ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" вересня 2021 р. Справа№ 910/21160/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Ткаченка Б.О.
суддів: Суліма В.В.
Коротун О.М.

без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 12.03.2021 року
у справі № 910/21160/20 (суддя Баранова Д.О.)
за позовом Військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Тех Системс"
про стягнення 105 909,90 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Військова прокуратура Київського гарнізону в інтересах Держави в особі Міністерства оборони України (далі позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Тех Системс" про стягнення 105 909, 90 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань зі сплати суми банківської гарантії № 4680-0818/PRG5.1v від 27.08.2018.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 року у справі № 910/21160/20 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на користь Міністерства оборони України суму банківської гарантії в розмірі 105 909 (сто п`ять тисяч дев`ятсот дев`ять) грн 90 коп.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері суму судового збору в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем порушено зобов`язання щодо своєчасної сплати суми банківської гарантії, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 105 909, 90 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі № 910/21160/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви Військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України відмовити у повному обсязі.
Одночасно скаржник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 року у справі № 910/21160/20.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2021 для розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі № 910/21160/20 визначено колегію суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Сітайло Л.Г, Пашкіна С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі № 910/21160/20 залишено без руху. Роз`яснено Приватному акціонерному товариству «Айбокс Банк» про право усунення недоліків апеляційної скарги, надавши суду докази, які підтверджують сплату судового збору.
19.05.2021 Приватне акціонерне товариство «Айбокс Банк» подало клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, а саме платіжне доручення № 8464608 від 18.05.2021, яким підтверджується сплата судового збору в сумі 3 153, 00 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 поновлено строк на подання апеляційної скарги Приватному акціонерному товариству «Айбокс Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі № 910/21160/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі № 910/21160/20, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі № 910/21160/20, призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі № 910/21160/20 у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 виправлено описку у даті прийняття ухвали Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у справі № 910/21160/20.
В зв`язку з перебуванням суддів, які входять до складу колегії у відпустках та на лікарняному, розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2021, для розгляду справи сформовано колегію суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 справа №910/21160/20 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Айбокс Банк на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 року прийнята до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Коротун О.М., Сулім В.В.

Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)
Київська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону надала до суду відзив на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі № 910/21160/20, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
30.06.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк", у яких надано заперечення проти поданого позивачем відзиву на апеляційну скаргу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, 28.08.2018 між Міністерством оборони України (далі - замовник) та ТОВ "Пролог ЛТД" (нове найменування ТОВ "Тех Системс") (далі - постачальник) укладено договір про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/18/84 (далі Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити Міністерству оборони України обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (Казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л), а саме: Казан електричний для варіння їжі КПЕ - 250 (далі - товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки (п. 1.1 Договору).
Як визначено в п. 1.2. Договору ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, за умовами якої, товар у кількості 53 шт. загальною вартістю 2 118 198, 00 грн. має бути поставлений протягом 45 календарних днів з дати укладення договору, тобто 12.10.2018 (включно).
Згідно з п. 5.1. Договору товар постачається на умовах DDP- склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо.
Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці замовника, яка є невід`ємною частиною договору.
Пунктом 6.1.1. Договору визначено, що розрахунки за поставлений товар проводяться протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених Договором.
Відповідно до п. 6.3.1. Договору визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечити постачання товару у строки, встановлені договором.
Згідно із п. 10.1. Договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.
Пунктом 11.3. Договору визначено, що постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за цим договором у розмірі 5 % ціни договору: гарантія від 27.08.2018 року № 4680-0818/PRG5.1v видана Приватним акціонерним товариством "Айбокс Банк" у сумі 105 909, 90 грн.
Додатком 12.1.1. сторонами було узгоджено рознарядку за специфікацією до договору.
27.08.2018 Приватним акціонерним товариством "Айбокс банк" (далі - гарант) видало ТОВ "Пролог ЛТД" (нове найменування ТОВ "Тех Системс") банківську гарантію № 4680-0818/PRG5.1v, згідно з якою гарант бере на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання виплатити Міністерству оборони України (бенефінціар) суму у розмірі 105 909, 90 грн, у випадку невиконання (неналежного виконання) ТОВ "Пролог ЛТД" (принципал) умов договору (щодо якості, кількості, строків) щодо закупівлі: Обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (Казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л), протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання ним письмової вимоги Бенефіціара відповідно до чинного законодавства України з посиланням на цю Гарантію за підписами уповноважених осіб, у якій має зазначатися номер і дата договору, сума належна до сплати, якщо у вимозі буде вказано, що сума, яку Бенефіцар вимагає сплатити, повинна бути виплачена йому у зв`язку із невиконанням чи неналежним виконанням Принципалом умов договору із зазначенням, у чому саме полягає невиконання чи неналежне виконання умов договору.
Термін дії гарантії 01.02.2019 (включно).
Зобов`язання Банку згідно цієї Гарантії втрачають силу в разі: закінчення строку дії цієї гарантії; своєчасного виконання у повному обсязі принципалом своїх зобов`язань перед бенефіціаром за договором; повернення оригіналу гарантії Банку або подання бенефіціаром письмової заяви про звільнення Банку від обов`язків за гарантією.
Згідно видаткових накладних № 736 від 11.10.2018, № 626 від 12.10.2018, № 622 від 12.10.2019, № 621 від 12.10.2018, № 620 від 12.10.2019, № 623 від 12.10.2019, № 619 від 12.10.2018, № 625 від 18.12.2018 та актів приймання-передачі № 188 від 11.10.2018, б/н від 12.10.2018, № 36 від 12.10.2018, № 79 від 12.10.2018, № 70 від 12.10.2018, № 19 від 12.10.2018, № 40 від 12.10.2018 та № 25 від 18.12.2018 підтверджується факт поставки ТОВ "Пролог ЛТД" товару згідно договору на загальну суму 1 678 572, 00 грн.
Як свідчать матеріали справи, товар на адресу військової частини НОМЕР_1 було поставлено 18.12.2018, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № 625 від 18.12.2018 та актом приймання-передачі № 25 від 18.12.2018, тоді як, відповідно до обумовлених договірних зобов`язань, такий товар мав бути поставлений 12.10.2018 (включно). Постачання товару на адресу військової частини НОМЕР_1 було здійснене із простроченням на 66 діб.
26.12.2018 позивач повідомив гаранта про порушення принципалом (ТОВ "Пролог ЛТД") зобов`язань за договором та звернувся до відповідача з вимогою № 286/6/7052 від 26.12.2018, у якому просив виплатити належну йому гарантію у сумі 105 909, 90 грн.
За результатами розгляду вказаної вимоги, відповідач листом №550/12-б/б-01 від 29.01.2019 відмовив позивачу у її задоволенні, оскільки додана до вимоги копія довіреності на ім`я Гулєвич В.В. була засвідчена з порушенням Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003.
У зв`язку з тим, що відповідачем не виплачено позивачеві суми гарантії у розмірі 105 909, 90 грн, останній звернувся до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Закон України "Про прокуратуру" визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
В силу вимог частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Колегія суддів звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Судом першої інстанції взято до уваги, що прокурор на виконання ч. 3-5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України і ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" звернувся до Міністерства оборони України з листом № 16/6041 вих. 20 від 11.11.2020, у якому просив повідомити чи вживалися претензійно-позовні заходи Міністерством оборони України щодо стягнення суми банківської гарантії від 27.08.2018 за № 4680-0818/PRG5.1v.
З матеріалів справи вбачається, що надаючи відповідь на звернення прокурора, Міністерство оборони України у своєму листі не заявили про наміри самостійно звернутися з позовом чи провести перевірку щодо виявлених прокуратурою фактів.
Відтак, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що прокурором було зазначено підставу для здійснення ним представництва, тобто, виконав вимогу ч. 5 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, з чим погоджується колегія суддів Північного апеляційного господарського суду.
Статтею 200 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.
За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Як визначено в ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Стаття 560 ЦК України вказує, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (беніфіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 562 ЦК України, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Приймаючи до уваги положення наведених вище норм, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфеціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфеціаром.
Як правомірно зазначено місцевим господарським судом, гарантія за своєю правовою природою є самостійним правочином, який не залежить від зобов`язань, встановлених основним договором, на якому вона заснована, тому гарант жодним чином не пов`язаний таким договором, незважаючи на те, що посилання на них міститься у тексті гарантії.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний господарський суд, неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності.
Крім того, у п. 11.4. Договору сторони погодили, що підставою для повернення забезпечення виконання договору є виконання постачальником всіх умов договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та строків і виключно за цінами згідно положень цього договору.
За таких обставин та приймаючи до уваги положення наведених норм, можливість стягнення з відповідача неустойки за порушення строків поставки товару за договором не ставиться у залежність від реалізації позивачем свого права на звернення стягнення за банківською гарантією.
Між тим, положення договору не містять застережень про пріоритетність у застосуванні або можливість взаємного зарахування цих способів забезпечення виконання зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 908/7/18.
Відтак, судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача про те, що стягнення суми за банківською гарантією є подвійним стягненням.
Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 р. (надалі - Положення).
Відповідно до пункту 2 глави 4 розділу II Положення одержана вимога/повідомлення бенефіціара або банку бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.
Згідно зі ст. 561 ЦК України, гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.
Положеннями ч. 2, 4 ст. 563 ЦК України визначено, що вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта в межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.
Умовами гарантії № 4680-0818/PRG5.1v передбачено, що банк повинен виплатити бенефіціару суму збитків за умови одночасного виконання бенефіціаром усіх умов гарантії, а саме: отримання банком письмової вимоги; письмова вимога повинна бути підписана уповноваженими особами; у вимозі має зазначатися номер і дата договору, сума належна до сплати; у вимозі повинно бути зазначено, у чому полягає невиконання або неналежне виконання умов договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 564 ЦК України гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - у розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справах доказами, банк отримав від Міністерства оборони України вимогу № 286/6/7052 від 26.12.2018 щодо перерахування коштів за Гарантією у сумі 105 909, 90 грн та те, що вимога № 286/6/7052 від 26.12.2018 залишена відповідачем без задоволення.
Разом з цим, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що вимога Міністерства оборони України № 286/6/7052 від 26.12.2018 не підлягала задоволенню, оскільки не відповідала змісту банківської гарантії № 4680-0818/PRG5.1v від 27.08.2018.
Відповідно до ч. 1 ст. 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що судом першої інстанції вірно враховано, що прокурор звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Як визначено у ст. ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.
Водночас, в силу вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік,
Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Проте, як зазначено вище колегією суддів Північного апеляційного господарського суду та судом першої інстанції, неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності.
З урахуванням викладеного, до вимоги про стягнення банківської гарантії не підлягає застосуванню спеціальна позовна давність в один рік.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 910/12334/18.
Судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача про те, що додана до вимоги копія довіреності на ім`я Гулєвич В.В. була засвідчена з порушенням Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003, виходячи з наступного.
Як визначено в п. 2 р. І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах (затверджено постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 639), безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.
Згідно п. 1 гл. 2 р. III Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах (затверджено постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 639), у разі настання гарантійного випадку і для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, бенефіціар може подати безпосередньо до банку-гаранта або до банку-резидента (залежно від того, як це визначено умовами гарантії) вимогу для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, а також усі документи, передбачені умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено).
При цьому, гарантія не містить застережень щодо змісту вимоги та доданих до неї документів.
Отже, з умов гарантії та норм права слідує, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.
Матеріалами справи підтверджується надходження до банку від Міністерства оборони України вимоги № 286/6/7052 від 26.12.2018 щодо перерахування коштів за Гарантією у сумі 105 909, 90 грн.
Разом із цим, як передбачено наведеною вище судом нормою статті 563 ЦК України, щодо форми вимоги по гарантії, то законом встановлено тільки обов`язок про пред`явлення вимоги у письмовій формі. Щодо змісту вимоги та змісту доданих до неї документів, то законодавець також встановив, що обов`язковим є зазначення або у вимозі або у доданих до неї документах - у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. І також законодавець встановив, що кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.
Проте, щодо обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, то закон такого переліку не містить, натомість вказує, що до вимоги додаються документи, вказані в гарантії.
Тобто законодавець залишив на вирішення особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.
З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем порушено зобов`язання щодо своєчасної сплати суми банківської гарантії.
Також, у апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що прокурором не було надано обґрунтованого розрахунку суми гарантії. Однак, колегія суддів вважає, що таке твердження апелянта є помилковим, оскільки надана Приватним акціонерним товариством «Айбокс Банк» банківська гарантія на суму 105 909, 90 грн є фіксованою. Інших умов щодо зміни зазначеної суми в укладеній між сторонами гарантії не визначено, а отже і підстав для здійснення розрахунку суми гарантії не передбачено.
А тому, врахувавши факт настання гарантійного випадку за гарантію № 4680-0818/PRG5.1v від 27.08.2018 та невиконання відповідачем (гарантом) обов`язку з виплати грошової суми у розмірі 105 909, 90 грн за гарантією у встановлені в ній строки, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.
Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі № 910/21160/20 на час апеляційного провадження. У зв`язку з закінченням апеляційного провадження колегія суддів вважає за необхідне поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі № 910/21160/20.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.
Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі № 910/21160/20 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі № 910/21160/20 залишити без змін.
2. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк".
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі № 910/21160/20.
4. Матеріали справи № 910/21160/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун