РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.09.2021Справа № 910/6306/21

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., за участю секретаря судового засідання Цубери Ю.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення 311 342 049,80 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Ларькін М.М.;

Коцюба В.О.;

Комісар С.П.;

від відповідача: Гвоздецький А.М.;

Янович-Бунь І.Б.;

Пирогівський В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (надалі за текстом також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (надалі за текстом також - відповідач) про стягнення 311 342 049,80 грн., з яких 298 712 397,05 грн. за послуги з транспортування теплової енергії, 5 320 664,09 грн. пені, 1 267 895,13 грн. 3 % річних, 6 041 093,53 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 5 від 01.06.2017 про надання послуг з транспортування теплової енергії в частині здійснення повної та своєчасної оплати за надані послуги у період з 01.10.2020 по 28.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 відкрито провадження у справі № 910/6306/21, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.05.2021.

13.05.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов та клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. У поданому відзиві відповідач зазначає, що сторони не погоджували можливість зміни Договору в односторонньому порядку, у тому числі застосування тарифів на транспортування теплової енергії, встановлених не Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. У структурі тарифів на теплову енергію відповідача, які встановлюються постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, закладаються експлуатаційні витрати на транспортування власної теплової енергії мережами інших суб`єктів господарювання. Відповідач зазначає, що у позивача відсутні правові підстави вимагати від відповідача оплати збільшених тарифів на транспортування теплової енергії. Діючи у відповідності до ліцензійних умов у сфері теплопостачання, відповідач зобов`язаний виконувати владні рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, як державного регулятора і не має правових підстав для застосування у своїй діяльності тарифів, встановлених органом місцевого самоврядування, а відтак і не має правових підстав для відшкодування позивачеві різниці в тарифах, встановлених для позивача та відповідача. Відповідач стверджує, що ним були надані обґрунтовані письмові заперечення до наданих позивачем Актів про надання послуг при застосуванні тарифу на транспортування, затвердженого Київською міською державною адміністрацією.

19.05.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач зазначає, що незалежно від волі позивача та відповідача, а також незалежно від закріплення розміру тарифів в укладеному між сторонами Договорі, в силу імперативних приписів законодавства, при оплаті відповідачем за надані позивачем послуги з транспортування теплової енергії мають застосовуватися державні регульовані ціни, а саме тарифи, встановлені уповноваженим органом - Київською міською державною адміністрацією. За твердженнями позивача, відповідач зобов`язаний оплатити надані позивачем послуги за Договором у період з 01.10.2020 по 28.02.2021 за тарифами на транспортування теплової енергії, встановленими Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1487 від 23.09.2020 (зі змінами).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2021, залучено до участі у справі № 910/6306/21 у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, розгляд підготовчого засідання по справі відкладено на 24.06.2021.

31.05.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач зазначає, що позивачем не наведено жодного обґрунтування, на якій саме підставі у відповідача виник обов`язок здійснювати оплату за Договором за тарифом, встановленим Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1487 від 23.09.2020.

09.06.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

10.06.2021 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшло клопотання про продовження строку для надання пояснень по суті спору.

18.06.2021 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли пояснення по справі, відповідно до яких Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг просила розглядати справу без участі представника третьої особи, з урахуванням інформації, наданої у поясненнях.

22.06.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення по справі та заява про долучення додаткових доказів по справі.

23.06.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові обґрунтування по справі.

24.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 29.07.2021.

15.07.2021 розгляд справи призначено на 05.08.2021.

21.07.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення проти висновку науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення та застосування окремих норм і положень законодавства України від 17.06.2021 № 126/106-е, підготовленого провідним науковим співробітником відділу проблем державного управління та адміністративного права Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України В.П. Нагребельним.

29.07.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення.

05.08.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява у якій останній зазначає, що докази понесених ним судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «Оптімалекс», які не будуть подані до закінчення судових дебатів, будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

05.08.2021 судове засідання по справі відкладено на 02.09.2021.

У судовому засіданні 02.09.2021 оголошено перерву до 09.09.2021.

У судовому засіданні 09.09.2021 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2017 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (товариство) було укладено Договір № 5 про надання послуг з транспортування теплової енергії (надалі за текстом також - Договір), згідно з пункту 1.1 якого підприємство зобов`язується транспортувати теплову енергію, яка виробляється товариством і постачається споживачам зони теплопостачання товариства, тепловими мережами, які перебувають у господарському віданні підприємства, а товариство зобов`язується оплачувати за послуги з транспортування теплової енергії у порядку та на умовах, визначених Договором.

Пунктом 4.1 Договору сторони визначили, що тариф на транспортування теплової енергії за 1 Гкал встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

У пунктах 4.2 - 4.4 Договору визначено, що загальна сума вартості транспортування теплової енергії товариства за цим Договором складається із сум вартості щомісячного транспортування теплової енергії товариства мережами підприємства, яка визначається згідно з пунктом 4.7 Договору. Товариство зобов`язується до 8 числа місяця, наступного за звітним місяцем, надавати нарочно підприємству Форму № 2-НКП-тепло (місячна), що подається до НКРЕКП, підписану уповноваженою особою. Підприємство протягом 4 календарних днів після отримання Форми № 2-НКП-тепло (місячна) передає нарочно товариству Акт про надання послуг з транспортування теплової енергії за формою наведеною у Додатку 3 до цього Договору у двох екземплярах. Товариство протягом 4 календарних днів розглядає проект Акту про надання послуг з транспортування теплової енергії за звітний місяць та підписує його зі своєї сторони та один примірник надсилає підприємству або у цей же строк надає обґрунтовані заперечення, з урахуванням пункту 3.3.3 Договору.

Згідно підпункту 3.3.3 Договору товариство зобов`язується щомісяця підписувати та повертати підприємству один екземпляр акта про надання послуг з транспортування теплової енергії протягом 4 календарних днів з дня їх отримання або в цей же термін надати обґрунтовані письмові заперечення. Заперечення не можуть стосуватися визначення обсягу теплової енергії, що транспортувалась мережами підприємства, якщо цей обсяг співпадає з фактичним корисним відпуском теплової енергії, згідно пункту 1 (код рядка 005) Форми №2-НКП-тепло (місячна), форми акту про надання послуг з транспортування теплової енергії, якщо вона співпадає з затвердженою Договором формою і датою акту про надання послуг з транспортування теплової енергії, якщо вона співпадає з останнім днем календарного місяця, в якому надавалися послуги.

Відповідно до пункту 4.5 Договору товариство зобов`язалось до 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому здійснювалось транспортування теплової енергії, сплачувати підприємству 30 % від вартості місячного транспортування теплової енергії, який визначається на підставі прогнозного обсягу теплової енергії, передбаченого пунктом 1.2 Договору. Товариство зобов`язалося здійснити остаточну оплату за надані за відповідний місяць послуги з транспортування теплової енергії протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами акта про надання послуг з транспортування теплової енергії за вирахуванням здійсненої попередньої оплати.

Згідно пунктів 4.6 та 4.7 Договору сторони домовилися для визначення обсягів теплової енергії, що транспортується тепловими мережами підприємства та інших необхідних даних керуватися даними Звіту про транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами Форма № 2-НКП-тепло (місячна). Окрім цього, сторони домовилися, що місячний обсяг теплової енергії, що транспортується тепловими мережами підприємства є фактичним корисним відпуском теплової енергії, обсяг якої встановлюється згідно з пунктом 1 (код рядка 005) Форми № 2-НКП-тепло (місячна).

01.06.2018 укладена Додаткова угода № 1 до Договору, згідно якої сторони погодили, що Договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31 травня 2019 року включно, а в частині розрахунків - до повного виконання. Якщо протягом 30 днів до терміну закінчення цього Договору жодна із сторін не попередить письмово іншу сторону про намір його розірвати, Договір вважається автоматично продовженим на тих же умовах на кожний наступний календарний рік.

В матеріалах справи відсутні докази розірвання Договору сторонами, разом з тим сторони підтверджують його дію у період з 01.10.2020 по 28.02.2021.

12.11.2020 позивач, листом вих. № 40/25/4351 надіслав відповідачу два примірники підписаних позивачем актів про надання послуг з транспортування теплової енергії за жовтень 2020 року на суму 16 918 167,74 грн., із вказанням у графі "Тариф на транспортування теплової енергії (ціна)" - 378,32 грн/Гкал", який відповідач отримав 17.11.2020 (згідно дати вручення, зазначеної на рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення).

23.11.2020 позивачу надійшов лист від відповідача вих. № 09/2311 датований 20.11.2020, в якому відповідач надав заперечення до акта про надання послуг з транспортування теплової енергії за жовтень 2020 року, зазначивши, що в структурі тарифів на теплову енергію Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (Додаток 1 до постанови НКРЕКП від 14.01.2020 № 77, у редакції постанови НКРЕКП від 17.03.2020 № 623) експлуатаційні витрати на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання становлять - 89,74 грн/Гкал. Тарифи на теплову енергію, її виробництво та постачання, послугу з постачання теплової енергії для Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" встановлені постановою НКРЕКП від 17.03.2020 № 623, з урахуванням вимог Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого постановою НКРЕКП від 25.06.2019 № 1174.

В подальшому позивач направив відповідачу: лист від 15.12.2020 вих. № 40/25/5055 з актом про надання послуг з транспортування теплової енергії за листопад 2020 року на суму 51 955 290,91 грн. із вказанням тарифу на транспортування теплової енергії - 378,32 грн/Гкал (отриманий відповідачем 18.12.2020); лист від 11.01.2021 вих. № 40/25/62 з актом про надання послуг з транспортування теплової енергії за грудень 2020 року на суму 71 458 443,55 грн. із вказанням тарифу на транспортування теплової енергії - 378,32 грн/Гкал (отриманий відповідачем 19.01.2021); лист від 11.02.2021 вих. № 40/25/495 з актом про надання послуг з транспортування теплової енергії за січень 2021 року на суму 88 194 256,56 грн. із вказанням тарифу на транспортування теплової енергії - 418,49 грн/Гкал (отриманий відповідачем 16.02.2021) та лист від 15.03.2021 вих. № 40/25/787 з актом про надання послуг з транспортування теплової енергії за лютий 2021 року на суму 86 523 477,08 грн. із вказанням тарифу на транспортування теплової енергії - 418,49 грн/Гкал (отриманий відповідачем 19.03.2021).

На всі вказані вище акти про надання послуг з транспортування теплової енергії відповідач надав заперечення (листи: від 21.12.2020 № 09/2514; від 21.01.2021 №09/152, від 19.02.2021 №09/414, від 22.02.2021 № 09/648), в яких вказував, що експлуатаційні витрати на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання становлять - 89,74 грн/Гкал.

У позовній заяві позивач стверджує, що заперечення відповідача до актів про надання послуг з транспортування теплової енергії за період з жовтня 2020 року по лютий 2021 року не відповідають законодавству щодо застосування регульованих цін, вважає що він надав відповідачу послуги з транспортування теплової енергії загальною вартістю 315 049 635,84 грн., з яких відповідачем було сплачено 16 337 238,79 грн., а тому звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 311 342 049,80 грн., у тому числі 298 712 397,05 грн. за послуги з транспортування теплової енергії, 5 320 664,09 грн. пені, 1 267 895,13 грн. 3 % річних, 6 041 093,53 грн. інфляційних втрат.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Водночас, стаття 174 Господарського кодексу України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між сторонами Договір № 5 від 01.06.2017 є договором про надання послуг.

Відповідно до частини першою статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Позивач стверджує, що встановлення тарифів на транспортування теплової енергії для позивача віднесено до повноважень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), який своїм Розпорядженням від 23.09.2020 № 1487 Про встановлення тарифів на теплову енергію, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", зареєстровано в Центральному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.09.2020 за №№ 224/227, 225/228, 226/229, 227/230, 228/231, 229/232, 230/233, 231/234, 232/235, 233/236, 234/237, 235/238, 236/239, 237/240, 238/241, 239/242, 240/243, 241/244, 242/245, 243/246 (дата оприлюднення 01.10.2020), визначив тариф на транспортування теплової енергії з урахуванням витрат на утримання та ремонт центральних пунктів Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" у розмірі 378,32 грн/Гкал без ПДВ, а з 01.01.2021 (в редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2020 № 2077), у розмірі 418,49 грн/Гкал без ПДВ.

Водночас, у пункті 4.1 Договору сторони дійшли згоди, що тариф на транспортування теплової енергії за 1 Гкал встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

При вирішенні цього спору суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги" затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води (надалі за текстом також - Порядок № 869), який визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води та застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Порядок організації діяльності національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, визначається Законом України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".

Постановою НКРЕКП від 25.06.2019 № 1174 було затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання (надалі за текстом також - Порядок № 1174), який визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для суб`єктів природних монополій і суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, які є ліцензіатами НКРЕКП (далі - ліцензіати) та застосовується під час встановлення НКРЕКП тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1.1 цієї глави, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

Отже, тарифи, за якими відповідач здійснює діяльність з виробництва та постачання теплової енергії, встановлюються НКРЕКП у відповідності до Порядку № 1174. В свою чергу, тарифи, за якими позивач здійснює діяльність з транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами встановлюються Київською міською державною адміністрацією у відповідності до Порядку № 869.

Постановою НКРЕКП від 17.03.2020 № 623 встановлено тариф на теплову енергію, її виробництво та постачання, послугу з постачання теплової енергії для відповідача. В структурі тарифів на теплову енергію відповідача (Додаток 1 до постанови НКРЕКП від 14.01.2020 № 77 в редакції постанови НКРЕКП від 17.03.2020 № 623) експлуатаційні витрати на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання становлять 89,74 грн. за 1 Гкал.

Зі змісту постанови НКРЕКП від 17.03.2020 № 623 та Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 22.12.2018 № 2340 (із змінами відповідно до розпорядження № 636) вбачається, що у тарифі, встановленому для відповідача, закладено розмір витрат на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання менший аніж розмір тарифу на транспортування теплової енергії, який встановлений для позивача.

Окрім цього, як вже було зазначено, самі сторони у пункті 4.1 Договору погодили, що тариф на транспортування теплової енергії за 1 Гкал встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд звертає увагу, що уклавши Договір сторони погодили всі істотні його умови та самі визначили і погодили взаємні зобов`язання.

Статтею 188 Господарського кодексу України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження внесення змін до Договору щодо зміни тарифу на транспортування теплової енергії, або зміни порядку його встановлення.

Підсумовуючи вищенаведене, відповідач у своїй діяльності у сфері теплопостачання зобов`язаний виконувати імперативні рішення НКРЕКП, відтак правові підстави для застосування до нього тарифів, визначених Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.09.2020 № 1487 (зі змінами), відсутні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).ь

У своїх заявах по суті справи сторони не заперечують проти обсягу наданих позивачем та спожитих відповідачем послуг за Договором. Крім того, позивач стверджує, що відповідач здійснив оплату послуг наданих за Договором протягом періоду з жовтня 2020 року по лютий 2021 року в розмірі 16 337 238,79 грн., що додатково підтверджується наданою позивачем Довідкою АТ "БАНК АЛЬЯНС" від 13.04.2021 вих. № 01-572.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для застосування до відповідача встановленого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.09.2020 № 1487 (зі змінами) тарифу на транспортування теплової енергії.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 298 712 397,05 грн. за послуги з транспортування теплової енергії задоволенню не підлягають.

Оскільки суд відмовив у задоволенні основної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 298 712 397,05 грн., не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення 5 320 664, 09 грн. пені, 1 267 895, 13 грн. 3 % річних та 6 041 093, 53 грн. інфляційних втрат.

Судом відхиляється наданий відповідачем висновок науково-правової експертизи № 126/106-е від 17.06.2021, оскільки останній не відповідає вимогам статей 98, 108 Господарського процесуального кодексу України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Згідно статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

З огляду на викладене, суд на підставі власної оцінки матеріалів справи та представлених сторонами доказів дійшов висновку, що позивач не довів суду та не надав належні докази щодо законності та обґрунтованості вимоги про стягнення з відповідача 311 342 049,80 грн., а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У позові Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про стягнення 311 342 049,80 грн. - відмовити повністю.

2.Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 27.09.2021

Суддя С. В. Стасюк