РІШЕННЯ

20 вересня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/506/21

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Охотницької Н.В.

за участі секретаря судового засідання Ранецької Л.А.

розглянув справу

за позовом приватного підприємства "Продекспорт" (46027, м. Тернопіль, вул. М. Кривоноса, 2Б)

до відповідача фізичної особи-підприємця Банаха Віталія Євгеновича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення заборгованості згідно договору оренди нежитлового приміщення в сумі 37 808,12 грн, із яких: 33 954,00 грн основна заборгованість, 3 092,12 грн пеня та 762,00 грн 3% річних

за участі представників від:

позивача: Демчук С.С., довіреність від 01.08.2021;

відповідача: не прибув.

В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Суть справи:

Приватне підприємство "Продекспорт" звернулося в Господарський суд Тернопільської області з позовом до відповідача фізичної особи-підприємця Банаха Віталія Євгеновича про стягнення заборгованості згідно договору оренди нежитлового приміщення в сумі 37 808,12 грн, із яких 33 954,00 грн - основна заборгованість, 3 092,12 грн - пеня та 762,00 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно умов договору оренди нежитлового приміщення № 1413-19 від 01.01.2019 в частині розрахунків із позивачем, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 37 808,12 грн, з яких: 33 954,00 грн - основна заборгованість, 3 092,12 грн - пеня, 762,00 грн - 3% річних.

Ухвалою суду від 06 серпня 2021 року позовну заяву б/н від 02.08.2021 (вх. № 563 від 03.08.2021) приватного підприємства "Продекспорт" - залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10-ти днів з дня одержання цієї ухвали.

17 серпня 2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява без номера від 17.08.2021 (вх. № 6756), з якої вбачається, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви, про які зазначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 06 серпня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 18 серпня 2021 року позовну заяву Приватного підприємства "Продекспорт" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 921/506/21 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 20 вересня 2021 року.

В судове засідання 20.09.2021 прибув представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач (або повноважний представник) в судове засідання 20.09.2021 не прибув.

Судом встановлено, що ФОП Банаха В.Є. належним чином повідомлявся про розгляду справи.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі була відправлена на адресу за місцезнаходженням відповідача, що визначена в позовній заяві та в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 46023, м. Тернопіль, вул. Р.Купчинського, 1/126.

В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого вбачається, що відповідач 23.08.2021 отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі № 921/506/21, отже завчасно був повідомлений про розгляд справи.

Таким чином, судом виконано процесуальні вимоги щодо повідомлення сторін належним чином про час та місце слухання справи і реалізовано право учасника судового процесу на судовий захист.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався та заперечення на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем без поважних причин відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

В судовому засіданні 20 вересня 2021 року у відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, судом встановлено наступне.

01 січня 2019 року між приватним підприємством "Продекспорт" (Орендодавець) в особі директора Рубая Степана Богдановича, що діє на підставі Статуту та фізичною особою - підприємцем Банахом Віталієм Євгеновичем (Орендар), укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1413-19 (надалі Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1.) Орендодавець зобов`язується передати Орендареві в строкове платне користування частину нежитлового приміщення на 1 (перший) поверсі, загальною площею3,5 (три цілих п`ять десятих) квадратних метра, що знаходиться за адресою:м. Тернопіль, вул.Живова, 15а, ТР "Орнава". Приміщення, що надається в оренду, належить Орендодавцеві на законних підставах. Приміщення знаходиться в належному технічному стані і придатне до використання за цільовим призначенням. Приміщення надається Орендарю під розміщення автопрокату (п.п. 1.2., 1.3. Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору Орендар за користування орендованим майном сплачує орендну плату. Розмір орендної плати становить 1 267, 20 грн за один квадратний метр об`єкта оренди, в т. ч. ПДВ 20 %. Орендна плата не нараховується і не сплачується на час проведення капітального ремонту приміщення.

Орендар відшкодовує Орендодавцю вартість маркетингових послуг у розмірі 100 грн на місяць за об`єкт оренди (п. 3.2. Договору).

Орендар зобов`язаний вносити орендну плату, інші платежі, передбачені Договором, у безготівковій формі, або за згодою сторін в іншій формі на розрахунковий рахунок Орендодавця в гривнях. Орендна плата сплачується незалежно від результатів господарської діяльності Орендаря щомісячно до 15 -го числа поточного місяця (п.п. 3.3., 3.4. Договору).

Сторони домовились, що розмір орендної плати може бути змінений з ініціативи Орендодавця, як в момент пролонгації даного Договору так і під час його дії. Про зміни розміру орендної плати Орендодавець повідомляє Орендаря не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до планової дати зміни орендної плати. Сторони домовились, що така зміна розміру орендної плати може відбуватися не частіше одного разу на рік (п. 3.5. Договору).

Плата за оренду починає нараховуватись Орендареві після підписання акту прийому - передачі приміщення (п. 3.6. Договору).

Орендар відшкодовує Орендодавцю витрати, пов`язані з експлуатацією, обслуговуванням і утриманням об`єкта оренди, що складає 22, 83 грн в т. ч. ПДВ (20%) за один квадратний метр об`єкта оренди на місяць.

Експлуатаційні витрати містять у собі: видатки по загальній охороні ТЦ, прибиранню місць загального користування й території, вивезу твердих побутових відходів, обслуговуванню систем кондиціювання й вентиляції, систем протипожежної сигналізації й пожежегасіння, обслуговування автостоянки ТЦ і інші необхідні експлуатаційні витрати, якщо інше не буде встановлено додатковою угодою сторін (п. 3.8. Договору).

Орендар вступає у строкове платне користування приміщенням в строк, вказаний у Договорі, але не раніше дня підписання Сторонами Договору та акта приймання - передачі приміщення. Договір вступає в силу з дня підписання і діє до 31.12.2019 (п. п. 6.1., 6.2. Договору).

Якщо жодна із сторін, не пізніше ніж за двадцять днів до закінчення строку дії Договору, письмово не повідомить іншу сторону про небажання продовжувати дію цього договору на новий строк, дія цього Договору вважається продовженою на наступний календарний рік (п. 6.7. Договору).

Як вбачається із матеріалів справи, фактичне передання приміщення в користування відповідачу підтверджує акт прийому - передачі від 01.01.2019, який підписано сторонами без зауважень.

Отже позивач свій обов`язок щодо надання приміщення Орендарю виконав, відповідно до умов Договору.

У свою чергу, Орендар не виконав своїх зобов`язань згідно Договору, зокрема порушив пункти 3.1., 3.3., 3.4. Договору та не сплачував орендну плату, що призвело до заборгованості по орендній платі в сумі 33 954, 00 грн.

Орендодавцем на адресу Орендаря було направлено вимогу від 22.02.2021 про оплату заборгованості, яка залишена без відповіді та задоволення.

Вказані вище обставини слугували підставою для звернення приватного підприємства "Продекспорт" із даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією їх породжують. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 ЦК України, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, при цьому плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 3.4. Договору відповідач повинен був сплачувати орендну плату щомісячно до 15 - го числа поточного місяця.

Так, судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання по сплаті орендних платежів не виконав, чим допустив заборгованість за період з 31 травня 2020 року по 28 лютого 2021 року в сумі 33 954,00 грн.

Доказів сплати відповідачем вищезазначеної заборгованості в матеріалах справи не міститься.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов`язковість виконання сторонами умов договору передбачена ст. 629 ЦК України.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Таким чином, враховуючи принцип обов`язковості належного виконання господарського зобов`язання, приймаючи до уваги, що відповідачем не спростовано суму заборгованості за договором оренди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 33 954,00 грн підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 762,00 грн - 3% річних та 3 092,12 грн пені.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або Законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України, щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов`язання відповідачем вимагати сплати останнім проценти річних від простроченої суми, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, судом встановлено, що сума 3% річних за період з 31.05.2020 по 28.02.2021 на суму боргу 33 954,00 грн становить 763,02 грн. Однак, враховуючи, що суд не уповноважений виходити за межі визначеного позивачем максимального розміру встановленої суми, а тому вважає вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 762, 00 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 3 092,12 грн пені за період з 31.05.2020 року по 28.02.2021 року.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до пункту 4.3. Договору, у випадку затримок з боку Орендаря в перерахуванні будь-яких платежів, передбачених цим договором, на користь Орендодавця, Орендар сплачує пеню в розмірі офіційно встановленої однієї облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення від суми заборгованості, але в будь-якому випадку не більш встановленої чинним законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

При цьому, перевіривши здійснений позивачем розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору, виходячи з однієї облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого зобов`язання, за кожний день прострочення, та в межах шестимісячного строку, судом встановлено, що сума пені за період з 31.05.2020 по 30.11.2020 на суму боргу 33 954,00 грн становить 1 046, 45 грн.

Отже, вимога про стягнення пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 1 046,45 грн.

Тоді як, в задоволенні позовної вимоги про стягнення пені в сумі 2045,67 грн слід відмовити.

Здійснені судом розрахунки долучені до матеріалів справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, не заперечені належними доказами відповідачем у справі, підлягають до часткового задоволення, зокрема стягненню із відповідача на користь позивача підлягає основний борг в сумі 33 954,00 грн, 762,00 грн - 3% річних та 1 046,45 грн пені.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 73-75, 86, 129, 233, 236-238, 240, 242, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов зодоволити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Банаха Віталія Євгеновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь приватного підприємства "Продекспорт" (46027, м. Тернопіль, вул. М. Кривоноса, 2Б, ) - 33 954 (тридцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн 00 коп. основної заборгованості; 762 (сімсот шістдесят дві) грн 00 коп. 3% річних; 1 046 (одну тисячу сорок шість) грн 45 коп. пені та 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) 17 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Копію рішення направити рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:

- приватному підприємству "Продекспорт", 46027, м. Тернопіль, вул. М. Кривоноса, 2Б;

- фізичній особі-підприємцю Банаху Віталію Євгеновичу, АДРЕСА_1 .

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 24.09.2021.

Суддя Н.В. Охотницька