номер провадження справи 17/108/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2021 Справа № 908/2029/21

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсун В.Л. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників матеріали справи № 908/2029/21

за позовною заявою: концерну "Міські теплові мережі", 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137

фактична адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, 4

до відповідача: фізичної особи-підприємця Шевченко Юрія Володимировича, АДРЕСА_1

про стягнення 13 371,48 грн.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

13.07.21 до господарського суду Запорізької області від концерну "Міські теплові мережі" (далі концерн "МТМ") надійшла позовна заява за вих. від 30.06.21 про стягнення з фізичної особи-підприємця Шевченко Юрія Володимировича (надалі ФОП Шевченко Ю.В.) 22 229,69 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.09.08 № 203165.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 908/2029/21 між суддями від 13.07.21, вказану позовну заяву визначено до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 21.07.21 судом позовну заяву за вих. від 30.06.21 прийнято до розгляду та відкрито провадження у господарській справі № 908/2029/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи.

Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Частинами 1-3 ст. 252 ГПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Згідно із ч. 5 та ч. 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Як свідчать наявні матеріали справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ні позивач, ні відповідач суду не надали. Докази зворотнього в матеріалах цієї справи відсутні.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач у позовній заяві за вих. від 30.06.21 зазначає, що позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем господарських зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.09.08 №203165 щодо здійснення з позивачем повного та своєчасного розрахунку за поставлену теплову енергію за період з листопада 2018 року по квітень 2021 року. Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача за вказаний період станом на час звернення до суду із позовною заявою складає 21 848,96 грн. За порушення основного грошового зобов`язання позивач, окрім 21 848,96 грн. основного боргу, просить стягнути з відповідача в судовому порядку 132,47 грн. інфляційних втрат та 247,99 грн. 3 % річних.

06.08.21 до суду надійшов відзив за вих. від 04.08.21 на позовну заяву, в якому відповідач визнає суму основної заборгованості у розмірі 13 488,96 грн. та просить суд розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців рівними частинами. Відповідач зазначає, що сума основного боргу в розмірі 8 360,00 грн. була сплачена останнім, що підтверджується копіями квитанцій (які додані до відзиву) та не враховані позивачем при подачі позовної заяви до суду. Крім того, відповідач просить суд при ухвалені рішення вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % сплаченого ним судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог та стягнути з відповідача лише 50 % судового збору у відповідності до ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Аналогічний строк подання відзиву визначено відповідачу судом в ухвалі від 21.07.21 про відкриття провадження у цій справі.

Судом враховано, що відзив за вих. від 04.08.21 на позовну заяву подано відповідачем у відповідності до чинного ГПК України та ухвали суду від 21.07.21, а тому, як наслідок приймається судом до розгляду.

17.08.21 до суду надійшла заява за вих. від 16.08.21 про зменшення позовних вимог (яка направлена поштою 16.08.21), в якій представник позивача просить суд стягнути з ФОП Шевченко Ю.В. 12 990,75 грн. основного боргу, 132,74 грн. інфляційних втрат та 247,99 грн. 3 % річних.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши заяву позивача за вих. від 16.08.21 судом прийнято до розгляду та задоволено вказану заяву в повному обсязі, а тому, як наслідок, судом в подальшому розглядаються позовні вимоги в розмірі 13 371,48 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи за № 908/2029/21 дозволяють розглянути справу по суті спору.

За таких обставин, спір у справі підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 20.09.21.

Дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.08 між концерном "Міські теплові мережі" в особі філії концерну "Міські теплові мережі" Орджонікідзевського району (Теплопостачальна організація) та фізичною особою-підприємцем Шевченко Юрієм Володимировичем (Споживач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203165 (Договір), за умовами якого (п. 1.2. договору), теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Згідно із п. 2.1. договору, теплова енергія відпускається Споживачу в Гкал згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби :

- опалення та вентиляцію - на протязі опалювального періоду;

- підігрів води - за наявної можливості;

- кондиціювання - по замовленню Споживача;

- інші технологічні потреби - по замовленню Споживача.

У відповідності до п. 6.2. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 6.3. договору, підставою для розрахунків Споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі.

Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити предоплату (п. 6.4. договору).

Додатком 1а до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.09.08 № 203165 визначено, що вказаний договір укладено для об`єкту розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 74, прим. 21.

Згідно із п. 10.2. договору, цей договір набуває чинності з 01.09.08 по 01.09.09.

Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору.

Судом прийнято до уваги те, що в установленому законом порядку договір не оспорювався, не визнавався недійсним та його дія не припинена. Доказів зворотнього жодною із сторін суду не надано та матеріали справи не містять.

Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази) суд дійшов висновку про наступне.

Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).

Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).

У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить ГК України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб`єкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Як свідчать наявні матеріали справи, на виконання умов договору позивачем у період з листопада 2018 р. по квітень 2021 р. включно поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 25 456,70 грн., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії за вказані періоди (копії яких долучені до матеріалів справи).

На підставі зазначених актів приймання-передачі теплової енергії концерном "МТМ" виставлено відповідачу рахунки на оплату відпущеної теплової енергії.

Вищевказані акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки були направлені позивачем на юридичну адресу Споживача (відповідача), що підтверджується долученими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями реєстрів на відправлення рекомендованих листів.

Крім того, Споживач відмовився від підписання Актів приймання-передачі теплової енергії, про що зазначено Теплопостачальною організацію на зворотній стороні відповідних актів.

Споживач на адресу позивача підписаних актів приймання-передачі теплової енергії не повернув, заперечень щодо їх підписання не надав.

Як зазначено в актах приймання-передачі теплової енергії, у разі неповернення оформленого акту або ненадання письмових заперечень про підписання акту в установлені договором терміни, акт вважається погодженим.

Відповідач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу Концерну "МТМ" не надав, належним чином оформлені акти приймання - передачі теплової енергії за спірний період не повернув та не підписав. Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами нарахованими Позивачем до оплати за відповідні періоди.

Відповідно до п. 6.4. договору визначено, що Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити предоплату.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з тим, відповідач взятих на себе договірних зобов`язань належним чином не виконав, оплату за спожиту теплову енергію за період з листопада 2018 р. по квітень 2021 р. включно здійснив не в повному обсязі, сплативши при цьому 12 465,95 грн.

Тому, як наслідок, за відповідачем утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 12 990,75 грн.

Факт наявності 12 990,75 грн. заборгованості підтверджується матеріалами справи.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов`язання. Зобов`язання відповідача оплатити надані послуги не припинено.

Враховуючи те, що станом на час розгляду спору в суді зобов`язання відповідача оплатити спожиту у період з листопада 2018 р. по квітень 2021 р. включно теплову енергію не припинено, відповідач оплату спожитої теплової енергії суду не довів, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 12 990,75 грн. за вказаний період обґрунтованими, заснованими на законі та договорі, і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 247,99 грн. за загальний період із 20.01.19 по 11.03.20 включно та інфляційні втрати у розмірі 132,74 грн. за загальний період з лютого 2019 року по лютий 2020 року (розрахунок міститься в матеріалах цієї справи).

Перевіривши розрахунок розміру 3 % річних за допомогою ІПС "Законодавство", суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність вимог позивача щодо стягнення з відповідача загальної суми 3 % річних у розмірі 247,99 грн. за спірний період, сума якої заявлено меншою ніж вона є за підрахунком суду.

Перевіривши розрахунок розміру інфляційних втрат за допомогою ІПС "Законодавство", суд дійшов висновку, що розмір інфляційних втрат за загальний період з лютого 2019 року по лютий 2020 року (згідно розрахунку позивача) повинен становити 132,46 грн.

А тому, як наслідок судом задовольняється вимога позивача про стягнення з відповідача у цій справі 132,46 грн. інфляційних втрат. В іншій частині стягнення інфляційних втрат судом відмовляється як необґрунтована та безпідставно заявлена вимога.

Відповідачем у відзиві за вих. від 04.08.21 на позовну заяву заявлено клопотання про розстрочення виконання судового рішення щодо сплати суми боргу строком на 12 календарних місяців з дня ухвалення такого рішення.

Підстави для розстрочення виконання рішення відповідачем викладено у відзиві від 04.08.21 на позовну заяву. Зокрема, відповідач вказує, що внаслідок певних проблем зі здоров`ям, а також внаслідок тривалих карантинних заходів, які мали місце в 2020 році та у першій половині 2021 року, знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому стані та не має можливості погасити усю заборгованість перед позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частиною 1 ст. 331 ГПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

Згідно з частинами 4, 5 ст. 331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Окрім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Проаналізувавши надані відповідачем докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вказані відповідачем обставини не підтверджені жодними документами та матеріали справи № 908/2029/21 не містять жодних доказів для задоволення клопотання щодо розстрочки виконання рішення.

Тому, як наслідок, суд відмовляє відповідачу в задоволенні клопотання щодо розстрочки виконання рішення на 12 місяців.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Частиною 1 ст. 130 ГПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне положення закріплено у ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, наявні підстави визначені ч. 1 ст. 130 ГПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" для вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору , а саме 1 134,88 грн., сплаченого при поданні позову з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Інші 50 %, а саме 1 134,89 грн. судового збору відповідно до вимог п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 24, 126, 129, 130, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252, 331 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Шевченко Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, , р/р НОМЕР_2 Філії -АТ «Укрексімбанк», код МФО 322313 ) - 12 990 (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн. 75 коп. основного боргу. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Шевченко Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, , р/р НОМЕР_3 у ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», код МФО 320478 ) - 247 (двісті сорок сім) грн. 99 коп. 3 % річних, 132 (сто тридцять дві) грн. 46 коп. інфляційних втрат та 1 134 (одну тисячу сто тридцять чотири) грн. 89 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

Повний текст рішення складено 27.09.2021.

Суддя В.Л. Корсун