РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.09.2021Справа № 910/9266/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н. І., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін господарську справу За позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (вул. Бориспіль-7, с. Гора, Київська область, Бориспільський район, 08300, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Браво" (вул. Шулявська, б.7, Київ, 04116, ) про стягнення 22 062, 86 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Браво" (далі - відповідач) про стягнення 22 062, 86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором №02.5-14/1-422 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 20.08.2019, відповідач не сплатив на користь позивача вартість отриманих у січні 2021 року послуг, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 21 163, 86 грн, крім того у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань позивачем нараховано до стягнення 548, 25 грн пені, 116, 62 грн 3% річних та 234, 13 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначити строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

У зв`язку з тим, що суддя Господарського суду міста Києва Ягічева Н.І. перебувала у відпустці, розгляд справи здійснюється після виходу судді з відпустки.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, так позивач ухвалу суду від 14.06.2021 отримав - 29.06.2021, відповідач - 29.06.2021.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Разом з цим суд зазначає, що у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Частиною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що якщо до розгляду справи у порядку спрощеного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2021 року між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - позивачем, балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Браво" (далі- відповідач, орендар) було укладено Договір № 02.5-14/1-422 про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю (далі - Договір). Відповідно до умов цього договору балансоутримувач передає, а тимчасовий користувач приймає в строкове платне користування приміщення 68, 69, загальною площею 35,2кв.м. на 2-му поверсі будівлі лабораторного корпусу АТБ (інв. № 47526), з метою розміщення виробничих підрозділів авіакомпанії (офіс) (п. 1.1 Договору).

Згідно з п.1.1.1 та п.1.1.2 Договору, Балансоутримувач надає, а Орендар отримує та оплачує за визначеними вартостями (цінами) наступні послуги:

- постачання теплової енергії - за 1 Гкал, із розрахунку 35,2кв.м. орендованої (опалюваної) площі;

-забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника - за місяць, із розрахунку 12 працівників;

-вода, використана для прибирання 1-го кв.м. приміщення самостійно - за місяць, із розрахунку 35,2кв.м. орендованої площі;

-прибирання та вивезення твердих побутових відходів - за 1 куб.м., із розрахунку 0,48 куб.м.;

-забезпечення технічної можливості для під`єднання обладнання Орендаря до електричних мереж Балансоутримувача з метою передачі Орендарю електричної енергії, а Орендар відшкодовує вартість спожитої електричної енергії., а Орендар відшкодовує витрати Балансоутримувача за цінами (тарифами) встановленими уповноваженим органом державної влади.

Сплата за Послуги здійснюється Орендарем з 01.07.2019 (з дати Акту приймання-передавання орендованого майна від 01.07.2019 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, № 2267 від 01.07.2019 (п.1.3. Договору).

У разі припинення надання в строкове платне користування Майна, нарахування оплати за Послуги відбувається до дати фактичного повернення Майна (включно), що фіксується сторонами у відповідному Акті приймання-передавання орендованого Майна до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, № 2267 від 01.07.2019 (з урахуванням положень п.2.2.19 Договору) (п.1.6. Договору).

Відповідно до п.п.2.2.1, 2.2.2 п.2.2 Договору, Орендар взяв на себе зобов`язання своєчасно здійснювати розрахунки за Договором. Щомісяця, з 10-го числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії Балансоутримувача рахунок- фактуру за надані Послуги за звітний місяць (далі - Рахунок), Акт приймання-здачі виконаних послуг (далі - Акт) та раз на рік рахунок-фактуру на оплату компенсації земельного податку згідно з пунктом 1.1.3 Договору. Орендар несе відповідальність за вчасне отримання Рахунку та Акту.

Датою отримання рахунку та Акту вважається 15 (п`ятнадцяте) число кожного місяця незалежно від дати його фактичного отримання. Сплата Рахунку здійснюється Орендарем до 20 (двадцятого) числа того ж місяця. Підписаний Акт Орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію Балансоутримувача протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання.

Якщо протягом п`яти робочих днів Акт не буде повернутий Балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

Таким чином, відповідно до умов Договору, підписання Акту Орендарем є підтвердженням відсутності претензій до якості наданих Послуг.

Даний договір набуває чинності з моменту укладення та діє до 31.05.2022 включно. ( п. 6.1. Договору).

На виконання умов Договору, позивачем у період січень - квітень 2021 року були надані відповідачу послуги, що підтверджується:

1) Актами приймання-здачі виконаних послуг від 31.01.2021, позивачем відповідачу було виставлено рахунки-фактури № 61/10, № 62/9 від 31.10.2021;

2) Актами приймання-здачі виконаних послуг від 28.02.2021, згідно з рахунками-фактури №61/106, № 62/69 від 28.02.2021 та № 62/180 від 19.04.2021 (донарахування у зв`язку із зміною тарифу);

3) Актами приймання-здачі виконаних послуг від 31.03.2021, згідно з рахунками-фактури №61/200, № 62/125 від 31.03.2021 та № 62/180 від 19.04.2021 (донарахування у зв`язку із зміною тарифу);

4) Актами приймання-здачі виконаних послуг від 30.04.2021, згідно з рахунками-фактури №61/301, № 62/233 від 30.04.2021.

У порушення взятих на себе на умовах п.п.2.2.2 п.2.2 Договору зобов`язань, відповідач самостійно не отримав в бухгалтерії позивача рахунки-фактури для сплати вартості наданих/отриманих у січні 2021 року Послуг і Акти від 31.01.2021, внаслідок чого позивачем від 10.02.2021 були направлені вищевказані рахунки-фактури на юридичну адресу відповідача. Поштове відправлення № 946 отримано Відповідачем 15.02.2021, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно пояснень Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", відповідачем в бухгалтерії позивача самостійно було отримано рахунки-фактури для сплати вартості наданих/отриманих у лютому - квітні 2021 року Послуг і Акти приймання-здачі виконаних послуг від 28.02.2021, від 31.03.2021, від 19.04.2021, від 30.04.2021, що підтверджується копіями Реєстрів видачі/отримання оригіналів документів за період надання послуг з 01.02.2021 по 28.02.2021, з 01.03.2021 по 31.03.2021, з 01.04.2021 по 30.04.2021.

З метою врегулювання спору у досудовому порядку, позивачем відповідачу було пред`явлено:

1) претензію № 35-28/5-144 від 06.04.2021 року щодо сплати заборгованості у сумі 14 152, 38 грн за отримані у січні-лютому 2021 року послуги. Вказана претензія була отримана відповідачем 12.04.2021, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням №330 копія якої міститься у матеріалах справи;

2) претензію від 05.05.2021 року № 35-28/5-187 щодо сплати заборгованості у сумі 5 512, 60 грн за отримані у березні 2021 року послуги. Вказана претензія була отримана відповідачем 11.05. 2021, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням № 85, копія якої міститься у матеріалах справи;

Однак, станом на час вирішення спору по суті, вказана заборгованість відповідачем не задоволена, штрафні санкції не сплачено, відповіді на листи-претензії позивача від відповідача не надходило, що змусило позивача звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 20.08.2019, а саме за твердженнями позивача, відповідач не сплатив вартість отриманих у січні 2021 року послуг, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 21 163, 86 грн, крім того у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань позивачем нараховано до стягнення 548, 25 грн пені, 116, 62 грн 3% річних та 234, 13 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором оренди (найму), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 ЦК України та глави 30 ГК України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174,175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому оскільки орендоване майно є державною власністю, то відносини сторін даного договору регулюються також Законом України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним законом з питань оренди комунального майна та, відповідно до частин 1, 2 ст. 1 цього Закону регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, або майна, що перебуває у комунальній власності.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу частини 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 10, ч. 1, ст. 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" оренда - це речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 762 ЦК України та статтею 286 ГК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов укладеного Договору надав відповідачу в користування приміщення 68, 69, загальною площею 35,2кв.м. на 2-му поверсі будівлі лабораторного корпусу АТБ (інв. № 47526), з метою розміщення виробничих підрозділів авіакомпанії (офіс), що підтверджується відповідними Актами приймання-здачі виконаних послуг від 31.01.2021, 28.02.2021, 31.03.2021, 19.04.2021, 30.04.2021.

Відповідно до п.п.2.2.1, 2.2.2 п.2.2 Договору, Орендар взяв на себе зобов`язання своєчасно здійснювати розрахунки за Договором. Щомісяця, з 10-го числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії Балансоутримувача рахунок- фактуру за надані Послуги за звітний місяць (далі - Рахунок), Акт приймання-здачі виконаних послуг (далі - Акт) та раз на рік рахунок-фактуру на оплату компенсації земельного податку згідно з пунктом 1.1.3 Договору. Орендар несе відповідальність за вчасне отримання Рахунку та Акту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов Договору, позивачем у період січень - квітень 2021 року були надані відповідачу послуги, що підтверджується Актами приймання-здачі виконаних послуг від 31.01.2021, 28.02.2021, 31.03.2021, 19.04.2021, 30.04.2021

На виконання взятих на себе зобов`язань згідно з п.п.2.1.5, п.2.1 для сплати вартості наданих/отриманих послуг у січні - квітні 2021 року на умовах Договору, позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури №61/10, 62/9 від 31.01.2021; №61/106, 62/69 від 28.02.2021, 62/180 від 19.04.2021; 61/200, 62/125 від 31.03.2021, 62/180 від 19.04.2021; 61/301, 62/233 від 30.04.2021 на загальну суму 21 163, 86 грн.(у т.ч. ПДВ) та складено Акти приймання-здачі виконаних послуг від 31.01.2021, від 28.02.2021, від 31.03.2021, від 19.04.2021 та від 30.04.2021.

Однак, відповідачем не було сплачено на користь позивача вартість отриманих у січні - квітні 2021 року послуг, що здійснювались на умовах Договору №02.5-14/1-422 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 20.08.2019, тим самим відповідач порушив умови п.п. 1.1.1 п.1.1, п.п.2.2.1, 2.2.2 п.2.2 вищевказаного Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки, порушення з боку ТОВ "Авіакомпанія Браво" господарського зобов`язання в частині повної та своєчасної сплати вартості отриманих у січні-квітні 2021 року послуг за користування орендованими приміщеннями на користь позивача підтверджується матеріалами справи, а відповідачем не спростовано свого обов`язку щодо сплати орендних платежів, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 21 163, 86 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач також просив суд стягнути з відповідача за період січень-квітень 2021 року пеню у розмірі 548, 25 грн, 3% річних у розмірі 116, 62 грн та інфляційних втрат у сумі 234, 13 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Як вбачається з п. 4.2 Договору, Орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг (п.2.2.2) та/або у разі порушення строків відшкодування витрат Балансоутримувача по зберіганню окремого індивідуального визначеного майна Орендаря (п. 2.2.19) сплачувати Балансоутримувачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим Договором.

П. 4.5. Договору у разі застосування пені/штрафу, сторона, яка допустила порушення зобов`язання за Договором, повинна сплатити суму пені/штрафу, у тому числі (але не обмежуючись), на підставі окремо виставленого у кожному випадку рахунку-фактури, протягом 10-ти банківських днів з дати його отримання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 548, 25 грн, суд встановив, що він є арифметично вірним та підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 234, 13 грн - суми інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 116, 62 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019).

Здійснивши власний розрахунок суми інфляційних втрат, суд встановив, що обґрунтованою сумою, що підлягає стягненню є 493, 11 грн, що становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення.

Зважаючи на те, що суд відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 234, 13 грн. підлягає задоволенню в сумі заявленій позивачем.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних, які заявлені позивачем у розмірі 116, 62 грн, суд прийшов до висновку, що він є арифметично вірним та таким, що підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Оскільки позов задоволено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 73-74, 76-77, 86, 129, 232, 233, 237- 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Браво" (04116, м. Київ, вул. Шулявська, буд. 7, ) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (вул. Бориспіль-7, с. Гора, Київська область, Бориспільський район, 08300, ) суму основного боргу у розмірі 21 163 (двадцять одна тисяча сто шістдесят три) грн 86 коп., пеню у розмірі 548 (п`ятсот сорок вісім) грн 25 коп., суму 3% річних у розмірі 116 (сто шістнадцять) грн. 62 коп., інфляційних втрат у розмірі 234 (двісті тридцять чотири) грн 13 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.09.2021

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА