ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1162/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства Харківські теплові мережі, 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код 31557119;

до Державного підприємства Український державний проектний інститут Укрміськбудпроект, 61145, м. Харків, вул.. Космічна, 21-А, код 02497980;

про стягнення 81560006,46грн.

за участі представників учасників справи

позивача Танчак Н.В., довіреність №38-2072/470 від 10.05.2012р., витяг з ЄДР;;

відповідача - Матюшко Л.І., ордер серія АХ №1058805 від 12.07.2021р;

Суть спору:

Комунальне підприємство Харківські теплові мережі звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства Український державний проектний інститут Укрміськбудпроект, в якому просить стягнути з останнього заборгованість за невиконання договірних зобов`язань по сплаті спожитої теплової енергії на потреби опалення з грудня 2014 по лютий 2021 за договором №1159 від 25.03.2002 у розмірі 8150006,46грн., з яких 6354807,23грн. боргу, 11334401,13грн. інфляційних, 460798,13грн. 3%річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір № 1159 про постачання теплової енергії (далі договір), відповідно до умов якого Енергопостачальна організація (КП "Харківські теплові мережі") зобов`язується у період дії цього договору поставити споживачу (відповідачу) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач - прийняти і оплачувати теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Водночас, як вказує позивач, відповідач в порушення вказаного договору, обов`язку щодо оплати за теплову енергію не виконує належним чином, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за період з грудня 2014 по лютий 2021 року включно у розмірі 6 354 807,23 грн., внаслідок чого позивачем нараховано до стягнення 11334401,13грн. інфляційних, 460798,13грн. 3%річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1162/21. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на "17" травня 2021 р. о 11:00. Встановлено учасникам справи строк на подання заяв по суті справи.

Протокольною ухвалою суду від 17.05.2021 відкладено підготовче засідання на 31.05.2021 о 10:45 год.

Протокольною ухвалою суду від 31.05.2021 відкладено підготовче засідання на 09.06.2021 о 14:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.06.2021 перенесено підготовче засідання з 09.06.2021 на "14" червня 2021 р. о 14:40.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.06.2021 закрито підготовче провадження по справі на 12.07.2021 о 11:45.

Протокольною ухвалою від 12.07.2021 відкладено судове засідання по справі на 26.07.2021 о 12:00.

22.07.2021 від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності (вх. №17173 від 22.07.2021), в якій відповідач зазначив про необхідність застосування строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за період з грудня 2014 по лютий 2018, а заборгованість у розмірі 747056,90грн. була списана як безнадійна.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.07.2021 прийнято до розгляду заяву про застосування строків позовної давності (вх. №17173 від 22.07.2021), прийнято рішення повернутися до розгляду справи №922/1162/21 у підготовчому провадженні та продовжити підготовче засідання та призначено підготовче засідання по справі №922/1162/21на "09" серпня 2021 р. о(об) 11:30.

Протокольною ухвалою від 09.08.2021 відкладено підготовче засідання по справі на 16.08.2021 о 11:45.

Протокольною ухвалою від 16.08.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.08.2021 о 10:30.

30.08.2021 від позивача надійшло клопотання про поновлення строків позовної давності, в якому позивач вказує, що підприємство позивача не мало можливості своєчасно в строк сплатити судовий збір для своєчасного звернення до суду з позовом до ДП УДПІ «Укрміськбудпроект» внаслідок поважних причин, а саме відсутності коштів на оплату судового збору. Так, оплата судового збору за подання позовної заяви до ДП УДПІ «Укрміськбудпроект» відбулася лише у 2021 році. Фінансування КП Харківські теплові мережі здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям. Тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному зокрема неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. На протязі останніх років господарської діяльності підприємства заборгованість споживачів за спожиту теплову енергію щомісяця складає сотні мільйонів гривень. З кожним роком ця заборгованість неухильно зростає, незважаючи на заходи, що приймаються по її стягненню. 86% від загального обсягу виробленої теплової енергії споживається населенням. Станом на 01.01.2021 загальна сума заборгованості за теплову енергію складає 4,0 млрд грн., у тому числі заборгованість населення 3,6 млрд грн., бюджетних установ 186,2 млн грн., госпрозрахункових підприємств 155,6 млн грн..

У судовому засіданні повноважний представник позивача підтримала позовні вимоги повністю та зазначила, що позивачем в період лютий 2014 по березень 2021 року надавались послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується відповідними актами підключення та відключення, проте відповідача протягом зазначеного періоду не виконував обов`язки з оплати вартості теплової енергії в строки визначені договором та відповідними рахунками, які надавались відповідачу, у зв`язку з чим станом на 01.04.2021 у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 6354807,23грн., внаслідок прострочення яких позивачем нараховано 11334401,13грн. інфляційних, 460798,13грн. 3%річних.

Відповідач проти позову заперечував частково, погоджуючись з обставинами справи та розрахунками боргу, які надані позивачем, останній зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо звернення про стягнення заборгованості за грудень 2014-по лютий 2018.

Протокольною ухвалою від 30.08.2021, у зв`язку з необхідністю перевірити розрахунки позивача відкладено судове засідання по справі на 15.09.2021 о 11:30.

У судовому засіданні повноважний представник позивача проти доводів відповідача про пропуск строку позовної давності заперечувала та вказувала, що відповідач листом №01/15-135 від 19.11.2020 та 01/15-285 від 03.12.2019 визнав наявність в останнього заборгованості, а тому вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності. Крім цього, останній просив поновити строк позовної давності, оскільки підприємство не мало можливості здійснити оплату судового збору раніше, що перешкоджало звернутись до суду в межах вказаного строку, так як позивач повністю фінансується за рахунок бюджетних коштів, а станом на 01.01.2021 загальна сума заборгованості за теплову енергію складає майже 4,0 млрд грн., у тому числі заборгованість населення 3,6 млрд грн., бюджетних установ 186,2 млн грн., госпрозрахункових підприємств 155,6 млн грн..

Відповідач позовні вимоги визнала в частині вимог про стягнення заборгованості за теплову енергію за період з березня 2018 по лютий 2021 року, проти задоволення позову в іншій частині заперечувала у зв`язку зі спливом позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як вбачається із Свідоцтва на право власності на нерухоме майно №2945 відповідач є власноком нежитлової будівлі літ А-12 загальною площею 10172,4кв.м. за адресою м. Харків, вул.. Космічна, 21-А.

Водночас 25.03.2002 року між Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (позивач) та Державним підприємством Український державний проектний інститут "Укрміськбудпроект" (відповідач) було укладено договір про постачання теплової енергії № 1159, у відповідності до умов якого, позивач бере на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п.5.1. договору облік теплової енергії проводиться за приладами обліку згідно з додатком 4 до договору. За умовами п.6.2. договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п.6.1 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться шляхом перерахування грошових коштів виключно на рахунок теплопостачальної організації, вказаний в договорі, відповідно до встановлених тарифів, діючих в період постачання теплової енергії та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень, або в іншій формі, яка не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до п. 6.3 договору, споживач за 10 днів до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальній організації попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно п. 6.4 договору, якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку -

- при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується Споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця,

- у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Згідно з п. 10.1 Договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє по 31 грудня 2002 року.

Пунктом 10.4 Договору він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів припинення договору, суд дійшов висновку, що зазначений договір є пролонгованим

На виконання Розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювального сезону 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019,2019-2020 та 2020-2021 р.р. та умов договору позивач здійснив постачання теплової енергії до приміщення, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Космічна, 21А (додаток 4 до договору).

Факт постачання позивачем теплової енергії до приміщень відповідача підтверджується актами про підключення споживача до джерела теплової енергії: №173/2744 від 02.12.2014 року; №173/7088 від 24.12.2015 року; №173/11255 від 30.11.2016 року; №173/13795 від 03.04.2017 року; №173/16784 від 06.11.2017 року; №173/24176 від 27.11.2019 року; №173/27318 від 23.11.2020 року, та актами про відключення споживача від джерела теплової енергії: №173/7087 від 24.12.2015 року; №173/10622 від 23.03 2016 року; №173/13794 від 03.04.2017 року; №173/13794 від 03.04.2017 року; №173/17436 від 10.04.2018 року; №173/20439 від 10.04.2019 року; №173/24900 від 09.04.2020 року, а також додатками №1 до договору обсяги постачання теплової енергії споживачу.

На підставі вказаних актів та на виконання договору в період з грудня 2014 по лютий 2021 відповідачу виставлялись та надсилались рахунки на оплату поставленої теплової енергії:

- за період грудень 2014-березень 2015 року, рахунки фактури: №17300-1007 від 08.01.2015 за грудень 2014 на суму 132352,16грн., №17300-1007 від 09.02.2015 за січень 2015 на суму 206424,62грн., №17300-1007 від 10.03.2015 за лютий 2015 на суму 192868,15грн., №17300-1007 від 09.04.2015 за березень 2015 на суму 128413,14грн., надсилання яких підтверджується супровідним листом №302 від 07.07.2015 та відповідним поштовим чеком (ст. 40, І том);

- за період грудень 2015 березень 2016 року, рахунки фактури: №17300-1007 від 11.01.2016 за грудень 2015 на суму 119493,85грн., №17300-1007 від 08.02.2016 за січень 2016 на суму 786666,53грн., №17300-1007 від 09.03.2016 за лютий 2016 на суму -461444,81грн., №17300-1007 від 06.04.2016 за березень 2016 на суму 59582,54грн., надсилання яких підтверджується супровідним листом №55 від 09.06.2016 та відповідним поштовим чеком (ст. 48-49, І том);

- за період грудень 2016 березень 2017 року, рахунки фактури: №17300-1007 від 10.01.2017 за грудень 2016 на суму 173853,18грн., №17300-1007 від 07.02.2017 за січень 2017 на суму 249757,48грн., №17300-1007 від 09.03.2017 за лютий 2017 на суму 278268,72грн., №17300-1007 від 07.04.2017 за березень 2017 на суму 86880,30грн., надсилання яких підтверджується супровідним листом №33 від 19.05.2017 та відповідним поштовим чеком (ст. 54, І том);

- за період листопад 2017 квітень 2018 року, рахунки фактури: №17300-1007 від 07.12.2017 за листопад 2017 на суму 115739,80грн., №17300-1007 від 09.01.2018 за грудень 2018 на суму 183867,91грн., №17300-1007 від 07.02.2018 за січень 2018 на суму 218113,09грн., №17300-1007 від 07.03.2018 за лютий 2018 на суму 219829,73грн., №17300-1007 від 06.04.2018 за березень 2018 на суму 209958,62грн., №17300-1007 від 08.05.2018 за квітень 2018 на суму 113295,65грн., надсилання яких підтверджується супровідним листом №37 від 06.06.2018 та відповідним поштовим чеком (ст. 56, І том);

- за період листопад 2018 березень 2019 року, рахунки фактури: №17300-1007 від 07.12.2018 за листопад 2018 на суму 94985,34грн., №17300-1007 від 08.01.2019 за грудень 2018 на суму 302256,24грн., №17300-1007 від 07.02.2019 за січень 2019 на суму 754192,27грн., №17300-1007 від 07.03.2019 за лютий 2019 на суму 510644,65грн., №17300-1007 від 08.04.2019 за березень 2019 на суму 125825,22грн., надсилання яких підтверджується супровідним листом №33 від 06.06.2019 та відповідним поштовим чеком (ст. 69, І том);

- за період грудень 2019 квітень 2020 року, рахунки фактури: №17300-1007 від 10.01.2020 за грудень 2019 на суму 134040,42грн., №17300-1007 від 07.02.2020 за січень 2020 на суму 212811,64грн., №17300-1007 від 10.03.2020 за лютий 2020 на суму 240773,36грн., №17300-1007 від 09.04.2020 за березень 2020 на суму 99219,83грн., №17300-1007 від 08.05.2020 за квітень 2020 на суму 37443,45грн.,надсилання яких підтверджується супровідним листом №14 від 18.08.2020 та відповідним поштовим чеком (ст. 83, І том);

- за період грудень 2020 лютий 2021 року, рахунки фактури: №17300-1007 від 11.01.2021 за грудень 2020 на суму 188020,93грн., №17300-1007 від 08.02.2021 за січень 2021 на суму 292216,52грн., №17300-1007 від 09.03.2021 за лютий 2021 на суму 322186,70грн., надсилання яких підтверджується супровідним листом №55 від 09.06.2016 та відповідним поштовим чеком (ст. 94, І том).

Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з Договору постачання теплової енергії, суд дійшов висновку про те, що даний договір за своїм змістом та правовою природою є договором енергопостачання.

Відповідно до ч.1,2 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Частинами 6, 7 ст.276 ГК України унормовано, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно з Законом України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно положень ст. 24 ЗУ "Про теплопостачання" до основних обов`язків споживача теплової енергії відноситься своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до положень ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.6.1 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться шляхом перерахування грошових коштів виключно на рахунок теплопостачальної організації, вказаний в договорі, відповідно до встановлених тарифів, діючих в період постачання теплової енергії та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень, або в іншій формі, яка не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до п. 6.3 договору, споживач за 10 днів до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальній організації попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно п. 6.4 договору, якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку -

- при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується Споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця,

- у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Водночас, як вбачається з вище перелічених рахунків-фактури №17300-1007, вказані рахунки фактури підлягали оплаті до 18 числа місяця наступного за розрахунковим.

Таким чином, суд зазначає, що відповідач був зобов`язаний здійснити оплату вартості поставленої та спожитої теплової енергії за рахунками: №17300-1007 від 08.01.2015 за грудень 2014 на суму 132352,16грн. до 18.01.2015, №17300-1007 від 09.02.2015 за січень 2015 на суму 206424,62грн. до 18.02.2015, №17300-1007 від 10.03.2015 за лютий 2015 на суму 192868,15грн. до 18.03.2015, №17300-1007 від 09.04.2015 за березень 2015 на суму 128413,14грн. до 18.04.2015, №17300-1007 від 11.01.2016 за грудень 2015 на суму 119493,85грн. до 18.01.2016, №17300-1007 від 08.02.2016 за січень 2016 на суму 786666,53грн. до 18.02.2016, №17300-1007 від 09.03.2016 за лютий 2016 на суму -461444,81грн. до 18.03.2016, №17300-1007 від 06.04.2016 за березень 2016 на суму 59582,54грн. до 18.04.2016, №17300-1007 від 10.01.2017 за грудень 2016 на суму 173853,18грн. до 18.01.2017, №17300-1007 від 07.02.2017 за січень 2017 на суму 249757,48грн. до 18.02.2017, №17300-1007 від 09.03.2017 за лютий 2017 на суму 278268,72грн. до 18.03.2017, №17300-1007 від 07.04.2017 за березень 2017 на суму 86880,30грн. до 18.04.2017, №17300-1007 від 07.12.2017 за листопад 2017 на суму 115739,80грн. до 18.12.2017, №17300-1007 від 09.01.2018 за грудень 2018 на суму 183867,91грн. до 18.01.2018, №17300-1007 від 07.02.2018 за січень 2018 на суму 218113,09грн. до 18.02.2018, №17300-1007 від 07.03.2018 за лютий 2018 на суму 219829,73грн. до 18.03.2018, №17300-1007 від 06.04.2018 за березень 2018 на суму 209958,62грн. до 18.04.2018, №17300-1007 від 08.05.2018 за квітень 2018 на суму 113295,65грн. до 18.05.2018, №17300-1007 від 07.12.2018 за листопад 2018 на суму 94985,34грн. до 18.12.2018, №17300-1007 від 08.01.2019 за грудень 2018 на суму 302256,24грн. до 18.01.2019, №17300-1007 від 07.02.2019 за січень 2019 на суму 754192,27грн. до 18.02.2019, №17300-1007 від 07.03.2019 за лютий 2019 на суму 510644,65грн. до 18.03.2019, №17300-1007 від 08.04.2019 за березень 2019 на суму 125825,22грн. до 18.04.2019, №17300-1007 від 10.01.2020 за грудень 2019 на суму 134040,42грн. до 18.01.2020, №17300-1007 від 07.02.2020 за січень 2020 на суму 212811,64грн. до 18.02.2020, №17300-1007 від 10.03.2020 за лютий 2020 на суму 240773,36грн. до 18.03.2020, №17300-1007 від 09.04.2020 за березень 2020 на суму 99219,83грн. до 18.04.2020, №17300-1007 від 08.05.2020 за квітень 2020 на суму 37443,45грн. до 18.05.2020, №17300-1007 від 11.01.2021 за грудень 2020 на суму 188020,93грн. до 18.01.2021, №17300-1007 від 08.02.2021 за січень 2021 на суму 292216,52грн. до 18.02.2021, №17300-1007 від 09.03.2021 за лютий 2021 на суму 322186,70грн. до 18.03.2021.

Проте, відповідачем доказів належних та допустимих доказів на підтвердження оплати вартості теплової енергії суду не надано, більше того відповідачем визнано обставини на які посилається позивач та не заперечуються розрахунки вартсоті теплової енергії здійснені позивачем а тому за таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Водночас, відповідачем заявлено про сплив строків позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період з грудня 2014 по лютий 2018.

Відповідно до статті 256, частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 Цивільного кодексу України).

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому, за змістом зазначеної норми (статті 261 Цивільного кодексу України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Отже, при визначенні початку перебігу строку позовної давності суду слід з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності.

Нормами цивільного законодавства не передбачено таке поняття, як триваюче правопорушення, у той час як позовна давність визначена як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. (Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 18.12.2018 у справі №904/10591/17).

У частині 5 статті 261 Цивільного кодексу України законодавець визначив спеціальне правило, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, для обчислення строку позовної давності до позовних вимог, які стосуються порушення виконання зобов`язань з визначеним строком підлягає застосуванню норма, закріплена у частині 5 статті 261 Цивільного кодексу України.

Частинами третьою, четвертою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Так, як вбачається з матеріалів справи відповідач зобов`язаний був здійснити плату за рахунками: №17300-1007 від 08.01.2015 за грудень 2014 на суму 132352,16грн. до 18.01.2015, №17300-1007 від 09.02.2015 за січень 2015 на суму 206424,62грн. до 18.02.2015, №17300-1007 від 10.03.2015 за лютий 2015 на суму 192868,15грн. до 18.03.2015, №17300-1007 від 09.04.2015 за березень 2015 на суму 128413,14грн. до 18.04.2015, №17300-1007 від 11.01.2016 за грудень 2015 на суму 119493,85грн. до 18.01.2016, №17300-1007 від 08.02.2016 за січень 2016 на суму 786666,53грн. до 18.02.2016, №17300-1007 від 09.03.2016 за лютий 2016 на суму -461444,81грн. до 18.03.2016, №17300-1007 від 06.04.2016 за березень 2016 на суму 59582,54грн. до 18.04.2016, №17300-1007 від 10.01.2017 за грудень 2016 на суму 173853,18грн. до 18.01.2017, №17300-1007 від 07.02.2017 за січень 2017 на суму 249757,48грн. до 18.02.2017, №17300-1007 від 09.03.2017 за лютий 2017 на суму 278268,72грн. до 18.03.2017, №17300-1007 від 07.04.2017 за березень 2017 на суму 86880,30грн. до 18.04.2017, №17300-1007 від 07.12.2017 за листопад 2017 на суму 115739,80грн. до 18.12.2017, №17300-1007 від 09.01.2018 за грудень 2018 на суму 183867,91грн. до 18.01.2018, №17300-1007 від 07.02.2018 за січень 2018 на суму 218113,09грн. до 18.02.2018, №17300-1007 від 07.03.2018 за лютий 2018 на суму 219829,73грн. до 18.03.2018.

Водночас, як вбачається з позову, позивач звернувся до суду з даним позовом 02.04.2021, таким чином загальний строк позовної давності у три роки, який передбачений як умовами договору так і положеннями ст. 256 ЦК України, сплив за рахунками: №17300-1007 від 08.01.2015 за грудень 2014 на суму 132352,16грн. (строк оплати до 18.01.2015) - 19.01.2018, №17300-1007 від 09.02.2015 за січень 2015 на суму 206424,62грн. (строк оплати до 18.02.2015) 19.02.2018, №17300-1007 від 10.03.2015 за лютий 2015 на суму 192868,15грн. (строк оплати до 18.03.2015) - 19.03.2018, №17300-1007 від 09.04.2015 за березень 2015 на суму 128413,14грн. (строк оплати до 18.04.2015) - 19.04.2018, №17300-1007 від 11.01.2016 за грудень 2015 на суму 119493,85грн. (строк оплати до 18.01.2016) 19.01.2019, №17300-1007 від 08.02.2016 за січень 2016 на суму 786666,53грн. (строк оплати до 18.02.2016) 19.02.2019, №17300-1007 від 09.03.2016 за лютий 2016 на суму -461444,81грн. (строк оплати до 18.03.2016) 19.03.2019, №17300-1007 від 06.04.2016 за березень 2016 на суму 59582,54грн. (строк оплати до 18.04.2016) 19.04.2019, №17300-1007 від 10.01.2017 за грудень 2016 на суму 173853,18грн. (строк оплати до 18.01.2017) 19.05.2019, №17300-1007 від 07.02.2017 за січень 2017 на суму 249757,48грн. (строк оплати до 18.02.2017) 19.02.2020, №17300-1007 від 09.03.2017 за лютий 2017 на суму 278268,72грн. (строк оплати до 18.03.2017) 19.03.2020, №17300-1007 від 07.04.2017 за березень 2017 на суму 86880,30грн. (строк оплати до 18.04.2017) 19.04.2020, №17300-1007 від 07.12.2017 за листопад 2017 на суму 115739,80грн. (строк оплати до 18.12.2017) 19.12.2020, №17300-1007 від 09.01.2018 за грудень 2018 на суму 183867,91грн. (строк оплати до 18.01.2018) 19.01.2021 №17300-1007 від 07.02.2018 за січень 2018 на суму 218113,09грн. (строк оплати до 18.02.2018) 19.02.2021, №17300-1007 від 07.03.2018 за лютий 2018 на суму 219829,73грн. (строк оплати до 18.03.2018) 19.03.2021.

Таким чином, суд констатує що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості з оплати теплової енергії за період з грудня 2014 по лютий 2018 за договором №1159 у загальному розмірі 2691296,39грн. задоволенню не підлягають, оскільки такі заявлені поза межами строків позовної давності.

Водночас, позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати теплової енергії за період з березня 2018 по лютий 2021 за договором №1159 у загальному розмірі 3663870,84грн. підлягають задоволенню повністю.

Доводи позивача з посиланням на листи №01/15-135 від 19.11.2020 та №01/15-285 від 03.12.2019, про те, що відповідачем визнавався розмір заборгованості за спірний період, суд оцінює критично, оскільки листом №01/15-285 від 03.12.2019, відповідач повідомляв відповідача про списання безнадійної заборгованості у розмірі 747956,90грн. як безнадійної, у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а з листа №01/15-135 від 19.11.2020 не можливо встановити, а ні розмір заборгованості, яка визнається відповідачем, а ні період за який виникла вказана заборгованість, за умови існування не виконаних судових рішень про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів по справах №922/1151/13 від 25.04.2013 та №922/2419/14 від 13.08.2013.

Щодо клопотання позивача про поновлення строків позовної давності, суд зазначає, що таке задоволенню не підлягає, оскільки відсутність коштів для сплати судового збору в розумінні положень ЦК України не може вважатись поважною причиною для поновлення такого строку за умови не надання відповідачем жодних належних доказів, які б підтверджували вказані обставини.

Водночас, як вбачається з позову, окрім суми боргу за договором, позивачем на підставі положень ст. 625 ЦК України, заявлено до стягнення 11334401,13грн. інфляційних, 460798,13грн. 3%річних, які останнім розраховано кумулятивним способом, наступним чином:

- за період грудень 2014-березень 2015 року на суму заборгованості 660058,07грн. з 18.07.2015 по 01.03.2021;

- за період грудень 2015 березень 2016 року на суму заборгованості 504568,14грн. з 10.07.2016 по 01.03.2021;

- за період грудень 2016 березень 2017 року на суму заборгованості 788759,68грн. з 29.05.2017 по 01.03.2021;

- за період листопад 2017 квітень 2018 року на суму заборгованості 1060804,80грн. з 16.06.2018 по 01.03.2021;

- за період листопад 2018 березень 2019 року на суму заборгованості 1813903,72грн. з 16.06.2019 по 01.03.2021;

- за період грудень 2019 квітень 2020 року на суму заборгованості 1724288,76грн. з 29.08.2020 по 01.03.2021.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги, що судом задоволено позов в частині стягнення заборгованості з оплати теплової енергії за період з березня 2018 по лютий 2021 за договором №1159 у загальному розмірі 3663870,84грн., суд зазначає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3%річних та інфляційні, які повинні бути нараховані на заборгованість за період з березня 2018 по лютий 2021.

Таким чином, суд здійснивши власний розрахунок 3%річних та інфляційних зазначає висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають159888,43грн. 3%річних та 294452,42грн. інфляційних, які повинні розраховані щодо кожного рахунку фактури окремо, а саме по рахунках: №17300-1007 від 06.04.2018 на суму 209958,62грн. з 18.04.2018 до 01.03.2021, №17300-1007 від 08.05.2018 за квітень 2018 на суму 113295,65грн. з 18.05.2018 до 01.03.2021, №17300-1007 від 07.12.2018 на суму 94985,34грн. з 18.12.2018 до 01.03.2021, №17300-1007 від 08.01.2019 на суму 302256,24грн. з 18.01.2019 до 01.03.2021, №17300-1007 від 07.02.2019 на суму 754192,27грн. з 18.02.2019 до 01.03.2021, №17300-1007 від 07.03.2019 на суму 510644,65грн. з 18.03.2019 до 01.03.2021, №17300-1007 від 08.04.2019 на суму 125825,22грн. з 18.04.2019 до 01.03.2021, №17300-1007 від 10.01.2020 на суму 134040,42грн. з 18.01.2020 до 01.03.2021, №17300-1007 від 07.02.2020 на суму 212811,64грн. з 18.02.2020 до 01.03.2021, №17300-1007 від 10.03.2020 на суму 240773,36грн. з 18.03.2020 до 01.03.2021, №17300-1007 від 09.04.2020 на суму 99219,83грн. з 18.04.2020 до 01.03.2021, №17300-1007 від 08.05.2020 на суму 37443,45грн. з 18.05.2020 до 01.03.2021, №17300-1007 від 11.01.2021 на суму 188020,93грн. з 18.01.2021 до 01.03.2021, №17300-1007 від 08.02.2021 на суму 292216,52грн. з 18.02.2021 до 01.03.2021, №17300-1007 від 09.03.2021 на суму 322186,70грн. з 18.03.2021 до 01.03.2021.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно з ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. з витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, у відповідності ст.129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору у 61773,18грн. підлягають стягненню з відповідача, а решта судових витрат зі сплати судового збору покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Український державний проектний інститут Укрміськбудпроект (61145, м. Харків, вул.. Космічна, 21-А, код 02497980) на користь Комунального підприємства Харківські теплові мережі (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код 31557119) заборгованість по сплаті спожитої теплової енергії у розмірі 4118211,70грн., з яких 3663870,84грн. боргу, 159888,43грн. 3%річних та 294452,42грн. інфляційних, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 61773,18грн.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається з Східного апеляційного господарського суду через Господарський суду Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.09.2021.

Суддя Н.А. Новікова