ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа№ 910/19771/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Демидової А.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЕТАЛОН" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021

у справі № 910/19771/20 (суддя: Джарти В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЕТАЛОН"

про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП в порядку суброгації в розмірі 35 586,64 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЕТАЛОН" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП в порядку суброгації в розмірі 35 586,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № bm733a9k5 від 05.11.2019, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі № 910/19771/20 позов ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" до ПрАТ "Страхова компанія "ЕТАЛОН" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП в порядку суброгації в розмірі 35 586,64 грн - задоволено.

Стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія "ЕТАЛОН" на користь ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" суму відшкодування матеріальної шкоди в порядку суброгації в розмірі 35 586,64 грн та 2 102 грн судового збору.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, керуючись приписами ст. ст. 512, 514, 993, 1187, 1188 ЦК України, ст. ст. 16, 20, 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшов висновку, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. При цьому, визначаючи розмір суми відшкодування, суд виходив з рахунку-фактури станції технічного обслуговування та платіжного доручення про сплату вартості відновлювального ремонту з урахування її зменшення на суму франшизи в межах ліміту відповідальності, визначеного полісом. Коефіцієнт фізичного зносу судом першої інстанції не застосовано.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПрАТ "Страхова компанія "ЕТАЛОН" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі № 910/19771/20 та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято при невірному застосуванні норм матеріального права. Так, апелянт стверджує, що у відповідності до приписів п.п. 6.3.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 (далі - Методика №142/5/2092), - 1 січня 2013 слід брати як дату випуску застрахованого авто. У зв`язку з цим, апелянт вважає, що станом на час настання ДТП (09.08.2020) транспортний засіб експлуатувався більше 7 років, що у відповідності до п. 7.38 Методики №142/5/2092 виключає можливість застосування нульового коефіцієнту фізичного зносу. Також апелянт наголошує на тому, що представником відповідача в суді першої інстанції надано Витяг з програми «AudaHistory» до програмного продукту «Audatex» застрахований автомобіль неодноразово піддавався ремонту до настання даної ДТП. Наведене, на переконання апелянта, дає підстави для висновку, що у відповідності до п. 7.39 Методики №142/5/2092 сума страхового відшкодування підлягає зменшенню з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який за результатами проведеної суб`єктом оціночної діяльності Варотняком Ю.В. експертної оцінки ТЗ становить 0,60. Даний висновок, на думку відповідача, безпідставно був відхилений судом, оскільки він складений з дотриманням норм чинного законодавства, а експерт мав право проводити дослідження за матеріалами страхової справи, які йому були надані.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2021, апеляційна скарга у справі № 910/19771/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 поновлено ПрАТ "Страхова компанія "ЕТАЛОН" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на оскаржуване рішення суду першої інстанції в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Зубець Л.П., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О (головуючий), Мартюк А.І., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2021 справу № 910/19771/20 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЕТАЛОН" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 прийнято до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Демидова А.М.

Згідно долучених до матеріалів справи повідомлень про вручення поштових відправлень рекомендовану кореспонденцію суду отримано позивачем 09.07.2021, а відповідачем - 08.07.2021.

Отже в силу приписів п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України учасники справи належним чином повідомлені про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі № 910/19771/20 в апеляційному порядку.

Позивач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова прийнята Північним апеляційним господарським судом за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 05.11.2019 між ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" та ОСОБА_1 укладений договір № bm733a9k5 добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» (далі - договір страхування), згідно якого застраховано автомобіль «Audi Q3», державний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору страхування визначений з 05.12.2019 до 04.12.2020.

09.08.2020 о 17 год. 30 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21043», державний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Дніпровська Набережна, 28 у м. Києві, в порушення вимог п. 12.1, 13.1 ПДР, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Audi Q3», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Факт скоєння правопорушення підтверджується даними: протоколом про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , з якого вбачається, що саме останній порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, що призвела до пошкодження транспортних засобів; схемою місця ДТП, яка складена уповноваженою особою та підписана учасниками пригоди без будь-яких зауважень, зокрема щодо місця зіткнення, характеру та локалізації механічних пошкоджень, отриманих транспортними засобами; письмовими поясненнями іншого учасника ДТП - ОСОБА_3 , наданими під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2020 у справі № 753/13958/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Внаслідок настання ДТП було завдано пошкоджень автомобілю «Audi Q3», державний номер НОМЕР_1 , що застрахований позивачем - ПрАТ "Страхова компанія "АРКС", у зв`язку з чим 13.08.2020 останній склав акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість).

Вартість матеріалів та робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q3», державний номер НОМЕР_1 відповідно до рахунку № 320081306 від 13.08.2020, виставленого ТОВ «Ауді-Центр Київ», становить 38 186,64 грн.

За страховим випадком (ДТП), згідно складеного страхового акта № ARX2608435 від 18.08.2020 по договору страхування та розрахунку страхового відшкодування до нього, було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 38 186,64 грн, виплата якого підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 697360 від 19.08.2020.

У відповідності до інформації з єдиної центральної бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «ВАЗ 21043», державний номер НОМЕР_2 , застрахована ПрАТ "Страхова компанія "ЕТАЛОН" згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2345987. Строк дії з 14.03.2020 до 13.03.2021. Франшиза 2 600 грн.

ПрАТ "Страхова компанія "АРКС", виплативши страхувальнику вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q3», державний номер НОМЕР_1 , згідно договору добровільного страхування транспортного засобу № bm733a9k5 від 05.11.2019, звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача шкоди в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України в розмірі 35 586,64 грн з урахуванням зменшення вартості ремонту на суму франшизи.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову в повному обсязі, вказував на те, що згідно Висновку оцінки, проведеної 05.01.2021 експертом-оцінювачем, аварійним комісаром Воротняком Ю.В., коефіцієнт фізичного зносу для складників колісного транспортного засобу «Audi Q3», державний номер НОМЕР_1 , на дату ДТП становить 0,60. У зв`язку з цим, наполягав на тому, що сума страхового відшкодування до виплати становить 20 892,72 грн, з урахуванням франшизи - 2 600 грн та коефіцієнта фізичного зносу - 0,60.

Таким чином, спір уданій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у відшкодуванні вартості відновлювального ремонту авто в порядку суброгації в заявленій позивачем сумі.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", яка кореспондується з приписами ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" здійснено відшкодування вартості відновлюваного ремонту застрахованого транспортного засобу в загальній сумі 38 186,64 грн шляхом перерахування вказаних коштів на рахунок станції технічного обслуговування, що підтверджується платіжним дорученням № 697360 від 19.08.2020 (а.с. 25).

Отже, беручи до уваги вищевстановлені обставини та положення вказаних норм матеріального права, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

При цьому, станом на час настання страхового випадку цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, як вже зазначалось у цій постанові, було застраховано відповідачем на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2345987.

Згідно ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За приписами п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями ст. 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 22.1 статті 22 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Отже виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винну особу), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно з підпунктом 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Частиною 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що франшизою є - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

На підставі наявних у справі доказів, судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2345987 ліміт за шкоду по майну становить 130 000,00 грн, франшиза - 2 600,00 грн.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок суми шкоди, спричиненої настанням дорожньо-транспортної пригоди, колегією суддів встановлено що він проведений з урахуванням зменшення суми на узгоджений сторонами в полісі № АО/2345987 розмір франшизи та на підставі рахунку станції технічного обслуговування.

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Як вбачається з матеріалів справи, коефіцієнт фізичного зносу застрахованого транспортного засобу «Audi Q3», державний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди (09.08.2020) строк його експлуатації не перевищував 7 років.

Поряд з цим, судова колегія відхиляє як безпідставні твердження апелянта про необхідність визначення дати випуску авто згідно приписів п.п. 6.3.3 Методики №142/5/2092 з 1 січня 2013, оскільки наведені положення Методики можуть бути застосовані у випадку відсутності даних про календарну дату першого документального підтвердження будь-якої дії з ТЗ.

Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 16) датою реєстрації є 29.11.2013. Отже, зважаючи на те, що роком випуску ТЗ вважається 2013 рік, а також з огляду на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів того, що вищенаведена реєстрація, що припадає на кінець відповідного року випуску авто, не є першою, судова колегія приходить до висновку, що починаючи з 29.11.2013 слід обраховувати дату експлуатації відповідного авто.

Відтак доводи апелянта про те, що станом на час настання ДТП транспортний засіб експлуатувався понад 7 років, як підстава для застосування коефіцієнту фізичного зносу, є необґрунтованими.

Також, на підтвердження доводів щодо необхідності застосування коефіцієнта фізичного зносу для визначення суми страхового відшкодування відповідач надав витяг з програми «AudaHistory» до програмного продукту «Audatex». На переконання скаржника, вказаним витягом підтверджуються обставини, що автомобіль «Audi Q3», державний номер НОМЕР_1 , неодноразово ремонтувався, що є відповідно до пункту 7.39. Методики підставою для застосування коефіцієнту фізичного зносу.

Проте, наявність відомостей в системі «Audatex», про які стверджує відповідач, не може бути належним доказом того, що відповідний ремонт дійсно проводився, оскільки вказана програма надає можливість встановити лише, чи проводився розрахунок вартості ремонту, що не може свідчити як про наявність достовірних відомостей щодо пошкодження автомобіля, так і про проведення його ремонту. До того ж, відповідачем до матеріалів справи не було надано будь-яких доказів того, що складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ, зокрема, заднього бампера (зазначено в акті огляду ТЗ після настання ДТП) мали станом на дату ДТП пошкодження у вигляді деформації, що не підпадали під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики, а призвели до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ.

Відносно аргументів апелянта в частині безпідставного відхилення поданого відповідачем висновку суб`єкта оціночної діяльності про визначення розміру коефіцієнту фізичного зносу апеляційна інстанція наголошує на тому, що у відповідності до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами.

За оцінкою колегії суддів наданий відповідачем висновок щодо розміру коефіцієнта фізичного зносу авто та необхідності його застосування в розмірі 0,6 з огляду на експлуатацію ТЗ понад 7 років є необґрунтованим, оскільки він складений без врахування дати видачі реєстраційного посвідчення (29.11.2013), незважаючи на те, що у вступній частині висновку має місце посилання на відповідну дату. При цьому, слід констатувати що наведений висновок не відповідає вимогам приписів ст. ст. 98, 101 ГПК України, що є додатковою підставою для його відхилення.

Беручи до уваги те, що відповідачем належними засобами доказування в порядку ст. 74 ГПК України не доведено наявності обставин, визначених в п.7.39 Методики, а також з огляду на те, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди (09.08.2020) строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував визначених у п. 7.38. Методики строків, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно було встановлено відсутність підстав для застосування у даній справі коефіцієнту фізичного зносу вказаного авто.

Визначаючи розмір здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, пов`язаного з пошкодженням застрахованого автомобіля згідно договору добровільного страхування, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, правомірно виходив з того, що долучені до матеріалів справи рахунок-фактура № 320081306 від 13.08.2020, складений станцією технічного обслуговування, та платіжне доручення № 697360 від 19.08.2020 є належними і допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України для підтвердження вказаних обставин.

Підсумовуючи вищенаведене в сукупності, а також з огляду на те, що скаржником належними доводами та аргументами не було спростовано вірного висновку місцевого господарського суду щодо наявності у відповідача обов`язку з відшкодування позивачу шкоди в загальній сумі 35 586,64 грн, обрахованих з урахуванням ліміту відповідальності та франшизи, судова колегія не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в цій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято при невірному застосуванні норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі № 910/19771/20 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЕТАЛОН" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЕТАЛОН" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/19771/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/19771/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ЕТАЛОН".

4. Справу №910/19771/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

А.М. Демидова