ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р. Справа№ 910/429/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Пантелієнка В.О.

Гарник Л.Л.

За участю секретаря судового засідання Брунько А.І.

та представників сторін: не з`явились.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестом" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2021

у справі №910/429/20 (суддя Івченко А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестом" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича

до ОСОБА_1

про визнання недійсним договору та застосування реституції

в межах справи №910/17629/18

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укройлпродукт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестом"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/17629/18 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укройлпродукт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестом" про банкрутство (провадження у справі про банкрутство відкрито ухвалою суду від 20.02.2019).

У січні 2020 року до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестом" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Демчана О.І. до ОСОБА_1 про визнання недійсними договору та застосування реституції на підставі ст. ст. 7, 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/17629/18 (910/429/20) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бестом" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/429/20 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити; визнати недійсним договір надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №11-10/П від 11.10.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бестом" та ОСОБА_1 ; стягнути з громадянина України ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестом" 4 800 465,00 грн.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт відмічає, що станом на дату перерахування ТОВ "Бестом" коштів у розмірі 4 800 465,00 грн за договором надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги на користь ОСОБА_1 у банкрута вже була наявна заборгованість перед ПАТ «Фортуна-Банк» на загальну суму 38 566 210,10 грн.

Відтак скаржник стверджує, що в результаті укладення вказаного договору виконання грошових зобов`язань боржника перед іншими кредиторами стало неможливим.

Разом з тим ліквідатор зауважує, що оскільки спірний договір було укладено 11.10.2017, то в даному випадку застосуванню підлягають положення ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» а не ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 (колегією суддів у складі: головуючий суддя - Верховець А.А., судді - Гарник Л.Л., Шаптала Є.Ю.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Бестом" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/429/20; скаргу призначено до розгляду на 31.08.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 розгляд апеляційної скарги ТОВ "Бестом" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/429/20 призначено на 28.09.2021.

27.09.2021 до суду апеляційної інстанції від ліквідатора ТОВ "Бестом" арбітражного керуючого Демчана О.І. надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі ліквідатора.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2021, здійсненого у зв`язку із перебуванням судді Шаптали Є.Ю., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, у справі №910/429/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Верховця А.А., суддів Гарник Л.Л., Пантелієнка В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Бестом" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/429/20 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів.

В судове засідання 28.09.2021 відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи, що явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, беручи до уваги строк розгляду справи та клопотання скаржника про розгляд справи без його участі, а також з урахуванням того, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ТОВ "Бестом" за відсутності представника відповідача, за наявними матеріалами справи яких достатньо для розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги ТОВ "Бестом" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Стаття 7 КУзПБ встановлює, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник, за правилами позовного провадження, як відокремлене провадження у справі про банкрутство.

У силу ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені після порушення провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство, якщо, зокрема, боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог.

Заяву про визнання недійсними правочинів, вчинених боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство має право подавати кредитор або арбітражний керуючий.

11.01.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява ТОВ "Бестом" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Демчана О.І. до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги та застосування реституції на підставі ст. ст. 7, 42 КУзПБ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір укладений в той період коли у банкрута вже була наявна заборгованість перед ПАТ «Фортуна-Банк» у розмірі 38 566 210,10 грн, перед ТОВ «Укройлпродукт» у розмірі 1 000 000,00 грн та 15 000,00 грн судового збору (згідно рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2017 у справі №910/9844/17), 120 000,00 грн та 1 800,00 грн судового збору (згідно рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі №910/20948/17).

Крім того ліквідатор відмітив, що кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Укройлпродукт» є ОСОБА_1 , що в свою чергу свідчить про те, що ініціюючий кредитор у справі про банкрутство ТОВ "Бестом" є пов`язаною особою з ОСОБА_1

ОСОБА_1 щодо вимог заяви ліквідатора боржника заперечує, зазначаючи, що 11.04.2018 між ТОВ "Бестом", ТОВ «Фактор Енерго» та ОСОБА_1 укладено договір переведення боргу №11/04/18-1, відповідно до якого зобов`язання ОСОБА_1 у сумі 4 800 465,00 грн переводиться на ТОВ «Фактор Енерго», а ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язується перерахувати на користь ТОВ «Фактор Енерго» плату за прийняття боргу у розмірі 4 800 465,00 грн.

ОСОБА_1 стверджує, що свої зобов`язання виконав у строк, грошові кошти в розмірі 4 800 465,00 грн перерахував, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків.

Дослідивши позовну заяву ТОВ "Бестом" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Демчана О.І. та матеріали справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 11.10.2017 між ТОВ "Бестом" та ОСОБА_1 укладено договір надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №11-10/П, згідно якого позикодавець надав позичальнику позику у розмірі 4 800 465,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути надані кошти до 11.10.2020.

В ході виконання повноважень ліквідатора банкрута, арбітражним керуючим Демчаном О.І. встановлено, що ТОВ "Бестом" в проміжок часу з 12.10.2017 по 13.11.2017 перераховано ОСОБА_1 кошти у розмірі 4 800 465,00 грн у якості позики на підставі договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №11-10/П від 11.10.2017 (виписка по особовому рахунку ТОВ "Бестом" долучена ліквідатором до матеріалів справи).

Проте, отримані ОСОБА_1 у якості позики кошти від ТОВ "Бестом" не повернуті.

Разом з тим, як відмічає ліквідатор, станом на дату перерахування ТОВ "Бестом" коштів у розмірі 4 800 465,00 грн за договором надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги на користь ОСОБА_1 у боржника вже була наявна заборгованість перед ПАТ «Фортуна-Банк» на загальну суму 38 566 210,10 грн.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2017 у справі №910/9844/17 стягнуто з ТОВ "Бестом" на користь ТОВ «Укройлпродукт» суму боргу в розмірі 1 000 000,00 грн та 15 000,00 грн судового збору.

Також рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі №910/20948/17 стягнуто з ТОВ "Бестом" на користь ТОВ «Укройлпродукт» 120 000,00 грн та 1 800,00 судового збору.

Вказані обставини встановлені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у справі №910/17629/18, якою відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Бестом".

За наведеного, ліквідатор ТОВ "Бестом" стверджує, що договір надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №11-10/П від 11.10.2017 підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 2 ст. 42 КУзПБ (згідно заяви поданої до суду першої інстанції). Однак в апеляційній скарзі ліквідатор боржника відмічає, що оскільки спірний договір було укладено 11.10.2017, то в даному випадку застосуванню підлягають положення ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство), а не ст. 42 КУзПБ.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В статті 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні положення містять статті 525, 526 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України, яка кореспондується з положеннями статті 599 ЦК України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням.

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК України, загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції відмічає, що інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у справі №904/7905/16 від 02.06.2021 дійшов висновку, що норми статті 42 КУзПБ з урахуванням приписів пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, який стосується процесуальних норм КУзПБ, застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих після вступу в дію КУзПБ, а темпоральним критерієм її застосування є дата відкриття провадження у справі про банкрутство. Передбачений статтею 42 КУзПБ трирічний строк у будь-якому разі відраховується від дати відкриття провадження у справі про банкрутство. Такий строк з огляду на вступ в дію КУзПБ 21.10.2019 може повноцінно діяти лише у разі відкриття відповідного провадження після 21.10.2022.

На підтвердження такого розуміння застосування статті 42 КУзПБ свідчить також усталений в судовій практиці підхід щодо застосування норм закону під час визнання правочину недійсним, згідно з яким відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Зазначений підхід підтверджується висновками, що містяться в постанові Верховного Суду України від 22.02.2017 у справі №592/1809/15-ц, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №911/3023/15, від 15.01.2019 у справі №904/10887/16, від 08.10.2019 у справі №925/1288/18, від 19.11.2019 у справі №904/3935/18, від 17.12.2019 у справі №910/2114/19, від 15.05.2020 у справі №904/3938/18, від 09.07.2020 у справі №910/9641/19 тощо.

Тобто підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину, тоді як підстави визнання правочинів боржника недійсними, що містяться в статті 42 КУзПБ, не є повністю тотожними (ідентичними) з підставами, що містилися в статті 20 Закону про банкрутство, чинного до 21.10.2019.

Тому приписи статті 42 КУзПБ у частині підстав для визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію КУзПБ, тобто до 21.10.2019. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019, - підлягають застосуванню приписи статті 20 Закону про банкрутство.

Ураховуючи викладене, оскільки провадження у справі про банкрутство ТОВ "Бестом" та вчинення спірного правочину від 11.10.2017 мали місце (провадження було порушено, а правочин вчинено боржником) до введення в дію КУзПБ, на спірні правовідносини поширюються положення ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а не ст. 42 КУзПБ, як вірно відмічено ліквідатором боржника в апеляційній скарзі.

Північний апеляційний господарський суд відмічає, що стаття 20 Закону про банкрутство регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в період до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство. Вказана стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 20 Закону про банкрутство у разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або конкурсного кредитора про визнання недійсним правочину (договору) або спростування майнових дій боржника господарський суд виносить ухвалу, у резолютивній частині якої зазначається висновок про стягнення з особи, якій були сплачені кошти чи було передане інше майно, коштів на користь боржника.

Слід звернути увагу, що судам при розгляді спорів в поряду ст. 20 Закону про банкрутство, належить брати до уваги, що дії боржника, зокрема але не виключно, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом року, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Оскільки період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника, у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство, є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, частиною 1 ст. 20 Закону про банкрутство встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Законі строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведеної норми, а майнові дії спростовані із застосуванням наслідків передбачених цією нормою.

Як було зазначено вище, ТОВ "Бестом" перерахувало ОСОБА_1 кошти у розмірі 4 800 465,00 грн на підставі договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №11-10/П від 11.10.2017. Однак, відповідач зазначені кошти не повернув.

Так, відповідач стверджує, що виконав свої зобов`язання у повному обсязі, оскільки перерахував 4 800 465,00 грн на рахунок ТОВ «Фактор Енерго», згідно договору №11/04/18-1 від 11.04.2018 про переведення боргу.

Відповідно до п. 1 договору №11/04/18-1 від 11.04.2018 ОСОБА_1 переводить на ТОВ «Фактор Енерго» борг (грошове зобов`язання) у розмірі 4 800 465,00 грн, а ТОВ «Фактор Енерго» приймає борг та погоджується виконати зазначені грошові зобов`язання перед кредитором в строк до 10.05.2020.

Не пізніше 31.12.2020 ОСОБА_1 сплачує ТОВ «Фактор Енерго» плату за прийняття боргу грошові кошти в сумі 4 800 465,00 грн, шляхом перерахування вказаної суми на банківський рахунок ТОВ «Фактор Енерго» або в інший спосіб, визначений сторонами та не заборонений чинним законодавством України (п. 3 договору).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що наданий ОСОБА_1 акт звірки взаємних розрахунків не може бути прийнятий в якості належного доказу виконання зобов`язаннь за договором, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Так, відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Він відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №905/1198/17; від 24.10.2018 у справі №905/3062/17; від 05.03.2019 у справі №910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі №916/1727/17.

Таким чином, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів сплати ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фактор Енерго» грошових коштів у сумі 4 800 465,00 грн, а також враховуючи неповернення боржнику грошових коштів за договором №11-10/П від 11.10.2017 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, слід дійти висновку, що боржник уклав спірний договір в супереч інтересам товариства.

При цьому слід звернути увагу, що станом на час укладення спірного договору, за яким боржник надав ОСОБА_1 безвідсоткову позику у сумі 4 800 465,00 грн на 3 роки, у боржника вже існувала заборгованість перед ПАТ «Фортуна-Банк» на загальну суму 38 566 210,10 грн.

Також рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2017 у справі №910/9844/17 стягнуто з ТОВ "Бестом" на користь ТОВ «Укройлпродукт» суму боргу в розмірі 1 000 000,00 грн та 15 000,00 грн судового збору.

Суд звертає увагу, що будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання, повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення.

У цій справі сукупність встановлених обставин свідчить, що укладення ТОВ "Бестом" з ОСОБА_1 договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги призвело до зменшення обсягу майнових активів боржника та його неплатоспроможності, а також спрямовано на завдання шкоди кредиторам.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора, зокрема, у разі коли боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

Не зважаючи на те, що укладення спірного договору призвело до зменшення обсягу майнових активів боржника та його неплатоспроможності, відсутні підстави для визнання договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №11-10/П від 11.10.2017 недійсним в силу положень ст. 20 Закону про банкрутство, оскільки оспорюваний правочин укладено боржником за 1 рік та 4 місяці перед порушенням провадження у справі про банкрутство ТОВ "Бестом" (20.02.2019), а відтак він не підпадає під річний підозрілий період в розумінні ст. 20 Закону про банкрутство.

За наведеного, зважаючи на правове обґрунтування апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав, передбачених ст. 20 Закону про банкрутство, для визнання недійсним договору №11-10/П від 11.10.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестом" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. та скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 30.06.2021.

В зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестом" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/429/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/429/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/429/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України, ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено 01.10.2021.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді В.О. Пантелієнко

Л.Л. Гарник