ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2021м. ДніпроСправа № 904/6194/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Риженко Д.В., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , м. Дніпро

до ОСОБА_2 , м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги за № 250516 від 25.05.2016 у розмірі 120 804,11 грн.

Представники:

Від позивача: Раєвський В.В., свідоцтво № 3115 від 19.07.2016, адвокат

Від відповідача: Кіряхно О.В., посвідчення № 1945 від 09.12.2008, адвокат

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у сумі 120 804,11 грн., з яких 100 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; інфляційні втрати - 13 900,00 грн., 3% річних - 6 904,11 грн. за договором № 250516 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 25.05.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору 250516 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 25.05.2016 в частині своєчасного та повного повернення фінансової допомоги у сумі 100 000,00 грн.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про захист персональних даних" 07.07.2021 Господарським судом Дніпропетровської області зроблено відповідні запити до органу державної влади, підприємства, установи, організації, закладу щодо доступу до персональних даних, а саме ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

26.07.2021 до суду надійшла відповідь на запит, згідно якої місцем проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.08.2021.

Ухвалою суду від 10.08.2021 розгляд справи по суті відкладено на 06.09.2021.

28.08.2021 відповідач надав відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити в їх задоволенні. Відповідач зазначає, що отримані по договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №250516 від 25.05.2016 грошові кошти у сумі 100 000,00 грн. були повернуті на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агропрайд" в тому числі і в інтересах ОСОБА_1 з подальшою метою ведення спільної господарської діяльності та мінімізації витрат товариства на сплату відсотків за користування кредитними коштами по кредитному договору №091072776REVOLLINE1 від 08.07.2016, укладеного з ПАТ "Укрсоцбанк". Таке спільне з позивачем управлінське рішення було прийнято виключно в спільних інтересах з метою зменшення витрат на обслуговування кредиту в умовах рейдерського захоплення та вивезення зерна, що було надано на переробку фермерськими товариствами. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі №201/12534/17 від 25.09.2020 судом було відшкодовано шкоду, яку завдано співзасновникам ТОВ "Дніпро-Агропрайд" в результаті рейдерського захоплення майна у серпні 2016 року.

06.09.2021 позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив.

Ухвалою суду від 06.09.2021 розгляд справи відкладено на 27.09.2021.

27.09.2021 позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування є обставини укладання договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, строк дії договору, строк користування фінансової допомогою, наявність прострочень.

Як вбачається з матеріалів справи, між Фізичною особою-підприємцем Довженко Вячеславом Віталійовичем (далі - позивач, позикодавець) та Фізичною особою-підприємцем Сітало Юрієм Олексійовичем (далі - відповідач, позичальник) 25.05.2016 укладено договір № 250516 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (далі - договір) відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, передбачених чинним договором, позикодавець надає позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу (в подальшому - фінансова допомога), а позичальник зобов`язується використати її для власної господарської діяльності і повернути у визначений даним договором строк.

Загальна сума фінансової допомоги, що надається за договором становить 100 000,00 грн. для поповнення обігових коштів позичальника (п.1.2 договору).

Відповідно до п.1.4 договору відсотки на фінансову допомогу, що надається за договором не нараховуються. Фінансова допомога за цим договором надається на безоплатній основі.

Фінансова допомога надається строком до 31.08.2018 (п.1.5 договору).

По закінченню строку, вказаного в п.1.5 договору, позичальник зобов`язується повернути фінансову допомогу в повному обсязі, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця (п.1.6 договору).

Згідно з п.2.3 договору позичальник зобов`язаний повернути фінансову допомогу в сумі, визначеній п.1.2 договору в строки, що встановлені договором.

Договір набуває чинності з дати перерахування суми фінансової допомоги на поточний рахунок позичальника і є дійсним до моменту його остаточного виконання (п.4.1 договору).

У разі припинення реєстрації підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця строк дії договору не припиняється (п.4.3 договору).

На виконання умов договору позивачем перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку (а.с. 12).

Відповідач не повернув грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., що є причиною виникнення спору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем належним чином не виконані умови договору, а саме відповідач не повернув грошові кошти за договором в розмірі 100 000,00 грн., внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 100 000,00 грн., у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 13 900,00 грн. інфляційних втрат та 6 904,11 грн. 3% річних.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного.

Фізична особа-підприємець Довженко Вячеслав Віталійович та Фізична особа-підприємець Сітало Юрій Олексійович припинили підприємницьку діяльність у 2017 році.

За змістом ст.ст. 51, 52, 598, 609 Цивільного кодексу України, ст.ст. 202, 208 Господарського кодексу України, ч.8 ст.4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) господарські зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки фізична особа не перестає існувати та відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім майном.

Спір в даній справі виник саме з господарської діяльності сторін, а позовні вимоги заявлено про стягнення боргу за неналежне виконання господарського договору, укладеного суб`єктами господарювання.

Із припиненням здійснення господарської діяльності зобов`язання для фізичної особи не припиняються, на відміну від юридичних осіб (ст. 609 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (постанова ВП ВС від 09.10.2019 року у справі №127/23144/18).

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з приписами ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При укладенні договору сторони встановили, що повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця до 31.12.2018, проте матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу грошових коштів у сумі 100 000,00 грн.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 100 000,00 грн. за договором №250516 від 25.05.2016 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013).

Перевіривши розрахунок 3% річних, нарахованих за період з 01.01.2019 по 20.04.2021, суд вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому розмірі 6 904,11 грн., оскільки розрахунок позивача є арифметично правильним.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, які підлягають стягненню з відповідача за період з січня 2019 по березень 2021 становлять 13 675,53 грн., а тому вимога позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із солідарним стягненням з відповідач а 100 000,00 грн. основнго боргу, 3% річних за період з 01.01.2019 по 20.04.2021 в розмірі 6 904,11 грн. та інфляційних нарахувань за період січень 2019 - березень 2021 у розмірі 13 675,53 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 224,47 грн. слід відмовити.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на судовий збір покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 100 000,00 грн. заборгованості за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, 13 675,53 грн. інфляційних втрат та 6 904,11 грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 100 000,00 грн. заборгованості за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, 13 675,53 грн. інфляційних втрат, 6 904,11 грн. 3% річних та 2 265,78 грн. - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ.

В частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 224,47 грн. - інфляційних втрат та 4,22 грн. судового збору - відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.09.2021

Суддя Н.Г. Назаренко