УХВАЛА

22 вересня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/1551/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючого, Банаська О.О., Погребняка В.Я.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Степ Транс"

відповідач - Акціонерне товариство "Українська залізниця"

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" за вх. № 8491/2021

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 за наслідками перегляду додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021

у складі колегії суддів Пашкіної С.А.,(головуюча) Буравльова С.І., Сітайла Л.Г.

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021

у складі судді Маринченко Я.В.

та на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021

у складі судді Андреїшина І.О.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Степ Транс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 66 988,68 грн

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/1551/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Степ Транс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 66 988,68 грн.

22.02.2021 ухвалою Господарського суду міста Києва відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Степ Транс" в задоволенні клопотання про розгляд справи № 910/1551/21 за участі представника позивача. Відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22.04.2021 рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/1551/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Степ Транс" задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Степ Транс" грошові кошти у розмірі 66 988 (шістдесят шість тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 68 коп та судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

29.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Степ Транс" про розподіл судових витрат у якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Степ Транс" просило суд стягнути з відповідача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

18.05.2021 додатковим рішенням Господарського суду міста Києва стягнено з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Степ Транс" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн.

08.07.2021 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Виробничого структурного підрозділу "Тернопільська дирекція залізничних перевезень" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 залишено без змін.

08.07.2021 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Виробничого структурного підрозділу "Тернопільська дирекція залізничних перевезень" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 залишено без задоволення. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 залишено без змін.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98389212) повний текст постанови Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 складено 16.07.2021.

11.08.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті "Укрпошта" трекінг № 327) Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" надіслано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 якою переглянуто додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021, постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 якою переглянуто рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/1551/21. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Степ Транс". Вирішити питання про поворот виконання рішення - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Степ Транс" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" сплачені кошти у розмірі 73 758,68 грн.

02.09.2021 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючого - Пєскова В.Г., суддів: Банаська В.Я., Погребняка В.Я.,

Перевіривши матеріали касаційної скарги Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця", Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460-IX, який набрав чинності з 08.02.2020, внесено зміни до законодавчих актів України, у тому числі, у ГПК України, зокрема у частину п`яту статті 12 ГПК України.

Так, частиною п`ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 установлено у розмірі 2 270 грн.

Предметом позову у даній справі є стягнення у розмірі 66 988,68 грн, що загалом менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час подання позову у 2021 році (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Підставами касаційного оскарження скаржник вказує підпункти а), в) пункту 2 частини третьої статті 287 ГРК України.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосочої практики, а також має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Скаржник стверджує, що на разі склалася неоднозначна судова практика при розгляді аналогічних справ. Зокрема у справах №910/1552/21 та № 910/14722/20 Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення вимог про повернення нарахованого під час накопичення маршрутного поїзда, збору за зберігання вантажу, оскільки останній є регульованим платежем та не потребує додаткового погодження.

Водночас, у справах № 910/1551/21 та № 910/18746/20 Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що укладеними сторонами договорами не передбачено нарахування збору за зберігання вантажу під час накопичення маршрутного поїзда.

За таких обставин, на думку скаржника враховуючи те, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а також з огляду на те, що вказана справа має виняткове значення для залізниці, як учасника справи у зв`язку з тим, що в судах апеляційної інстанції перебувають аналогічні справи № 910/18899/20, № 910/1544/21, № 910/910/21 та можуть розглядатись подібні справи у майбутньому, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" вважає, що наявні всі підстави для перегляду справи № 910/1551/21 в касаційному порядку.

Верховний Суд зазначає, що під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги судом взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та врахував межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що доводи скаржника про застосування різної практики при розгляді справ в аналогічних правовідносинах колегією суддів не приймаються, адже наведені касатором судові справи хоча і подібні за своєю правовою природою, проте судові рішення постановленні за різних встановлених судами обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів.

Водночас, вказуючи на фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики скаржник у касаційній скарзі не навів обґрунтованих доводів стосовно якої норми матеріального та/або процесуального права існує виключна правова проблема у спірних правовідносинах, яка полягає вирішенню, що ця правова проблема наявна у невизначеній кількості справ, які або вже існують або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

Верховний Суд вважає, що у даному випадку вказана касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, а суд з власної ініціативи таких умов також не вбачає. До того ж зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, й в цілому до заперечення результату розгляду справи судами, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції тільки через те, що таке рішення оскаржено і скаржник вважає його незаконним, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" немає.

Також доводи скаржника не містять аргументованих і переконливих обґрунтувань про те, що дана справа є винятковою для позивача, не підтверджені жодними доказами, а зводяться лише до згоди та/або незгоди з судовими рішеннями у даній та інших справах.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що кожна справа для будь якого учасника має виняткове значення, адже основною метою звернення такого учасника до суду, є захист його порушених прав.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині другій статті 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

З урахуванням наведеного Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" за вх. № 8491/2021 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 якою переглянуто додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021, постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 якою переглянуто рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/1551/21, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" за вх. № 8491/2021, колегією суддів вирішено клопотання скаржника про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/1551/21 залишити без розгляду.

Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, пунктом 2 частини 3 статті 287, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/1551/21 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" за вх. № 8491/2021 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 якою переглянуто додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021, постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 якою переглянуто рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021.

2. Клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/1551/21 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді О. Банасько

В. Погребняк