АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3619/19(916/3306/20)

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ОСОБА_1 - адвокат Лук`янова А.О.,

від Департаменту комунальної власності - Вакаренко І.В.,

від ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" - адвокат Лук`янова А.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2021

по справі №916/3619/19(916/3306/20)

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунального підприємства „Міжнародний аеропорт Одеса"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про розірвання договору оренди, виселення та стягнення 774 627, 46 грн

в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії"

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2020 Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі - Департамент) звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" (далі - ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії") в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з орендної плати у розмірі 733 835,88 грн, пеню у розмірі 40 791,58 грн, розірвати договір оренди №007-07/16 від 01.07.2016 та виселити відповідача з мощення місць стоянок, загальною площею 4730,88 кв.м., які розташовані за адресою м. Одеса, Аеропорт ЦА на користь Департаменту.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Департамент посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором оренди в частині своєчасної сплати орендних платежів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.03.2021 закрито провадження по справі в частині вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про розірвання договору оренди №007-07/16 від 01.07.2016.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.04.2021 позов задоволено частково, виселено ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" з мощення місць стоянок, загальною площею 4730,88 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, Аеропорт ЦА на користь департаменту комунальної власності Одеської міської ради та стягнуто з ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованість з орендної плати у розмірі 366917, 94 грн, пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 17480,20 грн та 7867,97 грн судового збору.

В мотивах оскаржуваного рішення місцевий господарський суд зазначив, що відповідач, у порушення взятих на себе договірних зобов`язань, своєчасно не здійснював розрахунки з орендної плати, що призвело до виникнення заборгованості, яка є обґрунтованою та на переконання суду першої інстанції, підлягає стягненню з відповідача. Однак, враховуючи рішення Одеської міської ради №3991-VII від 12.12.2018, яким передбачений обов`язок орендаря самостійно сплачувати орендну плату у розмірі 50 відсотків на рахунок комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Одеса" та у розмірі 50 відсотків на рахунок Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, позовні вимоги про стягнення основного боргу судом першої інстанції задоволено частково в сумі 366 917,94 грн.

Також, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи припинення договору, є такими, що підлягають задоволенню повністю вимоги позивача про виселення з нежитлового приміщення.

З приводу заявленої до стягнення пені суд першої інстанції зазначив, що дані вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на рішення Одеської міської ради №3991-VII від 12.12.2018, а також, оскільки на час дії мораторію пеня не нараховується на вимоги конкурсних кредиторів.

При цьому, судом першої інстанції з посилання на приписи ч. 1 ст. 25 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" та умови укладеного між сторонами договору оренди, відхилено заперечення відповідача з приводу того, що строк дії договору не продовжувався, оскільки з огляду на відсутність факту передачі об`єкта з оренди, відсутність заяви про припинення договору, строк дії договору був пролонгований на тих самих умовах, які були передбачені договором, до 31.12.2020.

Відхилено судом першої інстанції й посилання відповідача на відсутність підписаних актів приймання-передачі послуг, рахунків, інших документів, які підтверджують факт знаходження боржника на орендованій території, оскільки за умовами договору передбачений прямий обов`язок орендаря самостійно отримувати в бухгалтерії орендодавця рахунок та акт приймання-передачі послуг, а також передачі його до бухгалтерії.

Не прийнято до уваги місцевим господарським судом й твердження відповідача про неможливість користування об`єктом оренди по незалежним від нього обставинам, оскільки надання перепусток чи відмова в допуску на територію аеропорту, а також відкриття провадження у справі про банкрутство не впливає на провадження господарської діяльності юридичної особи, а договором та законодавством передбачений прямий обов`язок внесення орендної плати незалежно від господарської діяльності.

Щодо тверджень відповідача про неможливість здійснення господарської діяльності під час дії карантину, суд першої інстанції зазначив, що відповідач не підпадає під дію Рішення Одеської міської ради від 10.06.2020 про звільнення від сплати орендної плати на час дії карантину.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся ОСОБА_1 з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 29 квітня 2021 року по справі справа №916/3619/19(916/3306/20) в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - у повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права з огляду на наступне.

Так, скаржник із посиланням на умови укладеного між сторонами договору оренди та додатків до нього зазначає, що договір діяв до 31.12.2019 року та в подальшому не продовжувався, а отже фактично посилання представника позивача, з якими погодився суд першої інстанції, на ту обставину, що він був автоматично пролонгованим з посиланням на Закон є необґрунтованим. Таким чином, як вважає скаржник, і нарахування заборгованості за цей період не може бути здійснено позивачем, оскільки фактично договір припинив свою дію і орендар не користувався приміщеннями.

Судом першої інстанції, як вважає апелянт, не взято до уваги, що розрахунок боргу наданий позивачем є незрозумілим, оскільки орендна плата визначена у розмірі, який не передбачений договором оренди, відсутні підписані акти приймання-передачі послуг, відсутні рахунки, та будь-які інші документи які підтверджують факт знаходження боржника на орендованій території.

Посилаючись на умови п. 3.5. укладеного між сторонами договору оренди, апелянт зазначає, що орендодавець зобов`язується не вчиняти дій, які б перешкоджали орендарю користуватися об`єктами оренди на умовах договору. У свою чергу, за твердженням скаржника, орендодавець перешкоджав орендарю користуватися об`єктами оренди.

Крім того апелянт відзначає, що відповідно до пояснень наданих позивачем рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 318 від 29.08.2019 було закріплено за КП «Міжнародний аеропорт Одеса» на праві господарського відання об`єкт нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Одеси, які обліковуються на його балансі, згідно з переліком. Тобто, як вважає апелянт, постає питання, яким чином було укладено додаткову угоду про зміну сторін у 2018 році, в той час як балансоутримувачем фактично КП «Міжнародний аеропорт Одеса» став лише у серпні 2019.

Скаржник стверджує, що з боку КП «Міжнародний аеропорт Одеса» надано відповідь на адвокатський запит, відповідно до якої у 2020 році перепустка на територію аеропорту була видана ОСОБА_1 лише один раз, що свідчить про те, що фактично керівник підприємства у 2020 на територію аеропорту не проходив. Дані обставини, як вважає апелянт, підтверджують той факт, що боржник не використовував майно, фактично був позбавлений можливості доступу до нього про що повідомляв ОМР.

За твердженням апелянта, враховуючи відкриття провадження у справі про банкрутство, відповідач починаючи з грудня 2019 року втратив можливість користуватися об`єктом оренди по незалежним від нього обставинам. Про дану обставину, як наголошує апелянт, було відомо позивачу.

Апелянт також вважає, що у позивача і суду першої інстанції були відсутні правові підстави для притягнення відповідача до відповідальності за невиконання договору оренди, оскільки з 11.03.2020 введено карантин, що є форс-мажорною обставиною та звільняє сторони від відповідальність за порушення умов договору.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №916/3619/19(916/3306/20) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2021 та призначено справу до розгляду на 08.07.2021.

До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від Департаменту, в якому позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що продовження строку дії договору оренди здійснено в порядку та на умовах визначених законодавством України, зокрема ЦК України, ГК України, а також Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

З приводу заперечень апелянта щодо здійсненого позивачем розрахунку заборгованості з орендної плати, Департамент зазначає, що до моменту вступу в силу рішення Одеської міської ради від 26.04.2017, уповноваженими особами Одеської міської ради з питань виконання функцій орендодавця нежилих будівель, серед інших були балансоутримувачі, зокрема КП «Міжнародний аеропорт Одеса» був і є Балансоутримувачем мощень місць стоянок, загальною площею 4730,88 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, Аеропорт ЦА та є предметом договору оренди. Однак, рішенням Одеської міської ради від 26.07.2017 визначено, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради є органом, уповноваженим управляти майном комунальної власності територіальної громади міста Одеси, та виступає орендодавцем щодо цілісних майнових комплексів комунальних підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, за виключенням нерухомого майна, повноваження з управління яким передано іншим виконавчим органам Одеської міської ради. З огляду на що, згідно з додатковим договором № 3 від 05.01.2018 про внесення змін до договору оренди назву орендодавця змінено на Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Щодо доводів представника апелянта, що боржник не використовував майно, фактично був позбавлений можливості доступу, Департамент зазначає, що надання перепусток чи відмова в допуску на територію аеропорту, а також відкриття провадження у справі про банкрутство не впливає на провадження господарської діяльності юридичної особи, а договором та законодавством передбачений прямий обов`язок внесення орендної плати незалежно від наслідків господарської діяльності.

З приводу тверджень апелянта щодо неможливості здійснення господарської діяльності під час дії карантину, позивач відзначає, що згідно договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування мощення місць стоянок, з метою технічного обслуговування літаків. Отже, апелянт не підпадає під дію Рішення Одеської міської ради від 10.06.2020 р. № 6121-VII про звільнення від сплати орендної плати на час дії карантину.

До того ж, як відзначає позивач, відповідно до п. 8.4. договору сторона щодо якої діє форс-мажорна обставина (обставина непереборної сили), повинна у триденний строк письмово повідомити іншу сторону про факт існування форс-мажорних обставин, однак, відповідачем про наявність таких обставин письмово повідомлено не було.

Також, згідно з п. 8.5. договору, якщо форс-мажорна обставина (обставина непереборної сили) та (або) їх наслідки тимчасово перешкоджають виконанню цього договору, то виконання цього Договору зупиняється на строк, протягом якого воно є неможливим. Сторони в ході переговорів за взаємною згодою повинні визначити процедуру і термін продовження виконання своїх зобов`язань. Втім, як на тому наполягає позивача, переговори щодо цього між апелянтом і орендодавцем не проводились.

Департамент також зазначає, що відповідно до постанов КМУ термін дії карантину продовжується й до сьогодення, а від апелянта не надходило письмової заяви про розірвання договору в наслідок тривалого терміну дії форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Судове засідання призначене на 08.07.2021 не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді-члена колегії Таран С.В. у відпустці.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 02.08.2021, після виходу судді Таран С.В. з відпуски, розгляд справи призначено на 03.08.2021.

При цьому, слід відзначити, що представників апелянта та позивача про дату наступного судового засідання повідомлено у довідці від 08.07.2021 в якій міститься їх особистий підпис.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 03.08.2021 розгляд справи відкладено на 27.09.2021.

Відповідно до частини першої статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Однак, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А. з 05.08.2021 по 10.09.2021 перебувала у щорічній, заздалегідь запланованій відпустці.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити "розумним", не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

З огляду на зазначене, з метою забезпечення законних прав та інтересів усіх учасників судового процесу, повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, судова колегія розглянула справу поза межами встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку, але у "розумний строк", тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання основного завдання господарського судочинства - справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спору.

Під час судового засідання від 27.09.2021 представник апелянта та ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник позивача надала пояснення у відповідності до яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 01.07.2016 між ТОВ "АК "Чорноморські авіалінії" (орендар) та КП „Міжнародний аеропорт Одеса" (орендодацець) укладено договір оренди №007-07/16 у відповідності до умов п. 1.1. якого орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування мощення місць стоянок, загальною площею 4730,88 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, Аеропорт ЦА (надалі за текстом об`єкт оренди) для технічного обслуговування літаків.

Термін дії договору оренди: 1 рік з дати підписання договору (п.1.3. договору).

Пунктом 1.4. договору визначено, що незалежна оцінка об`єкта оренди становить 3 104 642,00 (три мільйони сто чотири тисячі шістсот сорок дві) гривні 00 коп. (без урахування податку на додану вартість). Звіт про вартості майна складений станом на 01 липня 2016 року, ПП «АБЕКС» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №874/15 виданий 10.11.2015 року Фондом державного майна У країни).

Згідно з п. 2.1. договору орендна плата визначається на підставі ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 04.10.1995 року №786 зі змінами та доповненнями та рішеннями Одеської міської ради.

У відповідності до п. 2.2. договору за орендований Об`єкт оренди Орендар, зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить за перший, після підписання договору оренди, місяць 38 808,03 (тридцять вісім тисяч вісімсот вісім) гривень 03 коп. (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Якщо індекс інфляції за наступний місяць складає менше 100%, то орендна плата за такий наступний місяць визначається на рівні орендної плати за попередній місяць (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015, №928-1111, дію норм статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині індексації орендної плати, зупинено).

Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства.

Оплата здійснюється орендарем з моменту підписання Акту приймання-передачі Об`єкта оренди та припиняється з моменту фактичної передачі об`єкта з оренди, що підтверджується відповідним Актом приймання-передачі об`єкта з оренди.

У п. 2.4. сторонами погоджено, що оплата рахунку здійснюється орендарем щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності. В строк до 10 числа поточного місяця орендодавець зобов`язаний підготувати, а орендар зобов`язаний самостійно отримувати в бухгалтерії орендодавця рахунок та Акт приймання-передачі послуг. Підписаний Акт приймання-передачі наданих послуг орендар зобов`язується передати в бухгалтерію орендодавця протягом 5 (п`яти) днів з моменту його отримання.

Пунктом 2.5. договору визначено, що розмір орендної плати змінюється у випадках зміни методики її розрахунку, цін і тарифів, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та рішеннями міської ради, що набрали чинності, в порядку передбаченому чинним законодавством.

Згідно з п.п. 3.3., 3.4. договору орендодавець має право виступати з ініціативою розірвання договору оренди у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, передбачених цим Договором, у тому числі несплати орендної плати своєчасно та в повному обсязі. Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в оренду об`єкт оренди згідно з п. 1.1. цього договору за актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.

Відповідно до п. 4.6. договору після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати Орендодавцю об`єкт оренди за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди (відшкодування проводиться в частині, що не покрита страховим відшкодуванням та не була компенсована страховою компанією).

За умовами п. 5.2. договору за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Нарахування пені за прострочку виконання обов`язку припиняється через один рік з дня, коли обов`язок повинен був бути виконаний.

У разі невнесення орендарем орендної плати на протязі 3-х місяців з дати закінчення терміну платежу, орендодавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення об`єкту оренди. Також Орендодавець має право відмовитись від договору оренди, у разі невикористання орендарем об`єкту оренди за його профільним призначенням, з порядку, передбаченому цим договором та законодавством України. У разі відмови орендодавця від договору оренди. Договір є розірваним з моменту одержання Орендарем повідомлення Орендодавця про відмову від договору (п. 5.3. договору).

У п. 8.1. сторонами погоджено, що сторона звільняється від визначеної цим договором та (або) чинним в Україні законодавством відповідальності за повне чи часткове порушення договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), визначених у цьому договорі, за умови, що їх настання було засвідчено у визначеному цим договором порядку.

01.07.2016 сторонами складено та підписано Акт прийому-передачі об`єкту оренди в оренду у відповідності до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування мощення місць стоянок, загальною площею 4730,88 кв.м, що розташоване за адресою: м.Одеса, Аеропорт ЦА.

30.06.2017 між сторонами підписано додатковий договір №029-06717 в якому погоджено внести зміни в п.1.3. договору та викласти його у новій редакції, а саме термін дії договору: з 01.07.2016 року по 01.07.2018 року, включно.

Додатковою угодою №3 від 05.01.2018 у преамбулі та розділі «Місцезнаходження сторін» договору оренди №007-07/16 від 01.07.2016 назву орендодавця змінено на «Департамент комунальної власності Одеської міської ради».

Також було внесено зміни до п.п.2.2. п.2 договору, шляхом доповнення його таким змістом: з 01.01.2018 орендар перераховує орендну плату, у встановленому даним договором розмірі, з урахуванням індексу інфляції та ПДВ, на рахунки орендодавця та балансоутримувача. Розподіл щомісячної суми орендної плати та перерахування її на рахунок балансоутримувача та орендодавця проводиться орендарем у порядку, визначеному рішенням Одеської міської ради про бюджет міста на відповідний бюджетний рік.

Орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа по точного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

В подальшому сторонами укладено додаткову угоду №4 від 01.02.2019 до договору у відповідності до якого пункт 1.3. розділу 1 «Предмет договору» доповнено наступним: 1.3. термін дії договору оренди продовжити до 31 грудня 2019.

Відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від « 04» жовтня 1995 р. № 786 (з наступними змінами та доповненнями) орендна плата з «01» лютого 2019 р. розраховується таким чином: площа 4730,88 кв.м., 3104642,00 грн - ринкова вартість приміщення, 15 % - відсоток від ринкової вартості приміщення, 38808,03 грн - місячна орендна плата за ринковою оцінкою, 1,337 - індекс інфляції з 01.07.2016, 51886,34 грн - місячна орендна плата на 01.01.2019. Всього з ПДВ - 62263,61 грн.

Перший абзац пункту 2 підпункту 2.2. розділу «Порядок розрахунків» договору оренди № 007-07/16 від « 01» липня 2016 викладено в новій редакції: « 2.2. За орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату з « 01» лютого 2019 в розмірі 51886 грн. 34 коп, що розрахована на 01.01.2019 (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць.

27.01.2020 за вих. №01-13/294 Департаментом комунальної власності Одеської міської ради направлено претензію на адресу ТОВ "АК "Чорноморські авіалінії" з розрахунком заборгованості в якій позивач вимагав у місячний строк сплатити заборгованість з орендної плати на пеню.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з повної та своєчасної сплати орендних платежів стала підставою для звернення позивача із даним позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати та пені, розірвання договору оренди та виселення відповідача з орендованого майна.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог в частині виселення відповідача з орендованого майна та стягнення заборгованість з орендної плати та пені.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 759 ЦК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 283 ГК України, визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ст.762 ЦК України).

За змістом статей 18, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній станом на час укладення договору оренди) орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Так, за умовами п.2.2. договору оренди, у редакції додаткової угоди №4 від 01.02.2019, за орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату з « 01» лютого 2019 в розмірі 51886 грн 34 коп, що розрахована на 01.01.2019 (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Якщо індекс інфляції за наступний місяць складає менше 100%, то орендна плата за такий наступний місяць визначається на рівні орендної плати за попередній місяць (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015, №928-1111, дію норм статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині індексації орендної плати, зупинено).

Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства.

Оплата здійснюється орендарем з моменту підписання Акту приймання-передачі Об`єкта оренди та припиняється з моменту фактичної передачі об`єкта з оренди, що підтверджується відповідним Актом приймання-передачі об`єкта з оренди

Відтак, укладаючи договір оренди нежитлового приміщення відповідач взяв на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної орендних платежів.

Однак, як свідчать наявні матеріали справи та не спростовано відповідачем, свої зобов`язань за договором ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" не виконало, що призвело до утворення заборгованості з орендної плати за користування орендованим майном.

Так, наявними матеріалами справи підтверджується, що відповідач має заборгованість з орендної плати за період з 01.12.2019 по 31.10.2020 у розмірі 733 835,88 грн. При цьому, під час розрахунку позивачем було враховано здійснення відповідачем 12.03.2020 оплати у розмірі 300 грн.

Колегія суддів враховує, що п. 1.2. Додаткового Договору від 05.01.2018 встановлено, що розподіл щомісячної суми орендної плати та перерахування її на рахунок балансоутримувача та орендодавця проводиться орендарем у порядку, визначеному рішенням Одеської міської ради про бюджет міста на відповідний бюджетний рік.

Згідно з п. 2 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, що діяла на момент підписання договору), методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

У відповідності до абз. 3 п. 5 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у комунальній власності, між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається представницьким органом місцевого самоврядування.

Відповідно пп. 2 п. 25 рішення Одеської міської ради № 3991-VII від 12.12.2018 р. "Про бюджет міста Одеси на 2019 рік" та пп. 2 п. 26 рішення Одеської міської ради № 5453-УІІ від 11.12.2019 р. "Про бюджет міста Одеси на 2020 рік" встановлено, що в разі, коли сумарна площа нерухомого майна, яке передається в оренду, перевищує 200 кв.м, договори оренди укладаються Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та орендні платежі розподіляються орендарем у разі, якщо балансоутримувачем є комунальне підприємство "Міжнародний аеропорт Одеса" 50% коштів, включаючи податок на додану вартість, які є джерелом доходів комунального підприємства та використовуються на поповнення власних обігових коштів, орендар перераховує на рахунок комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Одеса"; 50 відсотків, включаючи податок на додану вартість, перераховуються орендарем на рахунок Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, відкритий в управлінні Державної казначейської служби у м. Одесі Одеської області, в порядку, визначеному пунктами відповідного рішення.

З урахуванням рішення Одеської міської ради № 3991-VII від 12.12.2018, яким передбачений обов`язок орендаря самостійно сплачувати орендну плату у розмірі 50 відсотків на рахунок комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Одеса" та у розмірі 50 відсотків на рахунок Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, позовна вимога про стягнення основного боргу підлягає задоволенню частково в сумі 366917,94 грн.

З приводу заявленої до стягнення пені, судова колегія зазначає таке.

Згідно з ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Статтею 549 ЦК України визначено, що під неустойкою (штрафом, пенею), слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За несвоєчасне внесення орендної плати Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Нарахування пені за просторочку виконання обов`язку припиняється через один рік з дня, коли обов`язок повинен був бути виконаний(п.5.2 Договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Частиною 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію).

Отже, сума пені нарахована позивачем за період після 24.12.2019 не підлягає стягненню з відповідача, з огляду на дію мораторію.

За наведених обставин, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 16.11.2019 по 23.12.2019 у розмірі 17480,20 грн.

Щодо позовних вимог про виселення відповідача з орендованих нежитлових приміщень, колегія суддів зазначає таке.

Як вже було зазначено вище, укладений між сторонами договір оренди був пролонгований до 31.12.2020.

Однак, постановою Господарського суду Одеської області від 24.12.2020 визнано ТОВ „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до приписів ст. 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється у разі, зокрема, визнання боржника банкрутом.

Відтак, наразі договір оренди вважається припиненим.

Згідно з ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч.2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Пунктом 4.6. договору визначено, що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю об`єкт оренди за актом.

Так, наявні матеріли справи не містять, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження передання відповідачем орендованого майна позивачеві за актом приймання-передачі.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи те, що договір припинено, судова колегія вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про виселення з нежитлового приміщення.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта з приводу того, що укладений з позивачем договір оренди діяв до 31.12.2019 та в подальшому не продовжувався, з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, що діяла на момент підписання договору) визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Так, наявні матеріали справи не містять, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження звернення однієї сторони договору, зокрема, відповідача до іншої сторони, з приводу припинення договору та/або внесення змін щодо його строку дії.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Пунктом 2.2. договору визначено, що оплата здійснюється Орендарем з моменту підписання Акту приймання-передачі об`єкта оренди та припиняється з моменту фактичної передачі об`єкта з оренди, що підтверджується відповідним Актом приймання-передачі об`єкта з оренди.

Втім, у наявних матеріалах справ відсутні докази на підтвердження передачі відповідачем майна позивачеві за актом приймання-передачі об`єкта з оренди.

З урахуванням відсутності факту передачі об`єкта з оренди, відсутність заяви про припинення договору, строк дії договору був пролонгований на тих самих умовах, які були передбачені договором, до 31.12.2020.

Не заслуговують на увагу й твердження апелянта з приводу того, що розрахунок боргу наданий позивачем є не зрозумілим, оскільки орендна плата визначена у розмірі, який не передбачений договором оренди, відсутні підписані акти приймання-передачі послуг, відсутні рахунки, та будь-які інші документи які підтверджують факт знаходження боржника на орендованій території.

Так, колегія суддів зазначає, що позивачем разом з позовною заявою надано розрахунок заборгованості, який містить чітке визначення, як періоду заборгованості, так й сум за кожен місяць оренди. При цьому, позивачем з урахуванням п. 2.2. договору враховано, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України, а також те, що податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому, слід відзначити, що відповідач заперечуючи вірність розрахунку заборгованості з орендної плати, наданого позивачем, не навів власного контррозрахунку, який, на його думку, є вірним.

Також, відповідно до п. 2.4. договору, оплата рахунку здійснюється орендарем щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності. В строк до 10 числа поточного місяця Орендодавець зобов`язаний підготувати, а орендар зобов`язаний самостійно отримувати в бухгалтерії Орендодавця рахунок та акт приймання-передачі послуг. Підписаний акт приймання-передачі наданих послуг Орендар зобов`язується передати в бухгалтерію Орендодавця протягом 5 днів з моменту його отримання.

Відтак, договором передбачений прямий обов`язок орендаря самостійно отримувати в бухгалтерії орендодавця рахунок та акт приймання-передачі послуг, а також передачі його до бухгалтерії, у зв`язку з чим, доводи скаржника щодо відсутності підписаних актів приймання-передачі послуг, рахунків, тощо, колегія суддів відхиляє за їх необґрунтованості.

З приводу посилання апелянта на те, що він був позбавлений можливості користування орендованим майно через здійснення перешкод з боку позивача, колегія суддів зазначає таке.

За приписами ст. 28 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

Згідно з ч. 11 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства, призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника.

Відповідно до п. 2.4. Договору, оплата рахунку здійснюється орендарем щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Частиною 4 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Статтею 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Відповідач, посилаючись на здійснення перешкод з боку позивача у користуванні майном, не надав жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що у спірний період позивач або інші особи будь-якими діями та/або бездіяльністю перешкоджали ТОВ „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії" у користуванні переданим в оренду майном.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на ненадання КП "Міжнародний аеропорт Одеса" перепусток на територію аеропорту, з огляду на таке.

Судова колегія зазначає, що КП "Міжнародний аеропорт Одеса" у листі від 24.11.2020 за №04-1350 зазначило, що посилання ТОВ „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії" на невідомі договори оренди приміщень чи площ не можуть прийматися до уваги, оскільки товариством не надано діючих договорів оренди, а відомості про такі договори у КП "Міжнародний аеропорт Одеса" відсутні.

У листі від 05.02.2020 за №02-171 щодо видачі перепусток КП "Міжнародний аеропорт Одеса" повідомило, що ТОВ „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії" не надало необхідних документів для оформлення особистих тимчасових перепусток та 20.01.2020 товариству були оформленні та видані особисті одноденні перепустки.

Також у листі від 14.09.2020 за №04-1093 КП "Міжнародний аеропорт Одеса" повідомило, на підстав листа-заявки від ТОВ „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії" від 28.11.2019 постійні пішохідні перепустки на 2019 (до 31.12.2019) були видані представникам товариства, а на підставі листа-заявки від 04.12.2019 постійна пішохідна перепустка була до кінця 2019 була видана ОСОБА_1 та одноденна пішохідна перепустка на 27.01.2020.

Зі змісту вказаних листів не вбачається, що КП "Міжнародний аеропорт Одеса" відмовляло відповідачеві у видачі відповідних перепусток та/або будь-яким іншим чином чинило перешкоди у користуванні товариством орендованим майном.

Інших доказів, зокрема листів, які б свідчили про те, що КП "Міжнародний аеропорт Одеса" відмовляло представникам ТОВ „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії" у видачі перепусток на територію аеропорту або відмовляло у допуску до орендованого майна, скаржником не надано, а наявні матеріали справи не містять.

Навпаки, як свідчить зміст листа від 14.09.2020 за №04-1093 КП "Міжнародний аеропорт Одеса" надавало перепустки представникам товариства як у 2019, так й у 2020 році.

На переконання колегії суддів, відповідач, у разі наявності перешкод у користуванні орендованим майном, як з боку позивача, так й інших осіб, зокрема КП "Міжнародний аеропорт Одеса", не був позбавлений можливості вживати відповідні заходи реагування, передбачені чинним законодавством України.

Однак, у наявних матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про вжиття таких дій з боку відповідача, зокрема звернення з відповідними листами, скаргами, заявами тощо.

З приводу посилання апелянта на встановлений на території України карантин, під час дії договору оренди, колегія суддів зазначає таке.

Дійсно, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 на усій території України установлено карантин.

Рішенням Одеської міської ради від 10.06.2020 р. № 6121-VІІ встановлено, що від плати за оренду об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Одеси тимчасово в період з 16 березня 2020 року та протягом дії карантину, на час, протягом якого діяли відповідні заборони господарської діяльності та використання окремих об`єктів, введені постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20.05.2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" звільняються:

- орендарі приміщень, балансоутримувачами яких є заклади освіти, підпорядковані департаменту освіти та науки Одеської міської ради, та департамент освіти та науки Одеської міської ради (включаючи приміщення, що використовуються закладами громадського харчування без використання пільгового розміру орендної плати) - до закінчення терміну дії відповідних обмежувальних заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19);

- орендарі приміщень, що використовуються для проведення курсів та групових занять;

- орендарі приміщень, що використовуються під розміщення закладів громадського харчування, без надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень;

- інші орендарі об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, які не могли використовувати об`єкти оренди через запровадження заборони роботи окремих суб`єктів господарювання та заборону доступу до окремого орендованого майна, передбачених постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, від 20.05.2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" на час дії відповідних заборон.

Постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 р. „Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", на період дії карантину заборонено, серед іншого, прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують міжнародні пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" або у разі неможливості прийняття та відправлення повітряних суден державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" - через державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" як резервне. У разі необхідності задоволення державних потреб прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, а також перевезення членів екіпажів морських та річкових суден, що прямують до/з місця своєї роботи, здійснюється за погодженням з відповідним міністерством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 р. № 500 встановлено, що пункти 3 і 4 постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" не застосовуються до внутрішніх та міжнародних авіаційних пасажирських перевезень у частині діяльності (функціонування) аеропортів щодо прийняття та відправлення повітряних суден, що здійснюють такі перевезення.

У відповідності до відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань пасажирський авіаційний транспорт є основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії".

Однак, наказом Державної авіаційної служби України №1117 від 28.08.2019 анульовано дію ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" на перевезення пасажирів повітряним транспортом.

Відтак, відповідач не підпадає під дію Рішення Одеської міської ради від 10.06.2020 р. №6121-VІІ про звільнення від сплати орендної плати на час дії карантину.

Також, згідно з статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того факту, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

За умовами п. 8.1. договору сторона звільняється від визначеної цим договором та (або) чинним в Україні законодавством відповідальності за повне чи часткове порушення договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), визначених у цьому договорі, за умови, що їх настання було засвідчено у визначеному цим договором порядку.

Частиною другою статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до частини першої статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

При цьому Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким доповнено частину другу статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" положенням про віднесення до форс-мажорних обставин карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не передбачає будь-яких законодавчих змін (виключень/особливостей) щодо підтвердження існування такої обставини.

Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 01.06.2021 у справі №910/9258/20.

Таким чином, виходячи з наведених норм законодавства та умов укладеного між сторонами договору, колегія суддів наголошує на тому, що єдиним достатнім підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат.

Між тим, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що у матеріалах справи відсутній та відповідачем до суду першої інстанції не подано сертифікату Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат на підтвердження визнання загальнодержавного карантину, встановленого з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, форс-мажорною обставиною, яка б зумовила неможливість виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором оренди.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2021 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2021 у справі №916/3619/19(916/3306/20) залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.10.2021.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Таран С.В.