УХВАЛА

м. Київ

24.09.2021Справа № 910/15072/21

Суддя Господарського суду міста Києва Удалова О.Г., розглянувши матеріали

позовної заяви ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс»

(01010, м. Київ, БЦ «Сенатор», 4 пов., вул. Московська, 32/2, код 40916672)

2) ОСОБА_2

( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (далі - відповідач-1) та ОСОБА_2 (далі - відповідач-2) про визнання недійсним договору про розірвання договору поруки від 29.03.2019 № 5119/ЮКР/0-П1, укладеного 22.07.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.03.2019 АТ «АБ «Радабанк» та ТОВ «Правда» укладено кредитний договір № 5119/ЮКР/0. У забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань укладені такі договори:

- іпотечний договір № 5119/ЮКР/0-1-1/02-1 від 29.03.2019 з ТОВ «Привільнянське хлібозаготівельне підприємство»;

- договір застави № 5119/ЮКР/0-РМ-1/02-1 від 29.03.2019 з ТОВ «Привільнянське хлібозаготівельне підприємство»;

- договір застави № 5119/ЮКР/0-РМ-2/02-1 від 29.03.2019 з ТОВ «Правда»;

- договір поруки № 5119/ЮКР/0-П1 від 29.03.2019 з ОСОБА_2 ;

- договір поруки № 5119/ЮКР/0-П2 від 29.03.2019 з ОСОБА_1 ;

- договір поруки № 5119/ЮКР/0-П3 від 29.03.2019 з ОСОБА_3 .

У подальшому, АТ «КБ «Радабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» було укладено договір факторингу № 2605/21 від 26.05.2021 та договір відступлення прав від 26.05.2021 за договором поруки № 5119/ЮКР/0-П2 від 29.03.2019 з ОСОБА_1 . Аналогічні договори було укладено з ОСОБА_3 та ОСОБА_2

29.07.2021 ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» було пред`явлено позовну заяву до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з ТОВ «Правда» та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 093 361,27 грн. З матеріалів справи № 904/6859/21 вбачається, що ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено договір про розірвання від 22.07.2021, яким припинено дію договору поруки № 5119/ЮКР/0-П1 від 29.03.2019, чим, за твердженням позивача, фіктивно виведено ОСОБА_2 зі складу поручителів ТОВ «Правда» по кредитному договору.

Так, позивач вважає, що договір про розірвання від 22.07.2021, яким припинено дію договору поруки № 5119/ЮКР/0-П1 від 29.03.2019, є незаконним та підлягає визнанню недійсним.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у її прийнятті на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття "суд, встановлений законом" стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України", заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Так, статтею 1 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З поданої позовної заяви вбачається, що договори поруки з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладені як з фізичними особами, а не з фізичними особами - підприємцями.

Крім того, судом встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивач припинив свою підприємницьку діяльність ще 03.08.2011.

Таким чином, до господарського суду звернувся позивач - фізична особа, що є стороною договору поруки, укладеного ОСОБА_1 як фізичною особою, з позовом про визнання недійсним договору про розірвання договору поруки, укладеного між юридичною особою та фізичною особою - іншим поручителем.

Отже, суд дійшов висновку, що з огляду на зміст статей 4, 20 Господарського процесуального кодексу України подана позовна заява в зазначеному суб`єктному складі та з огляду на предмет спору не підлягає розгляду у господарських судах України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Виходячи з вищенаведеного, встановивши, що даний спір непідвідомчий господарському суду, що виключає можливість його судового розгляду, але не виключає захист порушеного чи оспорюваного права позивача іншим уповноваженим органом, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, згідно з п. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На виконання вимог вказаної норми суд роз`яснює позивачу, що даний спір за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі.

2. Позовну заяву та додані до неї документи повернути заявнику.

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що позавна заява повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з 24.09.2021. Ухвалу може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Г. Удалова