ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" вересня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2241/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання Пелехатій А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Піун С.П. (на підставі довіреності);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, );

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальності «Калоре» (65114, Одеська обл., м. Одеса, вул. Левітана, буд. 141, оф. 16-Н, );

про стягнення 98 525, 77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 28.07.2021 року позивач Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2326/21) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальності Калоре, в якій просить суд стягнути з останнього пеню у розмірі 76 855,29 грн., 3% річних у розмірі 6002,86 грн., інфляційні витрати у розмірі 15 667,62 грн. за прострочення виконання зобов`язання, а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до договору № 7501/18-23/ТЕ про переведення боргу від 19.11.2018 року ТОВ Калоре перейняв на себе борг Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку К.М.2Г. перед АТНаціональна акціонерна компанія Нафтогаз України за договором постачання природного газу № 8119/1718-ТЕ-23 від 07.11.2017 року в розмірі 390 000,01 грн., однак відповідач не виконав своєчасно зобов`язання щодо повернення боргу, що стало підставою для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних витрат.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.08.2021 року було відкрито провадження у справі №916/2241/21 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20.08.2021 р. о 12:30.

У судовому засіданні від 20.08.2021 року суд оголосив перерву у розгляді справи до 22.09.2021 року о 15:30.

22.09.2021 року в судове засідання з`явився представник позивача та підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ТОВ «Калоре» про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформованого судом, однак як вбачається із матеріалів справи, ухвала про відкриття провадження у справі від 02.08.2021 року відповідачу не вручена з причин відсутності адресата за вказаною адресою, а ухвала про виклик відповідача у судове засідання 22.09.2021 року були ним отримані, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення, однак у судове засідання 22.09.2021 відповідач не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомляв, своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні від 22.09.2021 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив, що повне рішення буде складено 27.09.2021 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, суд встановив:

07.11.2017р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, Постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «К.М.2 Г.» (Споживач) було укладено договір №8119/1718-ТЕ-23 постачання природного газу (далі договір №8119/1718-ТЕ-23) на виконання якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2017 - 2018 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору (п.1.1. договору).

Ціна за 1000куб.м. газу за цим договором станом на дату укладання договору становить 5930,40грн. разом з ПДВ (20%) (п.5.2. договору).

Згідно п.5.4. договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Відповідно до п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п.6.1, він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.10.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Згідно розділу 12 договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017р. по 31.03.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як вказує позивач, на виконання умов договору, він передав у власність ОСББ «К.М.2 Г.» природний газ на загальну суму 2100185,93грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу.

19.11.2018р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Кредитор), Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «К.М.2Г.» (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Калоре» (відповідач) було укладено договір №7501/18-23/ТЕ про переведення боргу (далі договір №7501/18-23/ТЕ).

У відповідності до п. 1.1. договору №7501/18-23/ТЕ за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за договором постачання природного газу №8119/1718-ТЕ-23.

Сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладення договору дорівнює 390 000,01 грн. (п. 2.1. договору № 7501/18-23/ТЕ).

Відповідно до п. 3.1. договору № 7501/18-23/ТЕ до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у п. 2.1. статті 2, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за договором постачання природного газу № 8119/1718-ТЕ-23 від 07.11.2017р.

Як вказує позивач, Новим боржником за договором №8119/1718-ТЕ-23 від 07.11.2017р. у відповідності до умов договору про переведення боргу №7501/18-23/ТЕ від 19.11.2018р. є Товариство з обмеженою відповідальністю «Калоре», а саме відповідач.

Договір №7501/18-23/ТЕ набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Позивач зазначає, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору №8119/1718-ТЕ-23.

Судом встановлено, що на розгляді Господарського суду Одеської область перебувала справа №916/1508/20.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.02.2021 року по справі №916/1508/20 встановлено, що ТОВ «Калоре» прострочило виконання свого обов`язку за договором №7501/18-23/ТЕ про переведення боргу та не здійснило погашення остаточної заборгованості. Зазначеним рішенням позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Калоре» про стягнення 315819,37грн. за договором №7501/18-23/ТЕ про переведення боргу задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Калоре» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» 240000,00 грн. основного боргу, 28406,57 грн. 3% річних за період з 26.12.2017р. по 23.04.2020р, 47412,80грн. інфляційних втрат за періоди з 01.03.2018р. по 02.05.2018р., з 01.04.2018р. по 26.10.2018р. та з 01.05.2018р. по 31.03.2020р., а також 4737,29 грн. судового збору.

Із матеріалів справи вбачається, що фактичне погашення заборгованості відбулося 23.02.2021 року, тому АТ «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» нарахувало ТОВ «Калоре» пеню в загальному розмірі 76 855,29 грн., інфляційних втрат в загальному розмірі 15 667,62 грн., та 3 % річних в розмірі 6 002,86 грн.

Отже, несвоєчасне погашення заборгованості відповідачем за договором №7501/18-23/ТЕ про переведення боргу стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Калоре» 76 855,29 грн. пені, 15 667,62 грн. інфляційних втрат та 6 002,86 грн. 3 % річних, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270, 00 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України зарахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, ауправнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є таке правовідношення. в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як було встановлено судом, на розгляді Господарського суду Одеської область перебувала справа №916/1508/20, в якій брали участь Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як позивач та Товариство з обмеженою відповідальністю «Калоре» як відповідач, рішенням по справі №916/1508/20 встановлено факт прострочення ТОВ «Калоре» погашення основної заборгованості, тому, враховуючи, що вказане рішення набрало законної сили та не було оскаржене в судах вищої інстанції, суд дійшов висновку про те, що вказані обставини мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами частини 2 статті 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 статті 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як було встановлено судом, пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 Договору, Відповідач зобов`язується сплатити Позивачу пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Так, з розрахунку штрафних санкцій вбачається, що позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню в розмірі 76 855, 29 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив його правильність та обґрунтованість.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Згідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 року у справі №910/24266/16, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача 15 667,62 грн. інфляційних втрат та 6 002,86 грн. 3 % річних, встановив його правильність та обґрунтованість.

На підставі викладеного, враховуючи, що рішенням суду по справі №916/1508/20 встановлено факт неналежного виконання ТОВ «Калоре» своїх обов`язків щодо своєчасного та повного погашення заборгованості за договором №7501/18-23/ТЕ про переведення боргу, а позивачем доведено, що виконання договірних зобов`язань ТОВ «Калоре» остаточно здійснило з простроченням 23.02.2021 року, суд, погоджуючись з наданим позивачем розрахунком грошової відповідальності відповідача, дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з ТОВ «Калоре» 76 855,29 грн. пені, 15 667,62 грн. інфляційних втрат та 6 002,86 грн. 3 % річних.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи повне задоволення судом позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн., відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Калоре» (65114, Одеська обл., м. Одеса, вул. Левітана, буд. 141, оф. 16-Н, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) пеню у сумі 76 855/сімдесят шість тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять/грн. 29 коп., три проценти річних у сумі 6 002/шість тисяч дві/грн. 86 коп., інфляційні втрати у сумі 15 667/п`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят сім/грн. 62 коп., а також 2 270/дві тисячі двісті сімдесят/грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 вересня 2021 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська