ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2021 м. Дніпро Справа № 912/664/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Коваль Л.А., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Долинське лісове господарство" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.06.2021 (повний текст складено 11.06.2021, суддя Бестаченко О.Л.) у справі № 912/664/21

за позовом Державного підприємства "Долинське лісове господарство", 28500, Кіровоградська область, м. Долинська, вул. Центральна, 1А,

до відповідачів: Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області, 25014, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Дарвіна, 25,

та до: Комунального позашкільного закладу "Дитячий оздоровчий табір "Сонячний" Криворізької міської ради, 50006, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Соборності, 20,

про визнання недійсним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи і рішення суду першої інстанції.

У березні 2021 до Господарського суду Кіровоградської області звернулось ДП «Долинське лісове господарство» з позовом, в якому просило визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 06.04.2007 №310-р "Про передачу КПЗ ДОТ "Сонячний" земельної ділянки у постійне користування;

- визнати недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №155413, виданий Комунальному позашкільному закладу "Дитячий оздоровчий табір "Сонячний" Криворізької міської ради 23.04.2008 головою Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області на підставі розпорядження голови Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 06.04.2007 №310-р, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №05.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що за результатами державного фінансового аудиту діяльності позивача за період з 01.01.2016 по 31.03.2019, проведеного Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області, виявлено використання земельної ділянки лісового фонду (кв. 15, вид. 16, Гурівське л-во) площею 4,45 га, яка належить відповідно до Проекту лісового господарства (матеріали лісовпорядкування) ДП «Долинський лісгосп», Криворізькою міською радою (під розташування табору відпочинку «Сонячний») з порушенням вимог законодавства (без відповідних договорів оренди, тобто самовільно).

Управлінням встановлено, що термін дії договору тимчасового довгострокового користування спірної ділянки сплив у 2010, нові договори на предмет використання вказаної земельної ділянки лісгоспом не укладались. Також, під час аудиту встановлено, що зазначена земельна ділянка належить ДП «Долинський лісгосп» лише відповідно до Проекту лісового господарства (матеріали лісовпорядкування).

Отже, на думку позивача, Долинська районна державна адміністрація Кіровоградської області, приймаючи спірне розпорядження, не мала на те повноважень, оскільки земельна ділянка має площу більше 1 га, що не узгоджується зі ст. 32 Лісового кодексу України. У той же час, право постійного користування Державного підприємства "Долинське лісове господарство" не припинилось, а земельна ділянка не вилучалась.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03.06.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд мотивував своє рішення тим, що позивачем не надано доказів затвердження матеріалів лісовпорядкування в установленому ст. 94 Лісового кодексу України (в редакції станом на 1999 рік) порядку. Відтак, посилання на положення ст. 32 згаданого Кодексу не були прийняті судом першої інстанції.

У той же час, суд встановив факти наявності свідоцтва про право власності від 16.10.2003 №401, виданого територіальній громаді Криворізької міської ради щодо належності комплексу будівель дитячого оздоровчого табору "Сонячний", який розташовано в селі Гурівка по вулиці Перемоги, 99, та подальшої реєстрації земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру і визначенням виду використання земельної ділянки: для розміщення та обслуговування дитячого оздоровчого табору, право постійного користування земельною ділянкою зареєстровано за Комунальним позашкільним закладом "Дитячий оздоровчий табір "Сонячний"; Державного акту, серія ЯЯ №155413 від 23.04.2008, виданого Комунальному позашкільному закладу "Дитячий оздоровчий табір "Сонячний" на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,4394 га для розміщення та обслуговування дитячого оздоровчого табору та ряд експертних висновків щодо питання. Зроблено висновок про правомірність набуття ним права постійного користування спірною земельною ділянкою. Враховуючи викладене, місцевим господарським судом залишено без розгляду заяву відповідача-2, викладену у відзиві на позов, про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

2. Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Державне підприємство "Долинське лісове господарство" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.06.2021 у справі № 912/664/21 повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на такі обставини:

- заперечення відповідача-2 та нові докази подані до суду з пропуском процесуального строку, підстави для поновлення такого строку відсутні, а тому суд зобов`язаний був відмовити в їх прийнятті, однак прийняв їх та поклав в основу оскаржуваного рішення;

- проаналізувавши зміст наданих відповідачем суду пояснень, скаржник дійшов висновку, що вони за своїм змістом не є поясненнями з окремого питання за положеннями ст. 42 ГПК України, а навпаки являють собою заперечення, яке вже подане відповідачем та долучене до матеріалів справи протокольною ухвалою від 19.05.2021. Тому суд першої інстанції мав до вказаних заперечень застосовувати норми ГПК України, як до заяви по суті справи;

- Комунальний позашкільний заклад «Дитячий оздоровчий табір «Сонячний» Криворізької міської ради просив суд поновити строк на подання пояснень, оскільки вказаний процесуальний документ фактично є єдиним документом, що містить правову позицію відповідача-2 та містить доводи на підтвердження його правової позиції. Такі твердження відповідача-2 не мають жодного обґрунтування пропуску процесуального строку. Відтак, скаржник вважає, що пропуск відповідачем-2 встановленого законом строку на подання доказів відбувся з суб`єктивних причин, що залежали виключно від нього самого;

- п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, визначено, що право постійного користування земельними лісовими ділянками державними лісогосподарськими підприємствами є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до вмісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції встановлює процедуру їх виготовлення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18);

- спірна земельна ділянка знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення Державного підприємства «Долинське лісове господарство» і включена до складу Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Долинське лісове господарство» (згідно матеріалів лісовпорядкування Гурівське лісництво кв. 15 вид. 16). Судом першої інстанції не надано оцінки листу ДП "Харківська державна лісовпорядна експедиція" від 30.12.2020 №530, відповідно до якого було підтверджено зазначені вище обставини;

- інформація, надана ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція», щодо факту віднесення спірної земельної ділянки до земельної ділянки лісогосподарського призначення, яка перебуває в постійному користуванні позивача, з доданою схемою розташування земель лісогосподарського призначення ДП «Долинське ЛГ», є належним підтвердженням вказаних обставин, надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового і земельного кадастрів (до подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.06.2019 у справі №617/726/15-ц);

- судом першої інстанції не було враховано, що Долинська РДА, приймаючи спірне розпорядження, не мала на те повноважень, оскільки земельна ділянка має площу, більшу 1 га, що не узгоджується зі ст. 32 JIісового кодексу України, право постійного користування позивача не припинялось, земельна ділянка у позивача не вилучалась.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач 2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.07.2021 поновлено строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Долинське лісове господарство" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.06.2021 у справі № 912/664/21; розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 22.09.2021 о 14:30 год.

У судовому засіданні представники позивача (в режимі відеоконференції) та відповідача-2 надали пояснення у справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.

Відповідач-1 у судове засідання не з`явився.

22.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників позивача та відповідача-2, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін з таких підстав.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

За результатами державного фінансового аудиту діяльності Державного підприємства "Долинське лісове господарство" (позивача) за період з 01.01.2016 по 31.03.2019 Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області складено аудиторський звіт №11.07-21/2 від 05.06.2019 (т.1 а.с. 11-23).

Зі змісту вказано звіту вбачається, що за даними Проекту лісового господарства є відомості про ліси, надані в тимчасове довгострокове користування (1-50 років), а саме землі лісового фонду, розміщені на території Гурівського лісництва (кв. 15 вид. 16) ДП «Долинський лісгосп» Тресту «Ленін-руда» під піонер-табір загальною площею 9,1 га (3 категорія лісів, рекреаційна характеристика: відкриті простори без дерев клас бонітету 2, тип лісу (ТЛУ) ДЗПД) на підставі розпорядження Ради Міністрів УРСР від 12.06.1958 №649 терміном на 50 років.

Аудитором виявлено, що термін дії договору тимчасового довгострокового користування сплив у 2010, нові договори на предмет використання вказаної земельної ділянки лісгоспом не укладались.

Також, під час аудиту встановлено, що зазначена земельна ділянка належить ДП «Долинський лісгосп» відповідно до Проекту лісового господарства (матеріали лісовпорядкування).

За результатами огляду (обстеження) земельної ділянки лісового фонду (кв. 15, вид. 16), розташованої в Гурівському лісництві, комісією, створеною згідно з наказом по ДП «Долинський лісгосп» від 03.06.2019 №53, встановлено, що на вказаній території (кв. 15, вид. 16 Гурівське л-во) розташований діючий табір відпочинку «Сонячний», який належить Криворізькій міській раді, даний табір огороджено з усіх боків парканом і орієнтовно займає половину площі (4,45 га) від наявної (9,1 га), на другій половині ділянки (4,65 га) знаходиться лісовий масив із розташуванням на його території зруйнованих будівель (залишки фундаментів тощо) та зруйновані асфальтні площадки, і про що складено Акт огляду (обстеження) земельної ділянки лісового фонду (кв. 15, вид. 16), розташованої в Гурівському лісництві ДП «Долинське лісове господарство» від 03.06.2019 (т.1 а.с.24).

Також, аудитор у звіті від 25.06.2019 зауважує про те, що на зазначену земельну ділянку лісового фонду лісгоспом не було оформлено державний акт на право постійного користування та не внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права на дану земельну ділянку. Вказана земельна ділянка лісового фонду (кв. 15, вид. 16, Гурівське л-во) площею 4,45 га, яка належить відповідно до Проекту лісового господарства (матеріали лісовпорядкування) ДП «Долинський лісгосп», використовується Криворізькою міською радою під розташування табору відпочинку «Сонячний» з порушенням вимог законодавства - без відповідних договорів оренди, тобто самовільно (т.1 а.с.22).

На підтвердження права користування спірною земельною ділянкою ДП "Долинське лісове господарство" посилається на планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, а саме:

- проект організації і розвитку лісового господарства Долинського держлісгоспу державного лісогосподарського об`єднання «Кіровоградліс» 2000 рік (Том II книга І),

- план лісонасаджень Гурівського лісництва Долинського держлісгоспу Кіровоградської області (Лісовпорядкування 1999 року), планшетом №2 лісовпорядкування 2009,

- проект організації і розвитку лісового господарства Державного підприємства «Долинське лісове господарство» Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного комітету лісового господарства України 2010,

- проект організації лісового господарства Державного підприємства «Долинське лісове господарство» Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства 2010 (Гурівське лісництво, таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків), планом лісонасаджень Гурівського лісництва ДП «Долинський лісгосп» Кіровоградської області (2019),

- проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Долинське лісове господарство» (2020).

У той же час, за рішенням Криворізької міської ради від 18.12.2002 №349 надано згоду на безоплатне прийняття від ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" до комунальної власності міста майновий комплекс дитячого оздоровчого табору "Сонячний" (сел. Гурівка Кіровоградської області) та створено на базі зазначеного майнового комплексу Комунальне підприємство "Дитячий оздоровчий табір "Сонячний" (т.2 а.с. 23-29).

Згідно зі Свідоцтвом про право власності від 16.10.2003 №401 територіальній громаді Криворізької міської ради належить комплекс будівель дитячого оздоровчого табору "Сонячний", який розташовано в селі Гурівка по вулиці Перемоги, 99 (т.2 а.с. 30).

Відповідно до експертного висновку про технічний стан будівель та споруд піонерського табору "Сонячний" в с. Гурівка Долинського району Кіровоградської області від 2000 року, комплекс піонерського табору побудований в період 1947-1949 р.р., окремі будівлі та споруди збудовані в більш пізні роки (т.2 а.с. 31-34).

14.07.2006 розпорядженням голови Долинської районної державної адміністрації №592-р надано дозвіл Комунальному позашкільному закладу "Дитячий оздоровчий табір "Сонячний" Криворізької міської ради на складання проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування земельної ділянки рекреаційного призначення загальною площею 4,5215 га, в тому числі забудованих земель - 4,5215 га, із них: кемпінгів, будинків для відпочинку або проведення відпусток - 4,5215 га, для розміщення та обслуговування дитячого оздоровчого табору із земель запасу державної власності на території Гурівської сільської ради (т.1 а.с. 107).

Державним підприємством "Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок за рахунок земель рекреаційного призначення державної власності, які перебувають у землях запасу, Комунальному позашкільному закладу "Дитячий оздоровчий табір "Сонячний" Криворізької міської ради Дніпропетровської області у постійне користування для розміщення та обслуговування дитячого оздоровчого табору на території Гурівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Проект погоджено Гурівською сільською радою, Долинським районним відділом земельних ресурсів, Державною екологічною інспекцією в Долинському районі, Долинською районною санітарно-епідеміологічною станцією, Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Долинської райдержадміністрації, Відділом культурної спадщини, туризму та курортів Управління культури і туризму Кіровоградської обласної державної адміністрації, Відділом культури і туризму Долинської районної державної адміністрації, Долинською районною радою, Гурівське лісництво відмовилось від погодження меж земельної ділянки (т.1 а.с. 101-150)

Згідно з висновком державної експертизи землевпорядної документації від 08.02.2007 №264 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам (т.2 а.с. 35).

Розпорядженням голови Долинської районної державної адміністрації від 06.04.2007 №310-р "Про передачу КПЗ ДОТ "Сонячний" земельної ділянки у постійне користування" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки рекреаційного призначення в постійне користування; передано Комунальному позашкільному закладу "Дитячий оздоровчий табір "Сонячний" в постійне користування земельну ділянку рекреаційного призначення загальною площею 4,5215 га, в тому числі забудованих земель - 4,5215 га, із них: кемпінгів, будинків для відпочинку або проведення відпусток - 4,5215 га, для розміщення та обслуговування дитячого оздоровчого табору із земель запасу державної власності на території Гурівської сільської ради (т.1 а.с. 33).

23.04.2008 Комунальному позашкільному закладу "Дитячий оздоровчий табір "Сонячний" видано Державний акт Серія ЯЯ №155413 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,4394 га для розміщення та обслуговування дитячого оздоровчого табору (т.1 а.с. 28).

15.03.2021 Відділом у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області проведено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :51:000:7504, місцерозташування Кіровоградська обл., Долинський р-н, Гурівська сільська рада, категорія земель: землі рекреаційного призначення, вид використання земельної ділянки: для розміщення та обслуговування дитячого оздоровчого табору, право постійного користування земельною ділянкою зареєстровано за Комунальним позашкільним закладом "Дитячий оздоровчий табір "Сонячний" (т.2 а.с. 206-210).

З наведеного вбачається, що між сторонами виник спір щодо правомірності використання відповідачами земельної ділянки лісового фонду (кв. 15, вид. 16, Гурівське л-во) площею 4,45 га, під розташування табору відпочинку «Сонячний».

6. Доводи, за якими апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цією ж статтею визначено і орієнтовний перелік способів захисту, зокрема, визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині 2 статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Статтею 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За приписами ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Отже, особа, законний інтерес або право якої порушено внаслідок прийняття рішення органом місцевого самоврядування, може скористатись способом захисту, який прямо передбачено вищевказаною нормою матеріального права.

Підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частина 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення рішенням органу місцевого самоврядування прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватись індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

При прийнятті актів як нормативного, так і ненормативного (індивідуального характеру) державний чи інший орган повинен бути на це уповноважений, діяти в межах наданої йому компетенції.

Отже, у справах щодо оскарження рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування суд повинен перевірити чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 18 Земельного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного розпорядження 06.04.2007) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Згідно зі ст. ст. 50, 51 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать землі, зокрема, які використовуються для організації відпочинку населення. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Частиною 1 статті 52 вказаного Кодексу визначено, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісового фонду належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

За приписами ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення лісового і водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

Так, згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення лісового і водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

Відповідно до ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

У частині 1 статті 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Як вбачається з матеріалів справи, право постійного користування відповідачем-2 спірною земельною ділянкою підтверджується Державним актом від 23.04.2008, серія ЯЯ №155413 про право постійного користування земельною ділянкою за кадастровим номером :51:000:7504 (місцерозташування Кіровоградська обл., Долинський р-н, Гурівська сільська рада), цільове призначення земельної ділянки: для розміщення та обслуговування дитячого оздоровчого табору. На час розгляду справи сторонами не було надано доказів скасування даного акту.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, приймаючи спірне розпорядження про передачу КПЗ ДОТ «Сонячний» земельної ділянки у постійне користування загальною площею 4,5215 га для розміщення та обслуговування дитячого оздоровчого табору із земель запасу державної власності на території Гурівської сільської ради, відповідач-1 діяв в межах своїх повноважень, передбачених чинним законодавством на момент вчинення цих дій, у зв`язку з чим доводи позивача стосовно перевищення відповідачем-1 своїх повноважень під час приймання спірного розпорядження є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, апеляційним господарським судом враховано, що оспорюване розпорядження видане на підставі позитивних висновків державної експертизи землевпорядної документації, а саме від 08.02.2007 №264 (т.1 а.с.149).

