ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2021 р. Справа№ 910/1050/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання Яценко І.В.

представники сторін не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 03.06.2021 року

у справі № 910/1050/21 (суддя Маринченко В.Я.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена гільдія переробка»

про стягнення 4 449 990,60 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест» (далі - відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена гільдія переробка" (далі - відповідач 2) про стягнення 4 035 626,06 грн.

Вимоги позову мотивовані тим, що відповідачами порушено умови укладеного Договору поставки №Пж-20/113-КВ від 16.03.2020 в частині повної та своєчасної оплати поставленого Товару, а також за вказаним договором поставки був укладений Договір поруки №П/Пж-20/113-КВ від 16.03.2020, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелена гільдія переробка» виступило поручителем за виконання всіх грошових зобов`язань за Договором поставки №Пж-20/113-КВ від 16.03.2020 і взяло на себе обов`язок, у випадку не сплати боргу за Договором поставки відповідачем 1, самостійно сплатити заборгованість за Договором поставки, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму основної заборгованості за невиконання зобов`язань за вищевказаним договором у розмірі 3 150 896,94 грн. Також позивачем заявлено до стягнення з відповідачів пеню у розмірі 25 897,78 грн., 36% річних у розмірі 77 693,35 грн., штрафу у розмірі 630 179,39 грн., відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 31 778,39 грн. та курсової різниці ціни у розмірі 119 180,21 грн.

13.04.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в якій останній просив збільшити суму позовних вимог у частині стягнення з відповідача 36 % річних у розмірі 388466,75 грн та пені у розмірі 129488,92 грн, у решті вимоги залишаються без змін.

Суд першої інстанції у своєму рішенні від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21 зазначив , що подана заява не суперечить вимогам процесуального кодексу, а тому підлягає задоволенню у зв`язку з чим має місце нова ціна позову яка становить 4 449 990,60 грн та складається з основного боргу у розмірі 3 150 896,94 грн, пені у розмірі 129 488,92 грн, 36% річних у розмірі 388 466,75 грн, 630 179,39 грн штрафу, відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 31 778,39 грн та курсової різниці ціни у розмірі 119 180,21 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» задоволено частково. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена гільдія переробка» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" заборгованість у розмірі 3 150 896,94 грн., 36% річних у розмірі 388 415,80 грн., пеню у розмірі 129 488,92 грн., штраф у розмірі 630 179,39 грн., відсотки за користування товарним кредитом у розмірі 31 778,39 грн. та курсову різницю в розмірі 119 180,21 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 66 749,09 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач 1 у ході судового розгляду визнав заборгованість за поставлений товар у розмірі 3 150 896,94 грн, курсовій різниці в розмірі 119 180,21 грн та відсотках за користування товарним кредитом у розмірі 31 778,39 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в даній частині є обґрунтованими та таким що підлягають задоволенню. Також, перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 36 % річних, судом першої інстанції встановлено, що відповідний розрахунок містить арифметичні помилки, у зв`язку з чим, судом першої інстанції здійснено власні розрахунки, які відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та є арифметично вірними відповідно яких, позовні вимоги в частині стягнення 36 % річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 388 415,80 грн. Перевіривши надані позивачем розрахунки заявленої до стягнення суми пені та штрафу, судом першої інстанції встановлено, що відповідні розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та є арифметично вірними, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог у цій частині в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест» подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21 та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро». Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена гільдія переробка» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» заборгованість у розмірі 3 150 896 грн 94 коп., 36% річних у розмірі 388 415 грн 80 коп., пеню у розмірі 64 744 грн 00 коп., штраф у розмірі 315 098 грн 50 коп., відсотки за користування товарним кредитом у розмірі 31 778 грн 39 коп. та курсову різницю в розмірі 119 180 грн 21 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 66 749 грн 09 коп.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач 1 зазначає про те, що борг відповідача 1 перед позивачем, виник виключно з непередбачених, виняткових обставин, які пов`язані із невиконанням контрагентами відповідача 1 своїх грошових зобов`язань у період встановлених Кабінетом Міністрів України карантинних обмежень. Контрагенти відповідача 1 істотно не виконували у 2020 році грошові зобов`язання по укладеним договорам поставки, що спричинило несплату боргу по укладеному договору поставки з позивачем. На претензії відповідача 1 до контрагентів про сплату коштів, останні посилалися на карантинні обмеження та превентивні заходи, які істотно впливають на своєчасний розрахунок за поставлений товар. Для фактичного встановлення виняткових обставин, які істотно вплинули на виконання грошових зобов`язань по договору поставки з позивачем, відповідач 1 надав суду першої інстанції фактичні докази, а саме: договори поставки з контрагентами, претензії до контрагентів про сплату коштів за поставлений товар за період з квітня по грудень 2020, довідку про фінансові втрати, та інші документи.

Також, відповідач 1 посилається на те, що позивач не надав суду жодного доказу того, що він реально має будь-які збитки від невиконання грошових зобов`язань відповідача 1 та в порушення господарського процесуального законодавства, суд першої інстанції у повному обсязі проігнорував та не надав оцінку доказам, які надані відповідачем 1 для встановлення існуючих фактичних обставин, що дійсно вплинули на несвоєчасне виконання грошових зобов`язань відповідача 1 перед позивачем.

Разом з тим, підсумовуючи, відповідач 1 стверджував про те, що судом першої інстанції не встановлено всіх істотних обставин, які призвели до заборгованості відповідача 1 перед позивачем та останній не довів суду, що наявний борг спричинив реальні збитки, а отже, стягнення штрафних санкцій, які розраховувалися у період дії встановленого урядом України карантину та складаються з пені у розмірі 129 488 грн 92 коп. та штрафу в розмірі 630 179 грн 39 коп. суперечить принципам господарського законодавства та є несправедливим відносно відповідача 1 з урахуванням обставин, які спричинені карантином в країні та його фінансового стану, а отже, можуть бути зменшені судом.

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач вказував про те, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а доводи викладені у апеляційній скарзі відповідача 1, вважає необґрунтованими, безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21 залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно із витягом з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест» у справі № 910/1050/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Сулім В.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалтинг-Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21 залишено без руху, встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалтинг-Інвест» строк на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме надання платіжного доручення про сплату судового збору в повному обсязі та обґрунтовану заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалтинг-Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на 21.09.2021.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

20.09.2021 до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест» надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, у зв`язку з тим, що на момент отримання ухвали, відповідачем 1 було вже видано наказ №03/09-К від 03.09.2021 року, відповідно до якого, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест» станом на 21.09.2021 року буде перебувати у службовому відрядженні і не зможе взяти участь у справі, як відповідач та просить відкласти розгляд справи.

Судова колегія відмовляє у задоволенні такого клопотання відповідача 1, адже його процесуальна позиція доведена до відома суду безпосередньо зі змісту апеляційної скарги, а явка учасників справи обов`язковою не визнавалась, що, враховуючи наявність всіх необхідних матеріалів справи для апеляційного перегляду, усуває потребу в оголошені перерви.

У судове засідання 21.09.2021 позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» та відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелена гільдія переробка» повноважних представників - не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за адресами свого місцезнаходження.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховуючи те, що матеріали справи містять достатній обсяг документів, які є необхідними для розгляду справи, учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників спору у судове засідання обов`язковою не визнавалась, дійшов висновку, що неявка зазначених вище представників учасників спору у судове засідання, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги та справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.

Крім того, судова колегія, з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом першої інстанції встановлено та перевірено судом апеляційної інстанції, що 16.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест» (далі - покупець) було укладено Договір поставки №Пж-20/113-КВ (далі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного визначення (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом у сумі, визначеній відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору загальна сума Договору становить загальну вартість товару, визначену із врахуванням вимог п.п. 2.2.-2.3. Договору, що передається за цим Договором та сума належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Вартість товару вказується у додатках до договору та у видаткових накладних, складених на підставі цього договору. Ціна товару встановлюється у гривнях і відображається у додатках до договору. Вартість тари, упакування та маркування товару включена до ціни товару.

Відповідно до п. 2.2. Договору зважаючи на те, що товар виробляється за кордоном та імпортується на територію України, сторони домовились, що вказані у підписаних сторонами додатках в гривнях ціни на товар та загальна сума договору не є фіксованими і можуть бути відкориговані постачальником в залежності від зміни комерційного курсу гривні до іноземної валюти. Ціна товару заокруглюється до 0,01 грн. зважаючи на те, що сторони погодились із тим, що ціна товару за цим договором є договірною, то процедура корегування ціни товару постачальником у порядку, передбаченому п.п. 2.2.1.-2.2.3., сторони домовились вважати погодженою на увесь час чинності цього договору та не вважати таке коригування односторонньою зміною умов договору, що потребує окремого погодження сторін. Комерційним курсом гривні до іноземної валюти слід вважати міжбанківський валютний курс продажу іноземної валюти до гривні, який щоденно розміщується за адресою на інтернет сторінці (https://minfin.com.ua/ua/currency/mb/). Вид та комерційний курс іноземної валюти вказується в додатках до договору.

Пунктом 2.2.3. Договору встановлено, що на дату платежу за поставлений товар та/або на дату звернення до суду (у разі звернення із позовом до суду при повній або частковій несплаті) постачальник має право здійснити коригування ціни товару (відстроченого платежу) без додаткового узгодження з покупцем. У цьому випадку ціна товару підлягає розрахунку за наступною формулою: Цоп=Цпост х (Коп/Кпост).

Відповідно до п. 2.4. Договору покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної з врахуванням вимог п.п. 2.2-2.3, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в строки, які вказані в додатках до Договору.

Згідно з п. 2.6. Договору за користування товарним кредитом, якщо інше не передбачено додатком до договору, покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов`язковій оплаті покупцем.

Відповідно до п. 2.7. Договору строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого додатком до договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання товару покупцем, та закінчується в день розрахунку покупцем за поставлений Товар.

Як встановлено у п. 2.8. Договору покупець має право провести дострокову оплату вартості (ціни) товару. У цьому випадку, відсотки нараховуються та сплачуються за фактичну кількість днів користування товарним кредитом.

Відповідно до п. 2.13 Договору підписання представником покупця видаткових накладних, що складені в період дії даного договору, засвідчує факт передачі постачальником покупцю разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі сертифікату якості підприємства-виробника, інструкції щодо використання та застосування даного товару, передбачених чинним законодавством.

Сторони встановили в п. 3.2.1. Договору, що покупець зобов`язаний провести оплату за товар та сплатити відсотки за користування товарним кредитом з дотриманням порядку та термінів, передбачених п. 2 Договору та додатку до договору.

Відповідно до п. 3.3. Договору для забезпечення виконання зобов`язання покупця, сторони погодили обов`язкове оформлення забезпечення зобов`язання у виді поруки третьої особи, прийнятної для постачальника, та/або в будь-якому іншому виді, передбаченому ст. 546 ЦК України. Договір поруки чи інший правочин, який укладається з метою забезпечення виконання зобов`язань покупця за даним договором, покупець зобов`язаний підписати та забезпечити його підписання поручителем (або іншою особою, яка виступає гарантом виконання обов`язків покупця) не пізніше наступного робочого дня після укладення даного Договору.

Як визначено в п. 4.1. Договору приймання товару по кількості і якості проводиться покупцем в момент його передачі від постачальника. Для отримання товару покупець зобов`язується до моменту отримання товару надати постачальнику довіреності на уповноважених осіб, оформлену в порядку, передбаченому ст.ст. 244-248 ЦК України, які містять обсяг повноважень представника покупця на отримання товару, зразки підписів уповноважених осіб на отримання товару. Така довіреність підписується керівником покупця. Довіреність може бути складена за формою, узгодженою сторонами у додатку №2 до Договору.

Відповідно до п. 4.2. Договору покупець повинен перевірити якість та кількість товару, а також відсутність пошкоджень товару, а при їх виявленні протягом трьох робочих днів з моменту його отримання, повідомити про це постачальника. Після прибуття представника постачальника, покупець зобов`язаний негайно скласти Акт про недоліки товару, який є недійсним без підпису представника постачальника. Якщо постачальнику протягом трьох робочих днів з дня отримання товару не надходить повідомлень про недоліки товару, товар вважається прийнятий покупцем, як такий, що відповідає вимогам. Факт передачі товару покупцю підтверджується видатковою накладною на товар та/або, при необхідності, іншими документами, що посвідчують факт передачі товару покупцю.

Згідно з п. 6.1. Договору сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим договором, якщо його невиконання зумовлено діями та наслідками дії обставин непереборної сили, а саме, але не виключно: паводок, землетрус інші стихійні лиха, ембарго, війна або військові дії, дії шкідливих комп`ютерних програм, рішення уряду, іншого органу центральної влади, і якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання цього договору.

Як зазначено в п. 6.2. Договору, сторона, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань по цьому договору внаслідок дії обставин непереборної сили зобов`язана в триденний термін письмово повідомити іншу сторону про настання і припинення таких обставин. Повідомлення повинно бути підтверджене відповідним документом територіального органу Торгово-Промислової Палати України. Відсутність повідомлення позбавляє сторону права посилатись на існування обставин непереборної сили як на підставу невиконання чи неналежного виконання зобов`язань.

Згідно з п.п. А, Б п. 7.2. Договору у випадках порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором. За порушення даних умов Договору покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання; у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 20 % від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання.

Сторони встановили в п. 7.3. Договору, що керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України сторони дійшли згоди про збільшення строку позовної давності по всім зобов`язанням (сплаті заборгованості, пені, штрафу, відсотків та індексу інфляції), що виникли на підставі цього Договору до 3 років. Сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. б ст. 232. Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 9.14. Договору даний Договір складений в двох оригінальних примірниках, по одному для кожної із сторін та набирає чинності з моменту його підписання.

16.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро», Товариством з обмеженою відповідальністю «Зелена гільдія переробка» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест» було укладено договір поруки №П/Пж-20/113-КВ (далі - Договір поруки).

Відповідно до п.1.1. Договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником всіх грошових зобов`язань за договором, передбаченим п. 2 цього договору (надалі іменується «основний договір»).

Згідно з п. 1.2. Договору поруки визначено, що у випадку порушення боржником обов`язку за основним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки передбачений цим договором обов`язок поручителя перед кредитором поширюється на суму усіх, без винятку, грошових зобов`язань боржника за основним договором.

Як встановлено в п. 3.2. Договору поруки підписанням цього договору поручитель, без додаткового повідомлення поручителя та без укладення окремої угоди, надає безумовну згоду на те, то у випадку збільшення обсягу обов`язку боржника перед кредитором за основним договором, відповідно збільшується обсяг обов`язку поручителя перед кредитором. Кредитор не зобов`язаний повідомляти поручителя про зміну обсягу обов`язку боржника перед кредитором.

Пунктом 4.1. Договору поруки встановлено, що поручитель зобов`язаний у разі порушення боржником обов`язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором в строк 3-х банківських днів після настання строку оплати за основним договором, шляхом оплати грошових коштів на поточний рахунок кредитора, вказаний в даному договорі.

Згідно з п. 6.1. Договору поруки цей договір набирає чинності з дати його укладення і діє до моменту припинення поруки. Порука припиняється через 4 роки з дати укладення даного Договору.

Відповідно до п. 6.2. Договору поруки встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

16.03.2020 позивач та відповідач 1 уклали додаткову угоду до Договору, якою погодили викласти п. 2.11. Договору у наступній редакції: « 2.11. Відсотки за користування товарним кредитом, нараховуються постачальником відповідно до п. 2.6 та 2.7 договору. У випадку порушення покупцем строків оплати поставленого товару постачальник складає акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом. Даний акт надсилається постачальником на адресу покупця, що вказана в тексті цього договору. Покупець зобов`язується підписати акт та повернути його протягом 1 робочого дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) товару, і зараховуються постачальником відповідно до вимоги п. 2.10 Договору».

Також, сторони доповнили п. 2.14 Договору у наступній редакції: « 2.14. У випадку дотримання покупцем строків оплати поставленого товару пункти 2.6-27, 2.10 (підпункт 1), 2.11 Договору не застосовуються.».

Судом першої інстанції встановлено та перевірено судом апеляційної інстанції, що на виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 3 720 667,98 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: видатковими накладними №6329 від 19.03.2020, №13258 від 08.04.2020, №16783 від 23.04.2020, №16785 від 23.04.2020, №16786 від 23.04.2020, №16787 від 23.04.2020, №16788 від 23.04.2020, №16789 від 23.04.2020, №16790 від 23.04.2020, №16793 від 23.04.2020, які підписані представниками позивача та відповідача 1 без будь-яких зауважень.

З матеріалів справи вбачається, що поставлений товар згідно Договору, було оплачено частково, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №5948 від 17.03.2020, № 5949 від 17.03.2020, № 6755 від 05.06.2020, №6935 від 13.08.2020, №553 від 03.09.2020, №632 від 04.09.2020 на загальну суму 258 784,40 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі № 910/13580/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена гільдія переробка» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест» про стягнення заборгованості за Договором поставки №Пж-20/113-КВ від 16.03.2020, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» задоволено. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена гільдія переробка» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» 310 986,64 грн основного боргу, 37 985,91 грн 36% річних, 13 045,95 грн пені, 82 690,51 грн штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, що факт поставки товару вже було встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі № 910/13580/20 та що строк щодо оплати поставленого товару відповідно до умов укладеного між сторонами договору є таким, що настав відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі № 910/13580/20.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест» визнано заборгованість у розмірі 3 150 896,94 грн, відсотки за користування товарним кредитом у розмірі 31 778, 39 грн та курсову різницю в розмірі 119 180, 21 грн у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Враховуючи те, що апелянт не погоджується та оскаржує рішення в частині нарахування штрафних санкцій, а саме: пені, штрафу та 36% річних, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення в частині задоволених позовних вимог судом першої інстанції в частині: заборгованості у розмірі 3 150 896,94 грн, відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 31 778, 39 грн та курсової різниці в розмірі 119 180, 21 грн, які визнані апелянтом у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі.

Стосовно позовних вимог у частині стягнення 36% річних у розмірі 388 415 грн. 80 коп., колегія суддів вказує наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, зазначена норма не лише не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, а й прямо передбачає можливість встановлення іншого, ніж встановлено даною нормою закону, розміру процентів річних.

Тобто, враховуючи, що у підписаному обома сторонами договорі чітко передбачено інший розмір процентів річних (36%), ніж встановлено законом (3%), а також, що така зміна погоджена сторонами та прямо передбачена даною нормою Цивільного кодексу України, позовні вимоги в частині стягнення 36% річних є обґрунтованими.

Пунктом 7.2. Договору сторони домовились, що у випадках порушення умов даного договору, постачальник мав право притягти покупця до відповідальності за: несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором. За порушення даних умов Договору покупець сплачує на користь постачальника 36 % річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (ч. 2. ст. 625 ЦК України) вищевказаних обов`язків.

Судовою колегією перевірено та здійснено перерахунок 36% річних, за наслідками якого суд погоджується з розрахунками, здійсненими судом першої інстанції, згідно яких 36% річних становить 388 415, 80 грн.

Колегія суддів зазначає, що зміст вимоги про стягнення 36% річних (п.7.2 Договору) полягає в застосуванні відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а саме: за прострочення оплати отриманого товару.

Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору поставки, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошові зобов`язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

З огляду на вищенаведене та враховуючи факт прострочення оплати товару, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення вимоги позивача в частині стягнення 388 415, 80 грн. 36% річних.

Відповідно Північний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 1 пені в розмірі 129 488 грн 92 коп., колегія суддів зауважує наступне.

Сторони в п.п. А, Б п. 7.2. Договору погодили, що у випадках порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором. За порушення даних умов Договору покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання; у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 20 % від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України та статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 1 статті 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 ГК України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із частиною 4 статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що: нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Водночас, як уже встановлено вище в даній судовій постанові, з доказів, долучених до матеріалів справи вбачається, що відповідач 1 не виконав свої зобов`язання по Договору, що стало підставою для нарахування позивачем пені.

Перевіривши проведені позивачем нарахування заявленої до стягнення з відповідача 1 суми пені, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що вказані нарахування проведено арифметично вірно та у відповідності до вимог чинного законодавства і умов Договору, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 129 488 грн 92 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно Північний апеляційний господарський суд задоволює позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 129 488 грн 92 коп.

Тому, Північний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 630 179 грн 39 коп., колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як зазначалось вище, статтею 230 ГК України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання ( ч. 2 ст. 549 ЦК України ).

Як уже зазначалось, відповідно до п.п. А, Б п. 7.2. Договору у випадках порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором. За порушення даних умов Договору покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання; у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 20 % від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, чинне законодавство не встановлює обмежень щодо одночасного застосування пені і штрафу у випадку порушення виконання зобов`язання і таке застосування чинному законодавству не суперечить. Більше того, таке одночасне стягнення пені та штрафу за порушення господарського зобов`язання передбачено приписами ч.2 ст.231 ГК України.

Здійснивши розрахунок штрафу, колегія суду погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення 630 179,39 грн. штрафу, а тому залишає рішення в цій частині без змін.

При цьому, колегія суддів зазначає наступне, як вже встановлено вище в даній судовій постанові, у забезпечення виконання зобов`язань відповідачем 1 за договором поставки між сторонами у справі було укладено договір поруки № П/Пж-20/113-КВ від 16.03.2020.

Згідно з п. 3.3 Договору поруки визначено, що поручитель несе відповідальність за сплату боржником основного боргу, курсової різниці, процентів за користування товарним кредитом, за відшкодування збитків, за сплату неустойки (штрафу, пені), відсотків річних, інфляційних втрат, судових витрат та інших витрат кредитора, пов`язаних з одержанням виконання грошового зобов`язання за основним договором.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення заборгованості за договором та нарахованих санкцій повинне відбуватися з відповідачів солідарно.

Відповідно до п. 6.1. Договору сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим договором, якщо його невиконання зумовлено діями та наслідками дії обставин непереборної сили, а саме, але не виключно: паводок, землетрус інші стихійні лиха, ембарго, війна або військові дії, дії шкідливих комп`ютерних програм, рішення уряду, іншого органу центральної влади, і якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання цього договору.

Згідно з п. 6.2. Договору, сторона, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань по цьому договору внаслідок дії обставин непереборної сили зобов`язана в триденний термін письмово повідомити іншу сторону про настання і припинення таких обставин. Повідомлення повинно бути підтверджене відповідним документом територіального органу Торгово-Промислової Палати України. Відсутність повідомлення позбавляє сторону права посилатись на існування обставин непереборної сили як на підставу невиконання чи неналежного виконання зобов`язань.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач 1 не дотримався умов договору в частині п. 6.1. та 6.2., а саме, вчасно не повідомив позивача про настання обставин непереборної сили.

Крім того, щодо клопотання відповідача 1 про зменшення розміру штрафних санкцій суд враховує наступне.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокій розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання , незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Враховуючи вказане, суд констатує, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 1 не надано, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, що підтверджують об`єктивність причин прострочення виконання договірних зобов`язань з оплати товару, та тяжкого фінансового становища відповідача 1.

Подані відповідачем 1 докази щодо наявності певних правовідносин з іншими контрагентами, жодним чином не підтверджують сумнівність платоспроможності відповідача 1, як і не свідчать про винятковість обставин, наявність яких ускладнює або виключає виконання рішення суду, що могло б бути підставою для зменшення розміру належних до стягнення штрафних санкцій.

Колегія суду, оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги майновий стан сторін, приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені клопотання відповідача 1 про зменшення розміру штрафних санкцій.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними у залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити у суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21 за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21 на час апеляційного провадження. У зв`язку з закінченням апеляційного провадження колегія суддів вважає за необхідне поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21 - залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/1050/21.

4. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Консалдінг-Інвест».

5. Матеріали справи № 910/1050/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом 20 днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги у порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова підписана 30.09.2021.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

А.М. Демидова