РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.09.2021Справа № 910/12266/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8)

до Державного підприємства завод «Арсенал» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8)

про відшкодування витрат у розмірі 3 726 311,29 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Кутіщева О.А.

від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні 22.09.2021, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Казенне підприємство спеціального приладобудування «Арсенал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства завод «Арсенал» про відшкодування витрат у розмірі 3 726 311,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором про відшкодування витрат за використану електричну електроенергію № З/е-11-21 від 02.03.2021, а саме в частині повної та своєчасної оплати за використану електричну енергію, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 3 049 976,42 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, позивач нарахував до стягнення з відповідача пені у розмірі 123 140,72 грн, 3% річних у розмірі 25 209,37 грн, інфляційні втрати у розмірі 70 488,33 грн та штраф 15% за прострочення строків щомісячних розрахунків у розмірі 457 496,45 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12266/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 08.09.2021.

25.08.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що не заперечує щодо відшкодування саме витрат за використану електричну енергію у сумі 3 049 976,42 грн, проте не погоджується зі стягненням пені у розмірі 123 140,72 грн, 3% річних у розмірі 25 209,37 грн, інфляційні втрати у розмірі 70 488,33 грн та штрафу у розмірі 457 496,45 грн. Оскільки, як стверджує відповідач, за договором № З/е-11-21 від 02.03.2021 є саме відшкодування витрат за використану електричну енергію, однак позивачем не надано жодних доказів оплати електропостачальній компанії, а відтак у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати будь-яких штрафних санкцій.

01.09.2021 позивачем через загальний відділ суду подано відповідь на відзив, в якому заперечував проти доводів відповідача наведених у відзиві, зазначивши при цьому, що відповідачем не надано жодних доказів та заперечень щодо існування заборгованості за договором.

08.09.2021 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 08.09.2021 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті у судовому засіданні 22.09.2021.

14.09.2021 загальним відділом діловодства суду зареєстровані пояснення позивача.

17.09.2021 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав заяву про залишення позову без руху, з тих підстав, що позивачем не було дотримано вимог ч. 1 ст. 172 та ч. 1 ст. 164 ГПК України, а саме не направлено всі додатки до позовної заяви, та заяву про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 22.09.2021 суд заслухав представника позивача, який заперечував проти заяв відповідача та просив розглянути справу по суті.

У судове засідання 22.09.2021 відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника, про причини неявки суд не повідомив про час та дату проведення судового засідання повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 22.09.2021 суд на місці ухвалив залишити без розгляду заяву відповідача про залишення позову без руху на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України та відмовити в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні суд заслухав представника позивача, яка підтримала позовні вимоги та надала пояснення по суті спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

02 березня 2021 року між Казенним підприємством спеціального приладобудування «Арсенал» (надалі - сторона-1/позивач) та Державним підприємством завод «Арсенал» (надалі - сторона-2/відповідач) укладено договір № З/е-11-21 про відшкодування витрат за використану електричну енергію (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору сторона-1 зобов`язується забезпечувати електричною енергією приміщення сторони-2, що знаходиться за адресою: м Київ, вул. Московська, 8 та вказані у додатку № 1 до договору.

Згідно з п. 1.2. договору сторона-2 зобов`язалася відшкодовувати стороні-1 витрати за використану електричну енергію, а також за перетікання реактивної електроенергії (по ІІІ категорії надійності споживачів, згідно «Правил улаштування електроустановок»).

У п. 3.1. договору сторонами зазначено, кількість використаної енергії визначаються згідно показань лічильників та розрахунковим методом згідно додатку № 1 до договору. Кількість використаної електричної енергії вказується у актах приймання-передавання енергоресурсів (далі - Акти), що складаються представниками сторін.

Вартість використаної 1 кВт*год електричної енергії використовується як сума тарифу енергопостачальника та тарифу на послуг розподілу електричної енергії і зазначається в акті приймання-передавання енергоресурсів. Вартість 1 кВт*год електричної енергії може змінюватися зі зміною складових тарифу, в установленому порядку нормативними документами уповноважених державних органів і є обов`язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх у дію та не потребують додаткового погодження їх сторонами (п. 3.2. договору).

У п. 3.3. договору сторонами визначено порядок оплати, зокрема, сторона-2 здійснює авансовий платіж за електричну енергію у розмірі 50% вартості заявленої кількості електричної енергії на поточний місяць, згідно з п. 3.9., до 15 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок здійснюється стороною-2 протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку-фактури, складеного стороною-1, на підставі підписаного сторонами акту за звітній місяць.

Відповідно до п. 3.9. договору орієнтовна вартість договору на період з 01 січня 2021 до 31 грудня 2021 року становить 14 200 000,00 грн, у т.ч. ПДВ. Максимальна кількість використаної електричної енергії становить 4 815 000 кВт*год у тому числі помісячно у кВт*год): січень 520 000, лютий 590 000, березень 420 000, квітень 370 000, травень 270 000, червень 270 000, липень 220 000, серпень 340 000, вересень 360 000, жовтень 370 000, листопад 475 000, грудень 610 000.

Даний договір, відповідно до п. 8.1. набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2021 року включно, а у частині розрахунків - до повного їх виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, протягом лютого-травня 2021 року на виконання умов договору сторонами підписано акти приймання-передавання енергоресурсів, в яким сторонами зафіксовано кількість та вартість спожитої електроенергії, зокрема від 28.02.2021 на суму 1 959160,64 грн; від 31.03.2021 на суму 1 774 790,70 грн, від 30.04.2021 на суму 968835,56 грн та від 31.05.2021 на суму 903 593,17 грн.

За твердженням позивача, останнім на виконання умов договору виставлено відповідачу рахунку-фактури на оплату за спожиті енергоресурси в лютому, березні, квітні та травні 2021, проте стороною-2 вказані рахунки так і не були оплачені у повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача утворився борг перед позивачем у сумі 3 049 976,42 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялася претензія №04-7/25 від 23.06.2021 щодо погашення заборгованості за договром з урахування пені, 3% річних інфляційних втрат та штрафу. Претензія була отримана відповідачем 25.06.2021 проте заборгованість не погашена, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем були надані послуги щодо забезпечення електричною енергією приміщення відповідача протягом лютого-травня 2021 року, про що свідчить підписані сторонами акти приймання-передавання енергоресурсів, зокрема: від 28.02.2021 на суму 1 959160,64 грн; від 31.03.2021 на суму 1 774 790,70 грн, від 30.04.2021 на суму 968835,56 грн та від 31.05.2021 на суму 903 593,17 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказані Акти були підписані з боку відповідача без будь-яких зауважень та заперечень.

Також матеріалами справи підтверджено факт виставлення та направлення відповідачу рахунки-фактури, а саме № 9071/02 від 03.03.2021, № 9112/03 від 01.04.2021 № 9143/04 від 05.05.2021 та № 9174/05 від 01.06.2021.

Судом також взято до уваги той факт, що відповідачем не заперечується факт наявності заборгованості за договором № З/е-11-21 від 02.03.2021 у сумі 3 049 976,42 грн, за таких обставин, суд приходить до висновку, що належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором у період з лютого по травень 2021 року на суму 3 049 976,42 грн, підтверджене наявними у справі належними доказами і доводи відповідача таких висновків суду не спростовують.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору відповідач взяв на себе обов`язок здійснювати авансові платежі за електричну енергію у розмірі 50% вартості заявленої кількості електричної енергії на поточний місяць, до 15 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок здійснюється стороною-2 протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку-фактури, складеного стороною-1, на підставі підписаного сторонами акту за звітній місяць.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки матеріали справи не містять доказів повної оплати відповідачем вартості наданих послуг, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений, та не заперечується відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 3 049 976,42 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання за договорами позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 25 209,37 грн та інфляційні втрати у розмірі 70 488,33 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд перевіривши розрахунок 3 % річних встановив, що останній є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не спростований відповідачем, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що їх розмір становить більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягають інфляційні нарахування у заявленому позивачем розмірі.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 123 140,72 грн та штрафу у розмірі 457 496,45 грн на підставі п. 5.3. та п. 5.4. договору.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 5.3. договору сторонами узгоджено, що за прострочення строків оплати платежів, що зазначені в п. 3.3. договору, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню у розмірі 0,1 від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення, до повного розрахунку за використану енергію.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми пені, у межах визначених позивачем періодів нарахування, судом встановлено, що її розмір становить більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягає сума пені у заявленому позивачем розмірі.

У пункті 5.4 договору сторони передбачили, що в разі порушення стороною-2 строків щомісячних розрахунків, передбачених п. 3.3. договору, на термін більший ніж 10 (десять) календарних днів сторона-2 сплачує стороні-1 додатковий штраф у розмірі 15 від вартості неоплаченої електричної енергії.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд встановив, що останній є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Суд відзначає, що наведені відповідачем у відзиві заперечення щодо відсутності підстав у позивача для нарахування пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, не можуть братися до уваги, як такі що спростовуються умовами договору, нормами чинного законодавства та наведеними вище обставинами.

Так, судом встановлено, що відповідальність сторін за невиконання умов договору, зокрема щодо прострочення строків оплати, погоджені сторонами у розділі 5 договору, що в свою чергу спростовує всі доводи відповідача.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства завод «Арсенал» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8; ідентифікаційний код 14310520) на користь Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8; ідентифікаційний код 14307357) заборгованість у розмірі 3 049 976 грн 42 коп.; пеню у розмірі 123 140 грн 72 коп.; 3% річних у розмірі 25 209 грн 37 коп.; інфляційні втрати у розмірі 70 488 грн 33 коп.; штраф у розмірі 457 496 грн 45 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 55 894 грн 67 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.09.2021.

Суддя Л.Г. Пукшин