транс» та АТ «Укрзалізниця» без застосування до ТОВ «МВК Транс» штрафних санкцій та неустойки; стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ТОВ «МВК Транс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач самостійно змінив умови договору додатками 1-8, внаслідок чого поставив позивача у невигідне економічне становище, що призвело до унеможливлення здійснення відправок за умов нових ставок; зміна відповідачем тарифної політики шляхом встановлення нових ставок плати за використання вагонів, що мало місце вже після укладення сторонами додаткової угоди, зумовила виникнення обставин, за яких подальше виконання вказаної угоди порушує для позивача співвідношення майнових інтересів та позбавляє його того, на що він розраховував при її укладенні; такі обставини на момент здійснення замовлення від 03.08.2020 не існували та позивач виходив з того, що така зміна обставин не настане; дії відповідача щодо зміни тарифів за використання вагону-зерновозу призвели до фактичного взяття позивачем збиткових довгострокових зобов`язань з виконання планів перевезення за відсутності можливості внесення змін в умови додаткової угоди та одностороннє застосування відповідачем штрафних санкцій за порушення її умов за обставин неможливості її виконання; з огляду на істотну зміну обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, АТ «Укрзалізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за нез`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, незастосуванням норм зобов`язального права, які підлягали застосуванню за обставин даної справи, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт наголошував на тому, що судом неправомірно прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, яка фактично змінює предмет та підстави спору, оскільки в такій заяві позивачем заявлено нову додаткову вимогу про незастосування до позивача штрафних санкцій та неустойки; під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві, а можливість об`єднання декількох позовних вимог шляхом подання заяви про збільшення розміру позовних вимог до вже поданого позову чинним Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) не передбачено.

Апелянт вказує на те, що право перевізника на односторонню зміну (зниження або підвищення) ставки плати за використання власних вагонів перевізника було передбачено договором про надання послуг, укладеним між сторонами ще у 2019 році, а також умовами такого договору в редакції, що оприлюднена 25.02.2020, а відтак, висновки суду про те, що позивач виходив з того, що така зміна обставин не настане (зміна ставки плати за використання власного вагону перевізника), не відповідають дійсним обставинам справи; Додаток 1-8 є невід`ємною частиною договору (розділ 13 договору), не акцептується окремо та не є окремим договором/додатковою угодою, а отже, неправомірним є задоволення позовних вимог «про розірвання додаткової угоди, оформленої Додатком 1-8».

Також скаржник зазначає, що наявність в договорі самого Додатку 1-8 не змінює умов надання в користування вагонів на загальних умовах, тобто на умовах, визначених в договорі, та не зобов`язує замовників брати на себе зобов`язання на умовах, визначених в Додатку 1-8 до договору; позивач шляхом приєднання уклав договір з відповідачем, відповідач в новій редакції доповнив договір Додатком 1-8 та запропонував надання додаткової послуги на умовах, викладених в Додатку 1-8, при цьому, замовники за договором самостійно ініціюють взяття на себе зобов`язань на умовах Додатку 1-8 шляхом надсилання замовлення відповідачеві; позивач, здійснюючи замовлення на отримання послуги перевезення на умовах Додатку 1-8 до договору, знав про наявність у відповідача права на зміну ставки плати за використання вагонів та відсутність при цьому обов`язку її перегляду, а відтак, діяв на власний комерційний ризик.

За доводами апелянта, відсутні підстави для розірвання Додатку 1-8 до договору, передбачені cт. cт. 651, 652 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки позивач не довів факту порушення відповідачем умов договору чи Додатку 1-8 до договору, а змінюючи базову ставку плати за використання вагонів перевізника (Спл), відповідач діяв у відповідності до умов договору; позивач не надав доказів завдання йому шкоди; умови договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та Додатку 1-8 до нього не містять підстав для розірвання Додатку 1-8, який є невід 'ємною частиною договору; замовлення та/ або отримання послуг та/ або їх оплата за договором засвідчує повну згоду замовника з договором та змінами до нього, отже, позивач погодився з внесеними змінами та не скористався своїм правом ініціювати зміни до договору після оприлюднення змін до нього у вигляді Додатку 1-8; при здійсненні замовлення на умовах, передбачених Додатком 1-8, позивачеві було відомо, що ставка плати за використання власних вагонів перевізника може бути змінена, в т.ч. і знижена, а отже, така зміна обставин могла настати, що виключає можливість розірвання договору внаслідок зміни істотних обставин.

Крім того, апелянт наголошував на відсутності правових підстав для звільнення позивача від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань, зокрема, від сплати неустойки, визначеної в розділі 7 Додатку 1-8, за весь невиконаний строк та обсяг перевезень, зазначений в замовленні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 поновлено АТ «Укрзалізниця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/19522/20, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, призначено її до розгляду на 29.09.2021, встановлено ТОВ «МВК Транс» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/19522/20.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на те, що збільшення позовних вимог було обумовлене необхідністю збільшення лише кількісного складу вимог без зміни фактичних і юридичних підстав позову; позивач не заявляв про зміну обставин, на які він посилався у позовній заяві, не змінював обґрунтувань та не заявляв про зміну позовних вимог, які б могли бути предметом окремого судового розгляду; розірвання вказаної додаткової угоди виключає підставу для застосування передбачених нею штрафних санкцій.

Позивач також наголошував на тому, що здійснюючи замовлення від 03.08.2020 він керувався істотними умовами договору, а саме тим, що у разі замовлення ним зерновозів на період з 08.2020 по 07.2021 в кількості 353 шт. зі ставкою плати за користування вагону перевізника в розмірі 584,00 грн/добу він буде мати пріоритет над іншими користувачами, для яких стандартна ставка становила 1136,00 грн/добу; якби при укладанні оспорюваної додаткової угоди позивач передбачив, що в майбутньому AT «Укрзалізниця» самостійно змінить тарифну політику, шляхом встановлення нових стандартних ставок плати за використання вагонів в сторону їх зменшення, то ніколи б не уклав таку угоду; умисні дії AT «Укрзалізниці» призвели до фактичного взяття ТОВ «МВК ТРАНС» економічно збиткових довгострокових зобов`язань з виконання планів перевезення за відсутності можливості внесення змін в умови додаткової угоди, а також до штучного нарахування штрафних санкцій за нереалізацію погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами, які неможливо реалізувати через дії відповідача.

Крім того, позивач стверджує, що оспорювана додаткова угода, у подальшому оформлена Додатком 1-8, була укладена саме у відповідності до здійсненого замовлення ТОВ «МВК ТРАНС» від 03.08.2020 на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами, з окремою датою підписання (03.08.2020), отже така угода може бути розірвана окремо від основного договору; виконання додаткової угоди №УЗ-42678269/2020-00015 від 03.08.2020, за вказаної зміни обставин, порушує співвідношення майнових інтересів та позбавляє ТОВ «МВК ТРАНС» того, на що товариство розраховувало при її укладанні.

28.09.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій останній наголошував на тому, що заявлення позивачем нової вимоги (незастосування до позивача будь-яких штрафних санкцій та неустойки) не є зміною кількісного складу вимог, а є зміною предмета позову та фактично позивач в заяві про збільшення позовних вимог змінює підставу і предмет позову; позивач допускає підміну понять «додаткова угода», «додаток 1-8 до договору» та «замовлення», адже Додаток 1-8 до договору не є додатковою угодою, а є невід`ємною частиною договору (розділ 13 договору) та не акцептується окремо від договору, як зазначає позивач; «замовлення» надається стороною договору перевізнику для замовлення певних конкретних послуг, в тому числі послуг по Додатку 1-8 до договору, іншим додаткам до договору, тощо; чинне законодавство не передбачає можливості розірвання договору в певній його частині; при здійсненні замовлення на умовах, передбачених Додатком 1-8, позивачеві було відомо, що ставка плати за використання власних вагонів перевізника може бути змінена, в т.ч. і знижена, а отже, така зміна обставин могла настати, що виключає застосування п. 1 ч. 2 ст. 652 ЦК України до спірних правовідносин, та відповідно, виключає можливість розірвання договору внаслідок зміни істотних обставин; позивач не довів факту порушення відповідачем умов договору та не надав доказів завдання йому шкоди, у зв`язку з чим відсутні підстави для розірвання Додатку 1-8 на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

У судовому засіданні 29.09.2021 представники відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв`язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

29.09.2021 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 31.05.2020 АТ «Укрзалізниця» оприлюднено як публічну пропозицію для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/ договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 (далі - договір), предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном перевізника не є орендною платою (п. 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.5. договору останній є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Пунктами 1.6. та 1.7. договору визначено, що договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП).

Договір укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами договору.

У пунктах 1.8.-1.10. договору унормовано, що умови договору, що потребують визначення окремих параметрів їх надання (окрему станцію надання послуг, ін.) набувають сили і застосовуються у відносинах сторін шляхом надання перевізником пропозиції укласти такі додаткові умови до договору (оферти), прийняття пропозиції (акцепту) замовником та підтвердження її прийняття перевізником з підтвердженням таких умов надання послуг. Приймаючи пропозицію отримання послуг на умовах, що потребують визначення окремих параметрів їх надання, замовник засвідчує, що ознайомився та згоден з такими умовами.

Перевізник, за результатом розгляду заяви (акцепту), направляє другій стороні у власній інформаційній системі повідомлення з накладенням КЕП: - або про мотивоване повернення без розгляду заяви (акцепту) із зазначенням причин для такого повернення; - або про дату укладення договору, присвоєння замовнику коду замовника як платника, коду вантажовідправника / вантажоодержувача. Код платника є номером договору з замовником. До отримання повідомлення про укладення договору, друга сторона має право відкликати свою заяву (акцепт) про прийняття пропозиції укласти договір.

Договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1. договору.

Згідно з пунктами 3.1., 3.2. договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.

Замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються з:

1) плати за перевезення (провізної плати) навантаженого власного вагону перевізника та інших платежів, які визначаються за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника;

2) компенсації витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 1-2 до договору. У випадку оформлення відправки вантажу на експорт сплачуються додаткові збори, передбачені п. 5, 7 розд. ІІІ Збірника тарифів, окремо для завантаженого та порожнього вагонів;

3) плати за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за нормативний термін доставки. У разі використання з 01.10.2020 власного вагону Перевізника після "подвійних операцій", передбачених Правилами користування вагонами, компенсація витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону Перевізника та плата за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів у порожньому рейсі не нараховується

Пунктом 9.4. договору унормовано, що зміни (доповнення) до договору перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням КЕП. Зміни до договору, в тому числі ставки плати, коефіцієнти та інші умови платежів, вступають в дію через 30 календарних днів від дня їх оприлюднення або пізніше, якщо це вказано в повідомленні про оприлюднення. Зміни до договору, які зменшують розмір провізних платежів, ставок, коефіцієнтів та інших розрахункових величин, також можуть вступати в дію раніше ніж 30 календарних днів від дня їх оприлюднення. Зміни до договору поширюються на всіх осіб, що приєдналися до договору. В окремих випадках, за заявою замовника допускається вступ в дію змін до договору раніше, ніж визначено вище. Якщо замовник не згоден з внесеними перевізником змінами, він має право ініціювати внесення змін до договору в порядку передбаченому п. 9.3. договору або з власної ініціативи припинити дію договору у відносинах з ним. Замовлення та / або отримання послуг та / або їх оплата за договором засвідчує повну згоду замовника з договором та змінами до нього.

Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору. На звернення замовника умови договору застосовуються до відносин з замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення в дію. (п. 12.1. договору).

У пункті 12.2. вказано, що договір або його окремі умови щодо певних послуг припиняється: - за згодою сторін; - за ініціативи однієї з сторін. Ініціатива перевізника про припинення договору має бути мотивованою; - з підстав визначених законодавством.

За змістом пункту 12.4. договору дію додаткових умов до договору може бути припинено в односторонньому порядку шляхом направлення однією стороною іншій стороні повідомлення про їх припинення. У такому випадку дія відповідного додатку вважається припиненою через 10 днів з дня направлення відповідного інформаційного повідомлення стороною, що ініціювала припинення.

30.06.2020 АТ «Укрзалізниця» засвідчила прийняття від ТОВ «МВК Транс» заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладання договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та повідомлено, що замовнику присвоєно коди відправника / одержувача: 1814; платника: 8136661, що підтверджується повідомленням про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 30.06.2020 № 40-42678269/2020-0003 (а.с. 60 т.1).

У вказаному повідомленні зазначено, що код платника використовується для ідентифікації договірних відносин як номер договору, яким у даному випадку є №8136661.

21.07.2020 АТ «Укрзалізниця» на офіційному сайті оприлюднила нову редакцію договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, відповідно до якої договір доповнено Додатком 1-8 (а.с. 85-90 т. 1).

У п. 1 Додатку 1-8 до договору визначено, що ставка плати за використання вагону перевізника1 (Спл1) - ставка плати за використання власних вагонів перевізника при перевезенні вантажів з узгодженими строками та обсягами, що визначається перевізником та зазначається в оголошенні.

Відповідно до пункту 6.2. Додатку 1-8 до договору ставка плати за використання вагону перевізника1 (Спл1) в процесі надання послуги з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) встановлюється на весь строк дії послуги відповідно до погодженого замовлення у розмірі, встановленому перевізником, застосовується для перевезень в межах та за межами України, не змінюється та не підлягає коригуванню під час строку дії послуги, та зазначається в повідомленні про погодження замовлення.

Відповідно до пункту 7.2. Додатку 1-8 до договору замовник, у разі невиконання погодженого замовлення в цілому або у випадку навантаження і відправки поданих перевізником під навантаження вагонів у кількості меншій, ніж визначено в погодженому замовленні щомісячно, сплачує неустойку в розмірі, який розраховується за формулою: Пн = Спл1 * Кнорм * КвагЗ, де Пн - сума неустойки за невиконання умов Додаткової угоди та/або Замовлення; Спл1 - ставка плати за використання вагонів Перевізника1 при перевезенні вантажів з узгодженими строками та обсягами, відповідно до погодженого Замовлення; Кнорм - показник, який визначається Перевізником та публікується в Оголошенні. Показник не підлягає коригуванню під час строку дії послуги, що надається відповідно до погодженого Замовлення. КвагЗ - кількість вагонів, що недовантажені Замовником.

Згідно з п. 7.3 Додатку № 1-8 до договору у разі наявності на особовому рахунку замовника достатньої суми коштів для сплати неустойки, сплата неустойки замовником здійснюється шляхом списання перевізником грошових коштів з особового рахунку замовника в останній календарний день кожного місяця із сум грошових коштів, перерахованих замовником для виконання грошового зобов`язання за договором, та факт списання такої неустойки відображається перевізником в інформаційному повідомленні в особовому рахунку замовника і підтверджується зведеною відомістю.

Відповідно до п. 3.16 Додатку № 1-8 до договору у разі заборгованості замовника за перевезення з узгодженими строками та обсягами та несплати неустойки, перевізник скасовує резервування обсягу перевезень та зупиняє надання послуг; згідно п. 3.17 - у разі, якщо до 10-го числа місяця наступного за звітним замовником не погашено заборгованості за перевезення з узгодженими строками та обсягами в повному обсязі та не сплачено неустойку, перевізник в односторонньому порядку припиняє надання послуг, здійснює перерахунок розміру оплати наданої послуги за весь період надання послуги згідно замовлення та нараховує суму до сплати замовником.

31.07.2020 ТОВ «МВК Транс» відповідно до договору про надання послуг від 30.06.2020 № 8136661 надало замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 31.07.2020 №42678269/2020-00009: початок періоду замовлення: 08.2020; завершення періоду замовлення: 07.2021; кількість місяців: 12; тип рухомого складу: зерновози; щомісячна кількість рухомого складу: 500 (а.с.72 т.1).

Повідомленням №УЗ-42678269/2020-00015 від 03.08.2020 АТ «Укрзалізниця» розглянуто та погоджено замовлення ТОВ «МВК Транс» від 31.07.2020 № 42678269/2020-00009 з узгодженими строками та обсягами: початок періоду замовлення: 08.2020; завершення періоду замовлення: 07.2021; кількість місяців: 12; тип рухомого складу: зерновози; щомісячна кількість рухомого складу: 353; нормативна кількість діб: 7; ставка плати за використання вагону перевізника: 584,00 грн (а.с. 73 т. 1).

Як вбачається з умов договору (Додатку 1-2) та визнається сторонами у справі, на момент подання вказаного замовлення позивача на отримання даної послуги стандартна ставка плати за використання вагону зерновозу перевізника становила 1136,00 грн/добу, тоді як ставка плати за використання вагону-зерновозу перевізника становила: 12 місяців - 584,00 грн/добу, 11місіців - 617,00 грн/добу, 10 місяців - 649,00 грн/добу, 9 місяців - 682,00 грн/добу.

В подальшому, 04.09.2020 АТ «Укрзалізниця» на офіційному сайті оприлюднила нову редакцію договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, відповідно до якої ставка за використання вагону-зерновозу перевізника складає: 05.09.2020 - 05.10.2020 - 800,00 грн/добу; 06.10.2020 - 04.11.2020 - 900,00 грн/добу; 05.11.2020 - 31.12.2020 - 1000,00 грн/добу.

19.10.2020 АТ «Укрзалізниця» на офіційному сайті оприлюднила нову редакцію договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, відповідно до якої ставка за використання вагону-зерновозу перевізника складає 650,00 грн/добу.

12.11.2020 АТ «Укрзалізниця» на офіційному сайті опублікувало оголошення про продаж послуги з використання вагонів-зерновозів (голландський аукціон) на листопад - грудень 2020 року з мінімальною добовою ставкою 530,00 грн/добу.

27.11.2020 АТ «Укрзалізниця» на офіційному сайті опублікувало оголошення про продаж послуги з використання вагонів-зерновозів (голландський аукціон) за стартовою ціною 650,00 грн та переможною ціною 533,00 грн/добу.

Водночас, як зазначає позивач, перегляду ставок за користування вагонів-зерновозів за довгостроковими контрактами не відбулось, а зміна стандартної ставки плати за використання вагону зерновозу перевізника відбулась 04.09.2020, тобто після того як позивач та більшість компаній замовили довгострокові вагони на інших цінових умовах.

За твердженням позивача, останній не мав та не має можливості здійснювати відправлення за новими тарифами, оскільки вказані зміни з узгодженими строками та обсягами є збитковими для товариства, тобто позивач вважає, що взяв на себе зобов`язання з відправки вантажу у вагонах перевізника, не отримуючи розмір різниці між стандартною ставкою та ставкою за довгостроковими контрактами.

Таким чином, на думку позивача, у зв`язку зі зміною в тарифах, повністю знецінена економічна обґрунтованість замовлень контрагентами вагонів-зерновозів за довгостроковими контрактами.

Крім того, позивач вказує, що 30.09.2020 за невиконання умов договору на підставі п. 7.2 Додатку 1-8 до договору, з особового рахунку ТОВ «МВК Транс» було списано неустойку у розмірі 555 968,00 грн (136 вагонів*584,00 грн*7 діб), у зв`язку з чим погіршився майновий стан позивача.

ТОВ «МВК Транс» звернулося до АТ «Укрзалізниця» з претензією № 561 від 21.10.2020 на суму 49 056,00 грн (а.с. 80-81 т. 1), в якій просило здійснити перерахунок та повернути неправомірно списані кошти на особовий рахунок замовника із розрахунку (12 вагонів*584,00 грн*7 діб).

Листом № 372 від 30.11.2020 ТОВ «МВК Транс» звернулося до АТ «Укрзалізниця» з пропозицією переглянути ставку за користування вагонами перевізника за довгостроковим контрактом на 12 місяців в сторону зменшення до 250,00 грн/добу без ПДВ.

При цьому, у заяві про збільшення позовних вимог позивач наголошував на тому, що у відповідності до п. 4.1.3. Додатку 1-8 до договору замовник має право відмовитись від погодженого замовлення (скасувати замовлення), повідомивши про таке перевізника шляхом направлення йому повідомлення про скасування замовлення (за формою відповідно до Додатку 2-15 до договору) не пізніше ніж за три робочих дні до дати скасування замовлення в порядку, визначеному цим Додатком до договору, при цьому, замовник зобов`язаний сплатити неустойку за весь невиконаний строк та обсяг перевезень, зазначений у погодженому замовленні, передбачену в розд. 7 цього Додатку до договору

Таким чином, на переконання позивача, у разі направлення відповідного повідомлення про скасування замовлення, замовник несе тягар сплати неустойки за весь невиконаний строк та обсяг перевезень, зазначений у відповідному замовленні, що призведе до значних матеріальних витрат позивача та, як наслідок, до банкрутства товариства.

Посилаючись на те, що зміна тарифної політики AT «Укрзалізниця» шляхом встановлення нових ставок плати за використання вагонів, а саме, зниження ставок плати за використання власних зерновозів перевізника на загальних підставах, що мало місце після укладення сторонами Додатку № 1-8 до договору, зумовила виникнення обставин, за яких подальше виконання вказаного додатку порушує співвідношення майнових інтересів сторін та позбавило ТОВ «МВК Транс» того, на що воно розраховувало при укладенні договору, тобто обставини змінилися настільки, що якби позивач міг це передбачити, то він би не надавав замовлення на отримання послуг з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами, у зв`язку з чим, на його переконання, укладена в такий спосіб додаткова угода, оформлена Додатком 1-8, підлягає розірванню в судовому порядку на підставі ст. 652 ЦК України, без застосування до позивача штрафних санкцій та неустойки.

При цьому, дослідивши заяву про збільшення позовних вимог, у якій позивач просив суд розірвати вказану додаткову угоду без застосування до ТОВ «МВК ТРАНС» будь-яких штрафних санкцій та неустойки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що така заява є заявою про зміну предмету позову та правомірно прийняв її до розгляду, а відтак, в цій частині доводи апелянта є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Водночас не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

Враховуючи вищенаведені обставини, на які посилався позивач як у позовній заяві, так і у заяві про збільшення позовних вимог, колегія суддів вважає, що позивач посилається на ті ж самі фактичні та нормативні обставини для задоволення позову, зокрема:

- зміну тарифної політики AT «Укрзалізниця» шляхом встановлення нових ставок плати за використання вагонів, що мало місце після укладення сторонами додаткової угоди, суперечить майновим інтересам позивача та є невигідним для останнього, а також свідчить про порушення конкурентного законодавства;

- неправомірне списання з особового рахунку ТОВ «МВК Транс» неустойки у розмірі 555 968,00 грн за невиконання умов договору на підставі п. 7.2 Додатку 1-8 до договору.

Водночас, у заяві про зміну підстав позову позивач також вказав на те, що у разі направлення відповідного повідомлення про скасування замовлення, замовник несе тягар сплати неустойки на підставі п. 4.1.3 Додатку 1-8 до договору за весь невиконаний строк та обсяг перевезень, зазначений у відповідному замовленні, що призведе до значних матеріальних витрат позивача та, як наслідок, до банкрутства товариства. При цьому, позивач не посилався у вказаній заяві на жодні норми матеріального права в обґрунтування заявленої вимоги.

Тобто у вказаній заяві позивач виклав нові аргументи, додатково до попередньо викладених, проте підстави позову (обставини, якими ці вимоги обґрунтовувались) фактично залишились незмінними, у зв`язку з чим, відповідно до зазначених вище висновків Великої Палати Верховного Суду, подана позивачем заява не є зміною підстав позову, а по своїй суті є заявою про зміну предмету позову в розумінні частини 3 статті 46 ГПК України.

Разом з тим, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в статті 180 ГК України, відповідно до якої зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Договором є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як визначено у ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи зазначене, судом апеляційної інстанції встановлено, що 30.06.2020 між сторонами було укладено публічний договір приєднання - договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, який за своєю правовою природою поєднує умови договорів про перевезення вантажу із договором про надання послуг в частині надання вантажного вагону для перевезення вантажів та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення.

Волевиявлення щодо його укладення в порядку ст. 634 ЦК України виявлено позивачем у заяві про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

Невід`ємною частиною вказаного договору в редакції, що оприлюднена 21.07.2020, яка вводиться з 21.08.2020, у розділі 13, визначено, з-поміж інших, Додаток 1-8 «Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника», згідно з п. 2.1 якого перевізник надає замовнику послуги з перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника (узгоджена щомісячна кількість вагонів визначеного роду рухомого складу протягом узгодженого Сторонами строку надання послуги), надалі в цьому додатку до договору - послуга. Замовник здійснює оплату такої послуги відповідно до умов цього додатку до договору.

У п. 2.2 Додатку 1-8 до договору сторони домовились, що у випадку надання такої послуги, до відповідних відносин застосовуватимуться спеціальні умови цього додатку до договору, які матимуть пріоритет над умовами договору. Умови договору, не визначені цим додатком до договору, застосовуватимуться в частині, що не суперечить цьому додатку до договору.

В порядку положень вказаного Додатку 1-8 позивач 31.07.2020 здійснив замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами № 42678269/2020-00009, яке було погоджено відповідачем 03.08.2020 повідомленням №УЗ-42678269/2020-00015.

У п. 9.4 договору передбачено, що зміни (доповнення) до договору перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням КЕП.

Зміни до договору, в тому числі ставки плати, коефіцієнти та інші умови платежів, вступають в дію через 30 календарних днів від дня їх оприлюднення або пізніше, якщо це вказано в повідомленні про оприлюднення. Зміни до договору, які зменшують розмір провізних платежів, ставок, коефіцієнтів та інших розрахункових величин, також можуть вступати в дію раніше ніж 30 календарних днів від дня їх оприлюднення.

Якщо замовник не згоден з внесеними перевізником змінами, він має право ініціювати внесення змін до договору в порядку, передбаченому п. 9.3. договору або з власної ініціативи припинити дію договору у відносинах з ним.

Замовлення та / або отримання послуг та / або їх оплата за договором засвідчує повну згоду замовника з договором та змінами до нього.

При цьому, пунктом 9.3 договору передбачено право та порядок надання замовником пропозицій до договору.

Враховуючи викладене, позивач на основі вільного волевиявлення та за власним вибором замовив у відповідача послуги з надання власних вагонів перевізника для перевезення з такими строками та обсягами: початок періоду замовлення: 08.2020; завершення періоду замовлення: 07.2021; кількість місяців: 12; тип рухомого складу: зерновози; щомісячна кількість рухомого складу: 353; нормативна кількість діб: 7; ставка плати за використання вагону перевізника: 584,00 грн.

Будь-яких доказів того, що позивач ініціював внесення змін (доповнень) чи пропозицій до договору в частині Додатку 1-8 відповідно до пунктів 9.3, 9.4 договору матеріали справи не містять.

Таким чином, позивач був обізнаний з тим, на яких умовах він приєднався до договору, в тому числі до Додатку 1-8, вільно погодився на такі умови, внесення змін до договору не ініціював, хоча не був позбавлений такого права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що враховуючи умови договору, позивачеві було відомо про можливість односторонньої зміни позивачем ставок плати, коефіцієнтів та інші умови платежів, що мало місце у даному випадку шляхом зміни відповідачем ставок плати за використання власних вагонів перевізника (Спл) в сторону зменшення, починаючи з 04.09.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони (ч. 2 ст. 652 ЦК України).

Частина 2 ст. 652 ЦК України передбачає наявність одночасно певних умов, достатніх для розірвання або зміни договору:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, чинне законодавство України пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю всіх чотирьох умов, визначених у частині 2 статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2018 у справі № 910/17827/17, від 19.09.2018 у справі № 910/21805/17, від 05.09.2018 у справі № 910/21803/17, від 12.06.2018 у справі № 910/21034/17, від 19.07.2018 у справі № 905/3332/15, від 27.02.2018 у справі № 927/764/17, від 17.04.2018 у справі № 927/763/17.

За змістом першої умови, визначеної змістом ч. 2 ст. 652 ЦК України, в момент укладення договору сторони мали виходити з того, що така зміна обставин не настане. Відповідно до даної умови, події, що нібито викликали ускладнення у виконанні договору і які можна назвати "істотною зміною обставин" повинні мати місце або стати відомими заінтересованій стороні після укладення договору.

Названа умова є відсутньою, якщо буде встановлено, що заінтересована у розірванні договору сторона, знала про ці події і могла прийняти їх до уваги в момент укладення договору, а не легковажно ігнорувати їх. Легковажно проігноровані події, які і створили ускладнення, або іншими словами "істотну зміну обставин ", створюють неможливість для сторони, яка заінтересована розірвати договір, покладатися на ускладнення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 910/13249/17.

Як було зазначено вище, приєднавшись до договору, позивач погодився на умови, які передбачають право перевізника в односторонньому порядку змінювати базову ставку плати за використання власних вагонів перевізника.

Таким чином, при здійсненні замовлення на умовах, передбачених Додатком 1-8, позивачеві було відомо, що ставка плати за використання власних вагонів перевізника може бути змінена, в т.ч. і знижена, а отже, така зміна обставин могла настати, що виключає застосування п. 1 ч. 2 ст. 652 ЦК України до спірних правовідносин.

Крім того, позивач у позовній заяві вказує, що невиконання ним зобов`язань перед відповідачем викликано, в тому числі, неврожаєм зернових, що, в свою чергу, призвело до невиконання аграріями поставок за форвардними контрактами, що становить близько 90%.

Водночас, як зазначає відповідач та не заперечує позивач, неврожай зернових прогнозували ще у травні 2020 року, що призвело до зниження іншими власниками вагонів-зерновозів ставки плати за їх використання. У зв`язку з тим, що AT «Укрзалізниця» є одним з багатьох власників вагонів-зерновозів та має діяти на конкурентних умовах, відбулося зниження базової ставки плати за використання власного вагону перевізника (Спл).

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що позивач проігнорував прогноз неврожаю зерна в 2020 році, про який повідомлялося в ЗМІ, невиконання форвардних контрактів аграріями та зменшення обсягу перевезень зернових залізничним транспортом, а також, наявність у AT «Укрзалізниця» права на зміну Спл та відсутність права/обов`язку щодо перегляду Сплі.

При цьому, сторони в договорі не брали на себе відповідальності за ринкову кон`юктуру та взаємовідносини з третіми особами.

Разом з тим, обставини щодо зміни перевізником Спл та невиконання контрагентами позивача своїх зобов`язань за договорами/контрактом, не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язань позивачем за договором, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності.

Так, сторони у справі є господарюючими суб`єктами та несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до статей 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема самостійного формування підприємцем програми діяльності, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, а також у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/2376/18.

Колегія суддів також звертає увагу, що позивачем здійснено замовлення послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника на 500 вагонів-зерновозів в місяць, а перевізником у свою чергу погоджено такі замовлення на 353 вагони-зерновози в місяць.

Таким чином, здійснюючи замовлення послуг на умовах Додатку 1-8 до договору, позивач шляхом вільного волевиявлення прийняв на себе ризик невиконання умов замовлення.

При цьому, обставини зміни економічної ситуації в країні є комерційними ризиками сторін договору та не є істотною зміною обставин у розумінні ч. 1 cт. 652 ЦК України та не можуть бути підставами для розірвання договору, що узгоджується з висновком Верховного Суду щодо застосування вказаної норми, викладеного у постановах від 04.04.2018 у справі №910/4590/17, від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15.

У постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №927/761/17 також викладена правова позиція щодо того, що неврожай зерна, невиконання аграріями поставок за форвардними контрактами та внаслідок такого зміна відповідачем розміру базової ставки плати використання власних вагонів перевізника є обставинами загального характеру, комерційними ризиками сторін та повною мірою стосуються обох сторін договору, а тому не можуть бути віднесені до обставин, якими сторони керувалися під час укладення спірного договору і виходили з того, що ці обставини не настануть.

Вищенаведені обставини також виключають наявність четвертої необхідної умови, визначеної у ч. 2 ст. 652 ЦК України, стосовно того, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. Прийняття на себе ризику зміни обставин не обов`язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може слідувати із самого характеру та змісту зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 910/13249/17.

Отже, розірвання Додатку 1-8 до договору на підставі ст. 652 ЦК України є неправомірним, оскільки позивачем не доведено наявності всіх чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Крім того, на переконання суду апеляційної інстанції, відсутні підстави для розірвання додаткової угоди, оформленої Додатком 1-8 до договору, як про це вказує позивач, на підставі ст. 651 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як підставу для розірвання договору на вимогу однієї сторони, закон передбачає не лише факт порушення умов договору, а обов`язково наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною.

Однак, позивачем не доведено факту порушення відповідачем умов договору, оскільки змінюючи вартість послуг (базову ставку плати за використання вагонів перевізника (Спл)) для інших клієнтів відповідача, які замовляли послуги на інших умовах договору, відповідач діяв у відповідності до умов договору, при цьому, в останнього відсутнє право чи обов`язок змінювати вартість послуг замовникам послуг за Додатком 1-8 до договору.

При цьому, відповідно до п. 6.2. договору ставка плати за використання вагону перевізника (Сплі) в процесі надання послуги з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) встановлюється на весь строк дії послуги відповідно до погодженого замовлення у розмірі, встановленому перевізником, застосовується для перевезень в межах та за межами України, не змінюється та не підлягає коригуванню під час строку дії послуги, та зазначається в повідомленні про погодження замовлення.

Зміст послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника полягав у тому, що позивач отримує послуги у визначеній кількості вагонів за незмінною ставкою та на визначений строк.

Крім того, позивачем не надано доказів завдання йому шкоди вказаними діями відповідача щодо зміни базової ставки плати за використання вагонів перевізника.

Також колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що звертаючись з вимогою про розірвання додаткової угоди, оформленої додатком 1-8 "умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника" до договору, укладеної між сторонами від 03.08.2020 № УЗ-42678269/2020-00015, позивач підмінює поняття «додаткова угода», «додаток до договору» та «повідомлення про погодження замовлення».

Верховний Суд у постанові від 31.05.2021 у справі №917/265/18 наголосив на тому, що необхідно розрізняти поняття "додаток до договору" та "додаткова угода до договору", зазначивши, що додаток до договору - це документ, який містить доповнення, уточнення, додаткові роз`яснення, пояснення умов договору, перелік конкретних товарів, послуг тощо. Тобто додаток до договору - це документ, який уточнює або більш детально розкриває зміст договірних умов. Натомість, додаткова угода - є правочином, що вносить зміни до вже існуючого договору.

Як вбачається з матеріалів справи, Додаток 1-8 до договору не є додатковою угодою, а є невід`ємною частиною договору (розділ 13 договору) та не акцептується окремо від договору, як зазначає позивач.

Крім того, замовлення ТОВ «МВК Транс» від 31.07.2020 №42678269/2020-00009, яке погоджене повідомленням АТ «Укрзалізниця» №УЗ-42678269/2020-00015 від 03.08.2020, також не можна вважати додатковою угодою до договору, оскільки замовлення надається стороною договору перевізнику та погоджується останнім щодо певних конкретних послуг, в тому числі, послуг по Додатку 1-8 до договору та іншим додаткам до договору.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено можливість розірвання договору в певній його частині.

З огляду на вищевикладені обставини справи та вимоги законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про розірвання укладеної між сторонами додаткової угоди, оформленої додатком 1-8 "умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника" до договору «про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом», від 03.08.2020 № УЗ-42678269/2020-00015, без застосування до позивача штрафних санкцій за невиконання зобов`язання.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, враховуючи недоведеність позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «МВК Транс» до АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, дійшла висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (ст.ст. 651, 652 ЦК України), невідповідність висновків суду обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга АТ «Укрзалізниця» є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/19522/20 - скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та відмовою у задоволенні позову, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/19522/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/19522/20 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «МВК Транс» про розірвання додаткової угоди відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МВК Транс» (65009, Одеська обл., місто Одеса, вул. Генуезька, будинок 24-Б, офіс 514; ідентифікаційний код 42678269) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вул. Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи №910/19522/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.10.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз