ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2021 р. м.Київ Справа№ 910/15946/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Дикунської С.Я.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання від 16.09.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Міністерства юстиції України

на рішення Господарського суду м. Києва від 26.03.2021 (повне рішення складено 05.04.2021)

та матеріали апеляційної скарги Міністерства юстиції України

на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2021

у справі № 910/15946/20 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД"

до Міністерства юстиції України

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Карела Білд"

про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД" (далі - позивач, ТОВ "АРТІС-ТРЕЙД") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Міністерство юстиції України) про:

- визнання протиправним та скасування Наказу від 08.04.2020 № 1349/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень";

- поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 33840497 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49346954 від 25.10.2019;

- поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 33947450 про державну реєстрацію права власності за ТОВ "АРТІС-ТРЕЙД", внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49463928 від 31.10.2019.

Позовні вимоги позивач обґрунтовані тим, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу стало те, що з висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 05.03.2020 за результатами розгляду скарги ТОВ "Карела Білд" від 20.11.2019, зокрема, вбачається, що державні реєстратором не було належним чином перевірено документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації прав в частині того, чи підлягало заявлене речове право державній реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Проте, позивач, обґрунтовуючи заявлений позов стверджував, що:

- об`єкт, право на який було зареєстровано скасованими рішеннями державних реєстраторів, є об`єктом нерухомого майна, а не тимчасовою некапітальною спорудою, що підтверджено обсягом документів, які були подані державному реєстратору (акт приймання - передачі нерухомого майна № 1 від 31.10.2019 щодо внесення нерухомого майна до статутного капіталу товариства, акт приймання в експлуатацію від 13.04.2000, розпорядження про прийняття об`єкту в експлуатацію № 729 від 10.05.2000, технічний паспорт № 1040-19 від 16.10.2019;

- розгляд скарги був здійснений з порушенням строку, визначеного ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» та п. 4 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2005 № 1128, а також колегія вийшла за межі розгляду скарги;

- в ході процедури розгляду скарги та прийняття оскаржуваного наказу, не було встановлено в чому саме полягають порушення прав та інтересів скаржника, яким чином задоволення скарги може дозволити поновити порушені права та інтереси скаржника;

- відповідачем було порушено вимоги щодо строків розміщення оголошення та повідомлення учасників розгляду, в результаті чого позивач не знав та не міг знати про проведене засідання, не отримував копії скарги та був позбавлений можливості взятии участь у розгляді скарги і надати обгрунтовані заперечення;

- оспорюваний наказ порушує права власності позивача на законно набуте нерухоме майно.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.03.2021 у справі №910/15946/20 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД" до Міністерства юстиції України задоволено повністю, а саме:

- визнано протиправним та скасовано Наказ Міністерства юстиції України від 08.04.2020 № 1349/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень";

- поновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 33840497 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49346954 від 25.10.2019;

- поновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 33947450 про державну реєстрацію права власності за ТОВ "АРТІС-ТРЕЙД", внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49463928 від 31.10.2019;

- стягнуто з Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД" (65031, м. Одеса, вул. Агрономічна, 205; ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 306, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог мотивовано тим, що:

- у поданих державному реєстратору для реєстрації права власності на відповідний об`єкт нерухомості, була відсутня інформація про те, що спірний об`єкт є тимчасовою, некапітальною спорудою;

- у технічному паспорті зазначено, що вказаний об`єкт є нежитловою будівлею магазин, а в акті та розпорядженні майно визначено як торговельний квітковий павільйон.

Із наведених документів державним реєстратором неможливо було зробити висновок про те, що даний об`єкт є будь-якою тимчасовою некапітальною спорудою;

- отримані державним реєстратором документи підтверджували, що дана споруда - нежитлова будівля магазин, є об`єктом, щодо якої не бути зареєстровано право власності;

- скаргу не було розглянуто в межах строку, встановленому Порядком розгляду скарг та Закону України "Про звернення громадян";

- відповідачем було порушено вимоги щодо строків розміщення оголошення та повідомлення учасників розгляду, в результаті чого, позивач був позбавлений можливості взяти участь у розгляді скарги і надати обґрунтовані заперечення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням Господарського суду м. Києва від 26.03.2021 у справі №910/15946/20, Міністерство юстиції України 20.04.2021 (згідно відмітки печатки суду першої інстанції до якого надійшла апеляційна скарга), тобто у строк, встановлений ч. 4, 7 ст. 116, ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 26.03.2021 у справі №910/15946/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи що привело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, скаржник в обгрунтування підстав скасування рішення суду першої інстанції вказував на те, що наказ Міністерства юстиції України від 08.04.2020 № 1349/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" - є правомірним, прийнятим у відповідності до п. 3, 4, 10-12 Порядку № 1128. Зокрема, державним реєстратором Сурай Д.Ю. під час вчинення запису № 33840497 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49346954 від 25.10.2019 безпідставно не встановлено, що заявлене речове право на нежитлову будівлю магазину (торгівельний квіткковий павільйон), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягало державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки з аналізу поданих документів для державної реєтрації вбачалось, що заявлений об`єкт являє собою тимчасову некапітальну споруду, розташовану на земельній ділянції, переміщення якої можливе без її знецінення. Також, в подальшому державним реєстратором Копилом В.Ю. оскаржуваним рішенням № 49463928 від 31.10.2019 було здійснено державну реєстрацію переходу права власності на нежитлову будівлю від ОСОБА_1 до ТОВ «АртісТрейд», що свідчить про те, що таким державним реєстратором також належним чином не було перевірено документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації прав, в частині того, чи підлягало заявлене речове право державній реєстрації відповідно до цього закону, а було враховано, що заявлене речове право вже було зареєстровано в Державному реєстрі прав. Державний реєстратор Копил В.Ю, здійснив державну реєстрацію переходу прав від однієї особи до іншої на об`єкт (річ), який не мав ознак нерухомого майна.

Також, скаржник посилався на те, що:

- оскаржуване рішення від 31.10.2019 № 49463928 та рішення від 25.10.2019 № 49346954, прийняті державними реєстраторами Сурай Д.Ю , та Копилом В.Ю. з порушенням пункту 2 частини третьої статті 10, пункту 4 частини першої ст. 18, пункту 1 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та вимог абз. 1 пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127,а відтак, підлягають скасуванню;

- учасників розгляду скарги було належним чином повідомлено про її розгляд, про що Міністерством юстиції України на офіційному веб-сайті було розміщено відповідне оголошення про розгляд скарги 05.03.2020; відповідне оголошення розміщено бул 03.02.2020 о 18 год. 03 хв., що підтверджується листом ДП «Національні інформаційні системи» від 05.03.2020 № 846/14.2-11;

- строки розгляду скарги не впливають на законність оспорюваного наказу.

Короткий зміст заперечень позивача проти доводів апеляційної скарги

17.06.2021 позивачем через канцелярію Північного апеляційного господарського суду подано відзив на апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду м. Києва від 26.03.2021 у справі №910/15946/20, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

20.07.2021 позивачем через канцелярію Північного апеляційного господарського суду подано письмові пояснення по суті спору та апеляційних скарг.

Заперечення позивача проти доводів апеляційної скарги зводяться до того, що:

- відповідний об`єкт нерухомості, на який здійснено реєстрацію права власності, за своїми ознаками є нерухомістю;

- Методичні рекомендації щодо базових моделей ринків з продажу продовольчих чи непродовольчих товарів, затверджених Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції від 28.07.2004 № 281 та ДБН В2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі» не регулюють правовідносини щодо вводу об`єкта в експлуатацію у 2000 році;

- посилання відповідача на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду - є необґрунтованими, оскільки обставини наведених справ відрізняються від обставин даної справи;

- скаржником не подавались будь-які заперечення або зауваження щодо поданого висновку експерта, наданого позивачем;

- Міністерством юстиції України не було повідомлено належним чином позивача та заінтересованих осіб щодо розгляду скарги, що призвело до порушення Порядку № 1128, що є самостійною достатньою підставою для скасування оспорюваного наказу, оскільки розгляд скарги відбувся з істотним порушенням процедури розгляду скарги;

- позивач є належним землекористувачем земельної ділянки, на які розташовано відповідний об`єкт нерухомого майна, та сплачувало відповідні місцеві податки та збори;

- в порядку ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України просив врахувати рішення у справі № 420/3304/20;

Короткий зміст заперечень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 - проти доводів апеляційної скарги

15.06.2021 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду (засобами електронного зв`язку) подано відзив на апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду м. Києва від 26.03.2021 у справі №910/15946/20, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Третя особа в особі представника у відзиві на апеляційну скаргу вказувала на те, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні. Доводи третьої особи перекликаються з доводами позивача.

Короткий зміст заперечень Міністерства юстиції України проти відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД" на апеляційну скаргу

29.06.2021 відповідачем через канцелярію Північного апеляційного господарського суду подано заперечення проти відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю «Артіс-Трейд» на апеляційну скаргу, в яких наголошувало на тому, що:

- торговельний квітковий павільйон по АДРЕСА_1 - не є об`єктом нерухомого майна, а є тимчасовою спорудою полегшеної конструкції і відповідно, рухомою річчю, що узгоджується з висновками у постановах Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 917/483/19, від 28.03.2018 у справі № 755/16157/15-ц, від 08.04.2020 у справі № 202/3788/18;

- поданий позивачем висновок експерта від 06.08.2020 № 495 - не є належним і допустимим доказом;

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 21.04.2021 у справі №910/15946/20 заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД" та ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено повністю, а саме:

- стягнуто з Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД" (65031, м. Одеса, вул. Агрономічна, 205; ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 139, 20 грн.

- стягнуто з Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22 500, 00 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2021, позовні вимоги задоволено повністю, а тому й витрати на професійну правову допомогу мають бути відшкодовані позивачу та третій особі-1 у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на додаткове рішення та узагальнення її доводів

Також, не погодившись з додатковим рішенням, Міністерство юстиції України 14.05.2021 (згідно відмітки печатки суду першої інстанції до якого надійшла апеляційна скарга) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2021 у справі №910/15946/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу - відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності, є необґрунтованим та неспіврозмірним реальним витратам з огляду, зокрема, на незначну складність справи, невеликий обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді першої інстанції та тривалість судових засідань. Міністерство юстиції України вважає. що суд першої інстанції, задовольняючи у повному обсязі заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, не врахував складність даної справи, час, витрачений адвокатами для представництва по даній справі, а також якість а обсяг юридичної та технічної роботи під час підготовки процесуальних документів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021 для розгляду апеляційної скарги Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду м. Києва від 26.03.2021 у справі №910/15946/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

В свою чергу, головуючий суддя Станік С.Р. з 30.04.2021 по 14.05.2021 включно, перебував у відпустці і вирішення питання стосовно апеляційної скарги здійснювалось після виходу головуючого судді з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/15946/20 за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду м. Києва від 26.03.2021 та призначено до розгляду у судовому засіданні 01.07.2021.

Також, не погодившись з додатковим рішенням, Міністерство юстиції України 14.05.2021 (згідно відмітки печатки суду першої інстанції до якого надійшла апеляційна скарга) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2021 у справі №910/15946/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу - відмовити у повному обсязі.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2021 для розгляду апеляційної скарги Міністерства юстиції України сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/15946/20 за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2021, розгляд справи призначено на 01.07.2021.

У судовому засіданні 01.07.2021 протокольною ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 об`єднано для розгляду в одне апеляційне провадження у справі № 910/15946/20 апеляційні скарги Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду м. Києва від 26.03.2021 та на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2021, оскільки їх розгляд є взаємопов"язаним, а відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 розгляд справи № 910/15946/20 за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду м. Києва від 26.03.2021 та за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2021 відкладено до 29.07.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 розгляд справи № 910/15946/20 за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду м. Києва від 26.03.2021 та за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2021 відкладено до 16.09.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2021 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2021 заяву представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено.

Крім того, відзиви на апеляційну скаргу додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2021 у справі №910/15946/20 у встановлений процесуальний строк - до суду апеляційної інстанції від відповідачів не надходили, проте, згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу на зазначене додаткове рішення не перешкоджає перегляду додаткового рішення суду першої інстанції.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 16.09.2021 з`явились представники:

- позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД", який примав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції;

- відповідача - Міністерства юстиції України, який примав участь в судовому засіданні безпосередньо в Північному апеляційному господарському суді;

- представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , який примав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Карела Білд" повноважні представники в судове засідання 16.09.2021 - не прибули, про дату, час та місце розгляду справи, повідомлена належним чином за адресою свого місцезнаходження.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що матеріали справи містять достатні обсяг документів, які є необхідними для розгляду справи, учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників спору в судове засідання обов`язковою не визнавалась, дійшов висновку, що неявка представників третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Карела Білд" в судове засідання, - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги та справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні 16.09.2021 надав пояснення по справі та підтримав вимоги викладені у апеляційних скаргах, просив суд задовольнити апеляційні скарги на рішення та додаткове рішенян суду першої інтанції, скасувати рішення суду першої інстанції та додтаове рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а у задоволенні заяв позивача та третьої особи щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД", який примав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, заперечував проти доволів апеляційних скарг Міністерства юстиції України на рішенян та на додаткове рішення, просив апеляційні скарги - відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін як такі, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , який примав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти доволів апеляційних скарг Міністерства юстиції України на рішенян та на додаткове рішення, просив апеляційні скарги - відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін як такі, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

08.04.2020 Міністерством юстиції України на підставі висновку Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 05.03.2020 за результатами розгляду скарги ТОВ "Карела Білд" від 20.11.2019 прийнято наказ про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідно до якого:

- скаргу ТОВ "Карела Білд" від 20.11.2019 задоволено повністю;

- скасовано рішення від 31.10.2019 № 49463928, прийняте державним реєстратором Точилівської сільської ради Ананьївського району Одеської області Копилом Віктором Юрійовичем;

- скасовано рішення від 25.10.2019 № 49346954, прийняте державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Дар`єю Юріївною;

- анульовано доступ державному реєстратору Точилівської сільської ради Ананьївського району Одеської області Копил Віктору Юрійовичу та державному реєстратору Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Дар`ї Юріївні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- виконання пунктів 2-3 наказу покладено на Департамент нотаріату та державної реєстрації;

- виконання пункту 4 наказу покладено на державне підприємство "Національні інформаційні системи".

З висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 05.03.2020 за результатами розгляду скарги ТОВ "Карела Білд" від 20.11.2019, зокрема, вбачається, що державні реєстратори не було належним чином перевірено документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації прав в частині того, чи підлягало заявлене речове право державній реєстрації відповідно до Закону України "про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилавяс на те, що об`єкт, право на яке було зареєстровано скасованими рішеннями державних реєстраторів - є об`єктом нерухомого майна, а не тимчасовою некапітальною спорудою, відповідно жодних підстав скасовувати відповідні рішення державних реєстраторів - були відсутні.

Суд апеляційної інстанції, за наслідками апеляційного розгляду справи встановив, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 08.04.2020 № 1349/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" прийнято за результатами розгляду скарги, поданої ТОВ "Карела Білд", яка обґрунтовувалась тим, що вказане товариство 11.09.2019 набуло у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, заявник вказував, що розташоване на відповідній земельній ділянці самочинне будівництво, здійснене ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_1 ), а саме: квітковий павільйон площею 50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , і щодо якого нею зареєстровано право власності внаслідок вчинення запису № 33840497 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49346954 від 25.10.2019, - є самочинним будівництвом згідно з ст.ст. 373, 376 Цивільного кодексу України, яке на даний час належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД". Проте, враховуючи припис ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України, самочинне нерухоме майно підлягає знесенню, оскільки його розташування на земельній ділянці, яка також належить заявнику, порушує права ТОВ "Карела Білд" як належне йому майно, так і земельну ділянку, що зумовило звернення до Комісії за захистом свого порушеного права з вимогою щодо скасування реєстрації права власності на нерухоме майно. Також, в обгрунтування доводів скарги до Комісії були покладені твердження про те, що державну реєстрацію права власності було проведено за ОСОБА_1 , а в подальшому і за ТОВ "АРТІС-ТРЕЙД" саме як на нежитлову будівлю магазину. При цьому, відповідно до Акту приймання в експлуатацію від 13.04.2000, було збудовано саме торгівельний квітковий павільйон, який є саме малою архітектурною формою, який збудовано самочинно. Розпорядження про прийняття в експлуатацію об`єкту містить положення про те, що торговий квітковий павільйон було збудовано самочинно. Акт приймання - передачі від 31.10.2019, який був виданий ОСОБА_1 та який також став підставою для реєстрації права власності, фактично засвідчив перехід права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в порядку, який не передбачений чинним законодавством, а тому державним реєстратором було порушено вимоги чинного законодавства під час реєстрації права власності на нежитлову будівлю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із статтею16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України визначено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом як порушеного права, так і охоронюваного законом інтересу.

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерству юстиції України було надано повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

З 01.01.2016 набув чинності Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015, яким визначено процедуру розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту (далі - суб`єкт оскарження), що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами (далі - суб`єкт розгляду скарги) відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (тут і надалі по тексту в редакції, чинній на момент розгляду вищезазначеної скарги).

Наказом Міністерства юстиції України № 37/5 від 12.01.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2016 за № 42/28172, затверджено Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (тут і надалі в редакції, чинній на момент розгляду вищезазначеної скарги).

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації визначено статтею 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", зокрема, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Відповідно до абзацу першого пункту 1, пунктів 2, 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації цей Порядок визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Міністерства юстиції України, що здійснюється Міністерством юстиції України та його територіальними органами.

Для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення про які та їх склад затверджуються Міністерством юстиції України або відповідним територіальним органом.

Порядок створення, організаційні та процедурні засади діяльності Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації визначено Положенням про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Пунктом другим вказаного Положення передбачено, що Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених Законами України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, цим Положенням та іншими актами законодавства (п. 3 Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації).

Пунктом 8 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації визначено, що під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження, і вирішує:

1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб`єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб`єкта оскарження;

2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб`єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб`єктом оскарження на законних підставах;

3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

За результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу (п. 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації).

Висновок комісії, на підставі якого суб`єктом розгляду скарги приймається рішення про задоволення скарги, обов`язково містить інформацію про те, що:

1) рішення, дії або бездіяльність суб`єкта оскарження не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації;

2) скарга підлягає задоволенню в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням у якій частині) шляхом прийняття суб`єктом розгляду скарги рішень, та пунктом 2 частини 6 статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Рішення, дії або бездіяльність суб`єкта розгляду скарги можуть бути оскаржені до суду (пункт 19 Порядку № 1128).

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду (частина 10 статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою та другою статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

В свою чергу, позивач у позові вказував, що:

- у 2000 році ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_1 ) збудувала об`єкт нерухомого майна - квітковий павільйон за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 50 кв.м.;

- 13.04.2000 було підписано Акт приймання в експлуатацію даного об`єкта нерухомості, згідно якого Державною технічною комісією встановлено, що пред`явлена ОСОБА_1 до обстеження споруда по АДРЕСА_1 , підлягає прийняттю в експлуатацію;

- 10.05.2000 Київською районною адміністрацією прийнято розпорядження № 729 "Про прийняття в експлуатацію торговельного квіткового павільйону по АДРЕСА_1 " та затверджено акт приймання в експлуатацію від 13.04.2000;

- у 2020 шлюб між ОСОБА_1 та її чоловіком було розірвано, у зв`язку з чим останньою повернуто дівоче прізвище - ОСОБА_1 .

24.10.2019 державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. було внесено відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлова будівля магазину загальною площею 50 кв.м.. розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Номер запису про право власності - 33840497.25.10.2019 року державним реєстратором було прийнято відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям реєстру) №49346954 від 25.10.2019.

31.10.2019 ОСОБА_1 , як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс-Трейд", передала, а TOB "АРТ1С-ТРЕЙД" прийняло майновий вклад до статутного капіталу Товариства у вигляді нерухомого майна, а саме: нежитлова будівля магазину загальною площею 50 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, на підставі чого між вказаними особами було складено акт приймання-передачі нерухомого майна №1 від 31.11.2019.

31.10.2019 державним реєстратором Точилівської сільської ради Ананьївського району Одеської області Копил В.Ю. були внесені відомості до державного реєстру прав на нерухоме майно про право власності TOB "АРТІС-ТРЕЙД" на зазначений вище об`єкт нерухомого майна, номер запису про право власності - 33947450, та прийняято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №49463928 від 31.10.2019.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про те, що ТОВ "АРТІС-ТРЕЙД" набуло прав власника об`єкту нерухомого майна, а саме: нежитлова будівля магазину загальною площею 50 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Міністерство юстиції України, заперечуючи про ти позову, посилалось на те, що оскаржуваний наказ є правомірним, оскільки оскаржуване рішення від 31.10.2019 № 49463928 та рішення від 25.10.2019 № 49346954, прийняті державними реєстраторами Сурай Д.Ю. та Копилом В.Ю. з порушенням пункту 2 частини третьої статті 10, пункту 4 частини першої статті 18, пункту 1 частини першої статті 24 Закону та вимог абзацу першого пункту 12 Порядку № 1127 та підлягають скасуванню.

Зокрема, оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 08.04.2020 № 1349/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" прийнято за результатами розгляду скарги, поданої ТОВ "Карела Білд", яка обґрунтовувалась тим, що вказане товариство 11.09.2019 набуло у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, заявник вказував, що розташоване на відповідній земельній ділянці самочинне будівництво, здійснене ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_1 ), а саме: квітковий павільйон площею 50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , і щодо якого нею зареєстровано право власності внаслідок вчинення запису № 33840497 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49346954 від 25.10.2019, - є самочинним будівництвом згідно з ст.ст. 373, 376 Цивільного кодексу України, яке на даний час належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД". Проте, враховуючи припис ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України, самочинне нерухоме майно підлягає знесенню, оскільки його розташування на земельній ділянці, яка також належить заявнику, порушує права ТОВ "Карела Білд" як належне йому майно, так і земельну ділянку, що зумовило звернення до Комісії за захистом свого порушеного права з вимогою щодо скасування реєстрації права власності на нерухоме майно. Також, в обгрунтування доводів скарги до Комісії були покладені твердження про те, що державну реєстрацію права власності було проведено за ОСОБА_1 , а в подальшому і за ТОВ "АРТІС-ТРЕЙД" саме як на нежитлову будівлю магазину. При цьому, відповідно до Акту приймання в експлуатацію від 13.04.2000, було збудовано саме торгівельний квітковий павільйон, який є саме малою архітектурною формою, який збудовано самочинно. Розпорядження про прийняття в експлуатацію об`єкту містить положення про те, що торговий квітковий павільйон було збудовано самочинно. Акт приймання - передачі від 31.10.2019, який був виданий ОСОБА_1 та який також став підставою для реєстрації права власності, фактично засвідчив перехід права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в порядку, який не передбачений чинним законодавством, а тому державним реєстратором було порушено вимоги чинного законодавства під час реєстрації права власності на нежитлову будівлю.

Згідно з вимогами статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення; розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів"; розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до положеннями статей 181, 182 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Таким чином, визначальною умовою для державної реєстрації прав власності на будь-який об`єкт є визначення його статусу - чи є цей об`єкт нерухомим майном. Якщо об`єкт є рухомим майном, то він не підлягає державній реєстрації.

Відповідно до положень ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі також - Закон) визначено, що якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Статтею 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому; законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону (ч. 2 ст. 5 Закону).

Згідно з ч. 4 ст.5 Закону, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на маті архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю основної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

Суд апеляційної інстанції встановив, що доводи ТОВ "Карела Білд" у поданій до Міністерства юстиції України скарзі зводились до того, що розташування спірного об`єкта, на який було зареєстровано право власності ОСОБА_7 , а в подальшому і ТОВ «АРТІС-ТРЕЙД» на земельній ділянці, яка також належить заявнику, порушує права ТОВ "Карела Білд" як належне йому майно, так і земельну ділянку, оскільки самочинне будівництво ОСОБА_8 прибудоване до належного заявнику нерухомого майна, що позбавляє останнього виконати реконстукцію власного нерухомого майна, без завдання шкоди самочинному будівництву, а також і об`єкту нерухомості, який належить ТОВ "Карела Білд", який, як власник земельної ділянки, на якій розміщений об`єкт нерухомості, фактично позбавлений права користування такою земельною ділянкою, оскільки самочинне будівництво обмежило доступ ТОВ «Карела Білд» до земельної ділянки на власного нерухомого майна, і що зумовило звернення до Комісії за захистом свого порушеного права з вимогою щодо скасування реєстрації права власності на нерухоме майно.

Таким чином, заявник скарги фактично вказував на необхідність усунення перешкод у користуванні ним належним йому майном - об`єктом нерухомості у АДРЕСА_1 , до якого примикає, за його твердженням, самочинне будівництво ОСОБА_8 , прибудоване до належного заявнику нерухомого майна, і яке за твердженнями заявника також розташовано на належій йому земельній ділянці, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49346954 від 25.10.2019, на підставі якого вчинено запис № 33840497 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49463928 від 31.10.2019, на підставі якого вчинено запис № 33947450 про державну реєстрацію права власності за ТОВ "АРТІС-ТРЕЙД", внесений на підставі.

При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скасування Міністерством юстиції України оскаржуваним наказом рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49346954 від 25.10.2019, на підставі якого вчинено запис № 33840497 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49463928 від 31.10.2019, на підставі якого вчинено запис № 33947450 про державну реєстрацію права власності за ТОВ "АРТІС-ТРЕЙД", суперечить ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України та порушує права ТОВ "АРТІС-ТРЕЙД", як власника певного об`єкту нерухомості.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки фактично скасуванням відповідних реєстраційних записів Міністерстом юстиції України шляхом видачі відповідного оскаржуваного наказу здійснено врегулювання між сторонами цивільно - правового спору стосовно розміщення нерухомого майна та встановлення правового статусу відповідного об`єкта, що призвело до скасування права власності позивача на належне йому нерухоме майно, а тому прийняття оскаржуваного наказу створило правову невизначеність між позивачем та третьою особою та призвело до порушення прав позивача, як власника спірного майна, у зв`язку з чим оскаржуваний наказ суперечить ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Судом апеляційної інстанції враховано, що у висновку комісії зазначається, що рекомендовано до скасування рішення від 31.10.2019 № 49463928, прийняте державним реєстратором Точилівської сільської ради Ананьївського району Одеської області Копилом Віктором Юрійовичем та рішення від 25.10.2019 № 49346954, прийняте державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Дар`єю Юріївною, коли у скарзі заявником заявлено про скасування лише рішення від 31.10.2019 № 49463928, прийняте державним реєстратором Точилівської сільської ради Ананьївського району Одеської області Копилом Віктором Юрійовичем, тобто такого, яке стосується лише позивача та підстав набуття саме ним майна.

Стосовно правових підстав скасування оскаржуваним наказом рішення від 25.10.2019 № 49346954, прийнятого державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Дар`єю Юріївною, щодо проведення державної реєстрації за ОСОБА_7 , скаржником у скарзі до Міністерства юстиції України - не було обгрунтовано. При цьому, висновок Комісії ґрунтується саме на незаконності рішення від 25.10.2019 № 49346954, прийняте державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Дар`єю Юріївною, з тих підстав, що державним реєстратором не встановлено, що заявлене речове право на нежитлову будівлю магазину не підлягало державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки з аналізу документів вбачається, що заявлений до реєстрації об`єкт являє собою тимчасову некапітальну споруду, розташовану на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення, а тому державний реєстратор належним чином не перевірила документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації прав, а здійснила державну реєстрацію прав на об`єкт, що не мало ознак нерухомого майна, а також, в подальшому, державним реєстратором Копилом В.Ю. оскаржуваним рішенням від 31.10.2019 № 49463928 було здійснено державну реєстрацію переходу права власності на нежитлову будівлю від ОСОБА_1 до ТОв «АРТІС_ТРЕЙД», що свідчить про те, що таким державним реєстратором належним чинмо не було перевірено документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації прав в частині того, чи підлягало заявлене речове право державній реєстрації відповідно до цього Закону, а враховано те, що заявлене речове право вже було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. А тому, державний реєстратор Копил В.Ю. здійснив державну реєстрацію переходу права від однієї особи до іншої на об`єкт (річ), який не мав ознак нерухомого майна.

При цьому, стосовно доводів скаржника у скарзі до Міністерства юстиції України про те, що розташування спірного об`єкта, на який було зареєстровано право власності ОСОБА_7 , а в подальшому і ТОВ «АРТІС-ТРЕЙД» на земельній ділянці, яка також належить заявнику, порушує права ТОВ "Карела Білд" як належне йому майно, так і земельну ділянку, оскільки самочинне будівництво ОСОБА_8 прибудоване до належного заявнику нерухомого майна, що позбавляє останнього виконати реконстукцію власного нерухомого майна, без завдання шкоди самочинному будівництву, а також і об`єкту нерухомості, який належить ТОВ "Карела Білд", який, як власник земельної ділянки, на якій розміщений об`єкт нерухомості, фактично позбавлений права користування такою земельною ділянкою, суд апеляційної інстанції зазначає, що ТОВ "Карела Білд" не позбавлене права реалізувати свої права як власник сусідньої будівлі, щодо заявлення/звернення з певними вимогами до ТОВ «Артіс-Трейд» у встановленому законом порядку, з урахуванням ефективного способу захисту, обумовленого зокрема ст. 376 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, обраний заявником - ТОВ "Карела Білд" - спосіб захисту як звернення до Міністерства юстиції України з скаргою щодо скасування рішення державного реєстратора від 31.10.2019 № 49463928, згідно якого було здійснено державну реєстрацію переходу права власності на нежитлову будівлю від ОСОБА_1 до ТОВ «АРТІС-ТРЕЙД»- не є ефективним в розумінні ч. 2 ст. 13 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи дійшов висновку, що оспорюваним наказом Міністерства юстиції України від 08.04.2020 № 1349/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", яким скасовано рішення від 31.10.2019 № 49463928, прийняте державним реєстратором Точилівської сільської ради Ананьївського району Одеської області Копилом Віктором Юрійовичем та скасовано рішення від 25.10.2019 № 49346954, прийняте державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Дар`єю Юріївною, призвело до скасування права власності позивача на належне йому нерухоме майно, яке він набув у власність на підставі п. 1 ч. 1 ст. 115 Цивільного кодексу України, якою визначено, що господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу, тобто шляхом внесення спірного майна в статутний капітал його учасником ОСОБА_1 , у зв`язку з чим оспорюваний позивачем наказ суперечить ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання його протиправним та скасування за наведених підстав, які встановлені судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України мотивувальна частина оскаржуваного рішення підлягає зміні шляхом її викладення з урахуванням вищенаведених висновків суду апеляційної інстанції.

Також, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний об`єкт реєстрацію права власності на який скасовано не підпадає під визначення тимчасової, некапітальної споруди, врахувавши при цьому положення Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року №244, далі - Порядок), згідно якого тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених інструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту, і відповідно врахувавши, що відповідний об`єкт на який здійснено реєстрацію права власності позивача не є тимчасовою спорудою.

Додатково на підтвердження позовних вимог позивач долучив до справи також документи, які були подані державному реєстратору для державної реєстрації прав:

- висновок експертного дослідження № 495 від 06.08.2020, який враховано судом першої інстанції при вирішенні спору з посиланням на ст. 98, ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, і згідно якого експертом, зокрема, було встановлено, що будівля нерозривно пов`язана з земельною ділянкою, на якій розташована, та не може бути переміщена без заподіяння їй шкоди та втрати функціонального призначення, тобто нежитлова будівля магазину (павільйону) є нерухомим майном.

- акт приймання в експлуатацію від 13.04.2000;

- розпорядження про прийняття об`єкту в експлуатацію №729 від 10.05.2000;

- технічний паспорт №1040-19 від 16.10.2019.

Також, суд апеляційної інстанції враховує, що дійсно, розгляд скарги був здійснений з порушенням визначених п. 4 Порядку та ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" строків.

Відповідно до положень ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення літань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Скарга TOB "КАРЕЛА БІЛД" надійшла до Міністерства юстиції України 22.11.2019 року та була зареєстрована за №40850-33-19, висновок Колегії був підготований 05.03.2020, тобто зі спливом більше з місяців від дня надходження скарги. Оскаржуваний наказ був прийнятий 08.04.2020, проте, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що недотримання вказаних строків не є підставою для скасування оскаржуваного позивачем наказу саме за наведеної підстави.

Також, згідно з п. 11 Порядку розгляду скарг, Мінюст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мінюсту та додатково одним з таких способів:

1) телефонограмою/якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);

2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

При цьому, згідно листа ДП «Національні інформаційні системи» № 846/14.2-11 від 05.03.2020, адресованого Міністерству юстиції України, оголошення про засідання Колегії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, яке відбудеться 05.13.2020, розміщено на офіційному сайті Міністерства юстиції України 03.02.2020 о 18:03 за відповідним посиланням.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає твердження позивача про несвоєчасне розміщення оголошення - необґрунтованими, і які, відповідно, не є підставою для скасування оскаржуваного позивачем наказу саме за наведеної підстави.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відзиві на апеляційну скаргу позивачем зроблено посилання на наявність рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 у справі № 420/3304/20, яке залишено в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021, яким задоволено позовну заяву державного реєстратора Точилівської сільської ради Ананьївського району Одеської області Копила В.Ю. до Міністерства юстиції України, треті особи державне підприємство «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФОРМАЦІЙНІ СИСТЕМИ», товариство з обмеженою відповідальністю «КАРЕЛА БІЛД», ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «АРТІС-ТРЕЙД», та визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1349/5 від 08.04.2020, прийнятий на підставі висновку Колегії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 05.03.2020 в частині анулювання доступу державному реєстратору Точилівської сільської ради Ананьївського району Одеської області Копилу В.Ю. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проте, на наявність вказаного спору учасники спору не посилались у суді першої інстанції, і вказаний спір стосується виключно доступу державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і наявність вказаного рішення не впливає на обставини, які є предметом дослідження в контексті спірних правовідносин учасників даного спору, а тому, враховуючи припис ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції не здійснює в призмі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України оцінку обставин, встановлених у вказаному рішенні, в контексті існуючого між сторонами спору у даній справі.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту поновлення порушеного права позивача.

Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України, який проте є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити реальне поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Здійснюючи судовий розгляд даної справи, апеляційний господарський суд установив, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, призводить у спірних правовідносинах до реального захисту та відновлення порушених прав позивача та законних сподівань у такий спосіб. При цьому, визначення судом правової природи спірних правовідносин, як і їх кваліфікація та застосування норми права, яка регулює відповідні відносини - є повноваженнями суду, які реалізуються з метою дотримання засад господарського судочинства, закріплених у ст. 2 ГПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний позивачем спосіб захисту - є ефективним з огляду на вимоги наведених вище положень Цивільного кодексу України та Конвенції з прав людини та основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу до згаданої Конвенції.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача - є законними та обґрунтованими, були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме щодо визнання протиправним та скасування Наказу від 08.04.2020 № 1349/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 33840497 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49346954 від 25.10.2019, поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 33947450 про державну реєстрацію права власності за ТОВ "АРТІС-ТРЕЙД", внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49463928 від 31.10.2019.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції, в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, за наслідками апеляційного розгляду справи встановив, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову у резолютивній частині, проте, на підставі ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України мотивувальна частина оскаржуваного рішення підлягає зміні шляхом її викладення з урахуванням вищенаведених висновків суду апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд надав учасникам спору вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Стосовно додаткового рішення рішення суду першої інстанції

Матеріалами справи підтверджується, що до суду першої інстанції від представника позивача та третьої особи-1 надійшли заяви про ухвалення додаткового рішення відповідно до яких позивач просив суд:

- стягнути на користь ТОВ "Артіс Трейд" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500, 00 грн;

- стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22 500, 00 грн.

- 31.03.2021 до суду надійшла заява представника позивача Подорожнього Андрія Сергійовича про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 27 639, 20 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 21.04.2021 у справі №910/15946/20 заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД" та ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено повністю, а саме:

- стягнуто з Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД" (65031, м. Одеса, вул. Агрономічна, 205; ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 139, 20 грн.

- стягнуто з Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22 500, 00 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2021, позовні вимоги задоволено повністю, а тому й витрати на професійну правову допомогу мають бути відшкодовані позивачу та третій особі-1 у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши доводи апеляційної скарги Міністерства юстиції України у частині оскарження додаткового рішення, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, як підтверджується наявними матеріалами справи, позивачем у позовній заяві було надано орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн. Крім того, ОСОБА_1 у письмових поясненнях від 17.02.2021 також навела попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у розмірі 20 000, 00 грн. 22.03.2021 представник позивача Подорожній А.С. письмово заявив клопотання в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Справу № 910/15946/20 розглянуто за правилами загального позовного провадження. Повний текст рішення складено та підписано 05.04.2021, а докази на підтвердження понесених судових витрат подані до суду представниками позивача та третьої особи 30.03.2021 та 31.03.2021 відповідно.

Таким чином, з огляду на наведені вище обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в додаковому рішенні про те, що представники Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД" та ОСОБА_1 подали відповідні заяви у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як підтверджується наявними матеріаламис прави, на підтвердження понесених позивачем судових витрат у матеріалах справи подані наступні докази (належним чином завірені копії):

- договір про надання правової допомоги № 18/03 від 18.03.2021 з адвокатом Нікітіною Ганною Едуардівною;

- квитанція до прибуткового касового ордеру № 04/21 ід 29.03.2021 на суму 7 500, 00 грн;

- Акт про надання юридичних послуг № 4/21 від 29.03.2021 на суму 7 500, 00 грн;

- рахунок-фактура № 4 від 29.03.2021 на суму 7 500, 00 грн;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги ВН № 1031590 від 24.03.2021;

- договір про надання правової допомоги № 22/04 від 22.04.2020 з Подорожнім Андрієм Сергійовичем;

- рахунок-фактура № 01/03 від 29.03.2021 до договору № 22/04 від 22.04.2020 на суму 27 639, 20 грн;

- акт наданих послуг № 01/03 від 29.03.2021 на суму 27 639, 20 грн;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 01/21 від 29.03.2021 на суму 27 639, 20 грн;

- ордер ОД № 682497 від 07.10.2020.

Як підтверджується наявними матеріаламис прави, на підтвердження понесених третьою особою-1 судових витрат подані наступні докази (належним чином завірені копії):

- акт № 5/21 про надання юридичних послуг від 29.03.2021 на суму 22 500, 00 грн;

- рахунок-фактура № 5/21 від 29.03.2021 на суму 22 500, 00 грн;

- додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги № 10/02 від 10.02.2021;

- проїзні документи;

- договір про надання правової допомоги № 10/02 від 10.02.2021;

- квитанція до прибуткового касового ордеру № 05/21 від 29.03.2021 на суму 22 500, 00 грн;

- ордер ВН № 1027002 від 17.02.2021.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, Актами приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг) та платіжними дорученнями (квитанціями) підтверджується факт понесення позивачем та третьою особою-1 витрат на професійну правничу допомогу. Вказаних обставин не було спростовано скаржником в розумінін ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 129 Господарського процесуального кодексу, України, судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Зокрема, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2020 ОСОБА_1 було залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача.

З урахуванням наведенного, враховуючи те, що позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТІС-ТРЕЙД" задоволено повністю, ОСОБА_1 приймала участь у справі на стороні позивача та підтримувала позов, а тому й витрати на професійну правову допомогу мають бути відшкодовані позивачу та третій особі-1 у повному обсязі з огляду на приписи ч. 13 ст. 129 Господарського процесуального кодексу.

Доводи скаржника про те, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності, є необґрунтованим та неспіврозмірним реальним витратам з огляду, зокрема, на незначну складність справи, невеликий обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді першої інстанції та тривалість судових засідань - судом апеляційної інстанції відхиляютья з огляду на те, що при ухваленні ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції обгрунтовано врахував складність даної справи, час, витрачений адвокатами для представництва по даній справі, а також якість а обсяг юридичної та технічної роботи під час підготовки процесуальних документів. Вказані обставини були перевірені і судом апеляційної інстанції і належних доказів в їх спростування скаржником не надано.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції обгрунтовано присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача та третьої особи суми понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 35 139,20 грн. та 22 500,00 грн. відповідно, про що постановлено додаткове рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції, в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, за наслідками апеляційного розгляду справи встановив, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову у резолютивній частині, проте, на підставі ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України мотивувальна частина оскаржуваного рішення підлягає зміні шляхом її викладення з урахуванням вищенаведених висновків суду апеляційної інстанції.

Також, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі № 910/15946/20, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному додатковому рішенні, оскаржуване додаткове рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного додаткового рішення рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі № 910/15946/20, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі № 910/15946/20 - покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі № 910/15946/20 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі № 910/15946/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі № 910/15946/20 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі № 910/15946/20 - залишити без змін.

4. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі № 910/15946/20- залишити без змін.

5. Судовий збір за подачу апеляційної скарги Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі № 910/15946/20 залишити за Міністерством юстиції України.

6. Матеріали справи № 910/15946/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання постанови: 04.10.2021.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.Я. Дикунська

О.В. Тищенко