За спірним розпорядженням земельну ділянку площею 4, 5215 га передано у постійне користування відповідачу-2, на території Гурівської міської ради Долинського району Кіровоградської області під розміщення дитячого оздоровчого табору, із земель запасу державної власності (землі рекреаційного призначення).

Виходячи з положень ст. ст. 122, 149 Земельного кодексу України, сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація має повноваження щодо розпорядження земельними ділянками в межах населеного пункту (села, селища, міста відповідно), віднесеними до земель комунальної власності. Отже, повноваження щодо розпорядження землями рекреаційного призначення державної власності, які розташовані в межах населеного пункту, належать до компетенції районної державної адміністрації.

У той же час, підтвердженням наведених висновків також є положення п. 12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, відповідно до якого до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казені, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Як вбачається з Витягу з ЄДР юридичних осіб від 04.03.2021 (т.1 а.с.79) та Статуту відповідача-2, власником (засновником) КПЗ ДОР «Сонячний» є Криворізька міська рада.

Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) як джерело права.

Колегією суддів враховано, що відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям.

Разом з тим, дослідивши обставини даної справи, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги спрямовані на дисбаланс справедливої рівноваги між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, а особа понесе «індивідуальний і надмірний тягар» в тих умовах, коли спірне майно (земля) продовжує виконувати суспільно-корисну функцію, пов`язану із задоволенням оздоровчих потреб (рекреаційних потреб) суспільства.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Проте, всупереч наведених вище правових норм, ДП «Долинське лісове господарство» не було доведено належними та допустимими доказами тих обставин, на які воно посилається як на підставу своїх позовних вимог, зокрема, наявності підстав для визнання недійсними розпоряджень Долинської РДА Криворізької області №310-р від 06.04.2007, а також факту противного володіння відповідачем-2 спірною земельною ділянкою.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в апеляційній скарзі.

Пунктом 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками були документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, тобто документи, на підставі яких позивач отримав право постійного користування спірною земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 у справі №488/402/16-ц вказала, що вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.

Згідно з п. 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству від 11.12.1986, до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування належать лісовпорядкувальні планшети.

Дослідивши копію наданого позивачем планшету №2 (т.1 а.с.46), колегія суддів встановила, що в ньому відображена інформація про лісонасадження Гурівського лісництва станом на 2009 рік, у той час, як спірне розпорядження прийнято у 2007 році.

Скаржник, на підтвердження своїх вимог, посилається на інформацію, надану ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» у листі від 30.12.2020 №530, проте із вказаного листа також вбачається, що ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» посилається на матеріали лісовпорядкування 2019 року, у той час, як спірне розпорядження прийнято у 2007 році. Отже, динний лист не береться апеляційним господарським судом в якості належного доказу обставин, на які посилається скаржник.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями скаржника щодо вчинення місцевим господарським судом порушень процесуального права через прийняття протокольною ухвалою від 19.05.2021 заперечень від відповідача-2 з доказами, на які він посилався в їх обґрунтування, без наявності поважних підстав для поновлення строку на подання згаданих документів, оскільки з протоколу Господарського суду Кіровоградської області від 19.05.2021 вбачається, що місцевим господарським судом визнано обґрунтування відповідча-2 щодо підстав пропуску встановленого судом строку для подання доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень у даній справі поважними, надавши належної оцінки поважності пропуску подання зазначених документів до суду (т.2 а.с.47).

Інші доводи скаржника ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції надав перевагу одним доказам над іншими, та свідчать про незгоду позивача з обставинами справи, встановленими судами шляхом оцінки наданих сторонами доказів.

Лист від 30.12.2020 не є правовстановлюючим документом.

Матеріалами справи встановлено, що спірна земля надана із земель запасу Гурівської сільської ради.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права та інтереси особи, за захистом яких вона звернулась до суду.

Аргументи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції. Право скаржника порушено не було.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Долинське лісове господарство" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.06.2021 у справі № 912/664/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.06.2021 у справі № 912/664/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.09.2021

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков