ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"31" серпня 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/517/20

За позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", м. Київ

до відповідача 1 ОСОБА_1 , с. Іза Хустського району Закарпатської області

до відповідача 2 ОСОБА_2 , с. Іза Хустського району Закарпатської області

про стягнення солідарно 78 670 грн. 88 коп., в тому числі 56 140 грн. 45 коп. інфляційних нарахувань та 22 530 грн. 43 коп. трьох процентів річних,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Тягнибок К.О.

представники:

Позивача -

Відповідачів - не з`явилися

СУТЬ СПОРУ: Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", м. Київ заявлено позов до відповідача 1 ОСОБА_1 , с. Іза Хустського району Закарпатської області та до відповідача 2 ОСОБА_2 , с. Іза Хустського району Закарпатської області про стягнення солідарно 78 670 грн. 88 коп., в тому числі 56 140 грн. 45 коп. інфляційних нарахувань та 22 530 грн. 43 коп. трьох процентів річних.

Позивач просить суд задоволити позов повністю, обґрунтовуючи позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем 1 - ОСОБА_1 умов Кредитного договору № 57 від 05.07.2006 року в частині повного та своєчасного повернення наданих у кредит грошових коштів, а також невиконанням відповідачем 2 - ОСОБА_2 обов`язків поручителя за Договором поруки № 57 від 05.07.2006 року, укладеним на забезпечення виконання відповідачем 1 його зобов`язань перед позивачем за Кредитним договором. У зв`язку з порушенням відповідачем 1 свого зобов`язання за Кредитним договором, позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача 1 та ПАТ "Акцент-Банк", яке поручилось за виконання відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, про стягнення заборгованості.

21.03.2012 року судом прийнято рішення у справі № 2/0417/2615/2012, яким суд встановив укладення Кредитного договору № 57 від 05.07.2006 року, надання кредиту, порушення відповідачем 1 зобов`язань за Кредитним договором № 57 від 05.07.2006 року та факт наявності заборгованості відповідача 1 за Кредитним договором (у тому числі 250 000 грн. заборгованості за кредитом). За результатами розгляду справи № 2/0417/2615/2012 суд задовольнив позовні вимоги та стягнув на користь ПАТ КБ "Приватбанк" з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 395 531 грн. 90 коп., а також солідарно заборгованість у розмірі 10 000 грн. з ОСОБА_1 та ПАТ "Акцент-Банк". Рішення суду від 21.03.2012 року у справі № 2/0417/2615/2012 набрало законної сили 02.04.2012 року.

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачів солідарно 78 670 грн. 88 коп., в тому числі 56 140 грн. 45 коп. інфляційних нарахувань та 22 530 грн. 43 коп. трьох процентів річних за період з 08.07.2017 року по 08.07.2020 року.

Відповідач 1 не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду жодного разу не з`явився, хоча підготовчі засідання та судові засідання судом неодноразово відкладалися. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач 1 був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано на його офіційну юридичну адресу, повідомлення про вручення ухвал суду містяться у матеріалах справи), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Відповідач 2 - ОСОБА_2 відзивом на позовну заяву б/н, б/д (вх. № 02.3.1-03/4361/20 від 11.09.2020 року) проти позову заперечив. Наголошує на тому, що договір поруки укладено 05.07.2006 року, при цьому, граничний строк виконання зобов`язання, визначений п. 1.1 договору - 06.07.2011 року, рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_2 (позичальника) від 21.03.2012 року, де йому як поручителю не пред`явлено будь - яких вимог. Згідно пункту 11 договору поруки визначено строк позовної давності в межах якого до нього може звернутися кредитор з вимогою про захист свого права, 5 років. Наголошує на тому, що якщо граничним строком виконання зобов`язання постачальником враховувати строк, визначений в договорі № 57 від 05.07.2006 року, то такий строк збіг 05.07.2016 року. Якщо ж строк позовної давності обраховувати від прийняття рішення у справі № 2/0417/2615/2012, то відповідач 2 вважає, що такий строк сплив 21.04.2017 року.

Відповідач 2 явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно приписів ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідачів за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами спору.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд Встановив:

05.07.2006 року Фізична особа - підприємець Орос Василь Володимирович (позичальник, відповідач 1 у даній справі) та Закрите акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", назву якого в подальшому змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", після чого на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (банк, позивач у даній справі), уклали кредитний договір № 57 (надалі - Кредитний договір), за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом їх надання готівкою, на термін по 06.07.2011 року включно, у вигляді поновлюваної кредитної лінії в розмірі 250 000 грн. на наступні цілі: для розвитку власного бізнесу, з виплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21% річних на суму залишку заборгованості по кредиту і з сплатою комісії за видачу кредиту в розмірі 0,5% від суми кредиту, а також сплаті винагороди в розмірі згідно п. 1.3. Договору. Погашення заборгованості за цим Договором здійснюється в наступному порядку: щомісячно у період сплати, за який сприймається період з 21 по 25 число кожного місяця. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі, достатній для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка включає заборгованість за відсотками за користування кредитом, розрахованими згідно п. 3.4. Договору (п. 1.1. Договору).

У відповідності до умов п. 1.3. Договору, кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків і комісій, винагороди у визначені даним Договором терміни.

05.07.2006 року між позивачем як кредитором та ОСОБА_2 (поручителем, відповідачем 2 у даній справі) було укладено договір поруки № 57 (надалі - Договір поруки) у якості забезпечення виконання відповідачем 1 - ОСОБА_1 своїх обов`язків за Кредитним договором.

Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором № 57 від 05.07.2006 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу 1 - ОСОБА_1 кредит у розмірі 250 000 грн., що підтверджується випискою по рахунку боржника.

Відповідач 1 - ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за Кредитним договором № 57 від 05.07.2006 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

У зв`язку з порушенням відповідачем 1 - ОСОБА_1 свого зобов`язання за Кредитним договором № 57 від 05.07.2006 року, позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача 1 та ПАТ "Акцент-Банк", яке поручилось за виконання відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, про стягнення заборгованості. 21.03.2012 року судом прийнято рішення у справі № 2/0417/2615/2012, яким суд задовольнив позовні вимоги та стягнув на користь позивача з відповідача 1 - ОСОБА_1 суму 395 531 грн. 90 коп., а також 10 000 грн. з відповідача 1 - ОСОБА_1 та ПАТ "Акцент-Банк" солідарно. Вказане рішення суду набрало законної сили 02.04.2012 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративні справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як стверджує позивач, з моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі № 2/0417/2615/2012, відповідачем 1 - ОСОБА_1 не здійснено жодних проплат на погашення наявної заборгованості за Кредитним договором № 57 від 05.07.206 року, з огляду на що позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України за увесь час прострочення виконання зобов`язань.

Наведена обставина стала підставою звернення позивача до суду із позовними вимогами як до самого боржника - ОСОБА_1 (відповідача 1), так і до поручителя - ОСОБА_2 (відповідача 2), з вимогами про стягнення суми 78 670 грн., в тому числі 56 140 грн. 45 коп. інфляційних нарахувань та 22 530 грн. 43 коп. трьох процентів річних за період з 08.07.2017 року по 08.07.2020 року.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний припис містять п. п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

На підставі ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено те, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

На цій підставі, Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" здійснено нарахування 3% річних та індексу інфляції, що полягає в компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем за період з 08.07.2017 року по 08.07.2020 року, складає суму 78 670 грн., в тому числі 56 140 грн. 45 коп. інфляційних нарахувань та 22 530 грн. 43 коп. трьох процентів річних.

Проаналізувавши норми наведеного діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 22 530 грн. 43 коп. та інфляційних втрат у розмірі 56 140 грн. 45 коп. є вірним та виконаним з дотриманням норм права.

При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах № 922/175/18 від 30.01.2019 року, № 916/190/18 від 04.06.2019 року, № 310/11534/13-ц від 04.07.2018 року, № 924/312/18 від 13.02.2019 року про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а тому, право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, а кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення.

Щодо солідарного обов`язку відповідача 2 суд зазначає наступне.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно ст. ст. 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

05.07.2006 року між позивачем та ОСОБА_2 (відповідачем 2) було укладено договір поруки № 57 у якості забезпечення виконання відповідачем 1 - ОСОБА_1 своїх обов`язків за Кредитним договором № 57 від 05.07.2006 року.

Згідно п. 10 договору поруки сторони обумовили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Відповідно до п. 11 Договору поруки сторони прийшли до згоди, що строк (позовна давність) в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу встановлюється протягом 5 (п`яти) років.

Кредитним договором № 57 від 05.07.2006 року визначено граничний строк погашення зобов`язань позичальником - 6 липня 2011 року (п. 1.1. Кредитного договору).

У зв`язку з порушенням відповідачем 1 - ОСОБА_1 свого зобов`язання за Кредитним договором № 57 від 05.07.2006 року, позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача 1 та ПАТ "Акцент-банк", яке поручилось за виконання відповідачем зобов`язань за Кредитним договором № 57 від 05.07.2006 року, про стягнення заборгованості.

21.03.2012 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2/0417/2615/2012 позов ПАТ КБ "Приват Банк" (позивача) до ОСОБА_1 (відповідача 1) та ПАТ "Акцепт-банк" задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача 1 - ОСОБА_1 суму 395 531 грн. 90 коп., а також 10 000 грн. з відповідача 1 - ОСОБА_1 та ПАТ "Акцент-Банк " солідарно. Вказане рішення суду набрало законної сили 02.04.2012 року.

Згідно п. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

В даному випадку, Договір поруки укладено 05.07.2006 року, граничний строк виконання зобов`язання, визначений п. 1.1. Договору, 06.07.2011 року, рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_1 (відповідача 1) від 21.03.2012 року, де ОСОБА_2 , як поручителю, не пред`явлено будь - яких вимог.

Пунктом 11 Договору поруки визначено строк позовної давності, в межах якого до відповідача 2 може звернутись кредитор з вимогою про захист свого права, протягом 5 років.

Судом встановлено, що позивачем не надано суду доказів пред`явлення вимоги поручителю (відповідачу 2) протягом шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання, адже, навіть в межах справи № 2/0417/2615/2012, де позивач ставив вимогу про стягнення основного зобов`язання (заборгованості за Кредитним договором), поручителю вимога не пред`являлася.

Така вимога про виконання поручителем (відповідачем 2) взятих на себе зобов`язань за Договором поруки № 57 від 05.07.2006 року, була надіслана останньому 04.05.2017 року, тобто, із спливом більш ніж п`ятирічного строку з моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі № 2/0417/2615/2012.

На підставі наведеного, суд доходить висновку про припинення поруки за Договором поруки № 57 від 05.07.2006 року, та, як наслідок, відсутність підстав для стягнення заявленої в межах даної справи суми з ОСОБА_2 як солідарного відповідача.

З врахуванням вищенаведених підстав в сукупності, порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення на його користь суми 78 670 грн. 88 коп., в тому числі 56 140 грн. 45 коп. інфляційних нарахувань та 22 530 грн. 43 коп. трьох процентів річних, саме з відповідача 1 - ОСОБА_1 .

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача 1 - ОСОБА_1 78 670 грн. 88 коп., в тому числі 56 140 грн. 45 коп. інфляційних нарахувань та 22 530 грн. 43 коп. трьох процентів річних.

Відповідач 1 доказів на спростування аргументів позивача в частині задоволених позовних вимог суду не надав.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача 1 - ОСОБА_1 у відповідності до ст. 129 ГПК України у розмірі 2 102 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", м. Київ до відповідача 1 - ОСОБА_1 , с. Іза Хустського району Закарпатської області задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д (код ЄДРЮОФОПтаГФ 14360570) суму 78 670 (Сімдесят вісім тисяч шістсот сімдесят гривень) грн. 88 коп., в тому числі 56 140 (П`ятдесят шість тисяч сто сорок гривень) грн. 45 коп. інфляційних нарахувань та 22 530 (Двадцять дві тисячі п`ятсот тридцять гривень) грн. 43 коп. трьох процентів річних, а також суму 2 102 (Дві тисячі сто дві гривні) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог до відповідача 2 - ОСОБА_2 відмовити.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

5. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 29.09.2021 року.

Суддя Пригара Л.І.