номер провадження справи 5/95/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 Справа № 908/1980/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянув матеріали позовної заяви

За позовом: Малого приватного підприємства АЛЕКС (89300, Закарпатська область, м. Свалява, вул. Машкіна, буд. 1; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТО-НАР (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Юннатів, буд. 10; )

про стягнення 46367,53 грн.,

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

08.07.2021 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Малого приватного підприємства АЛЕКС до Товариства з обмеженою відповідальністю ТО-НАР про стягнення 46 367,53 грн.

08.07.2021 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 12.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1980/21 в порядку спрощеного позовного провадження, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи, присвоєно справі номер провадження 5/95/21 та ухвалено розгляд справи по суті розпочати з 10.08.2021 р.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

13.09.2021р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 24 травня 2018 року між МПП «АЛЕКС» та ТОВ «ТО-НАР» було укладено Договір № 171/05, згідно якого Позивач зобов`язувався продати Відповідачу мінеральну воду (далі - Товар) в асортименті та розфасовці, по кількості, ціні та на умовах, вказаних у Договорі, а Відповідач зобов`язувався своєчасно оплачувати вартість Товару, згідно п.2.2 Договору, відповідно до якого Відповідач (покупець) здійснює оплату за поставлену партію Товару у повному обсязі (100%) протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту її отримання. Обов`язок по оплаті товару, враховуючи відтермінування 21 календарний день виник у Відповідача - з 25.07.18р. Від імені Відповідача - ТОВ «ТО-НАР» договір було укладено в особі директора Південної філії ТОВ «ТО-НАР» Солоусова О.Ю., що мав відповідні повноваження та діяв на підставі Положення про Південну філію, затвердженого 26.07.2016 р., наказу № 5-в від 29.07.2016р., та довіреності № 05 від 01.08.2017р. Позивач належно виконав свої зобов`язання, адже передав та надав первинний документ бухгалтерського обліку - видаткову накладну, що підписана обома Сторонами, а Відповідач, порушивши умови Договору, всупереч п.2.2., п.7.2. Договору, ст.ст. 526, 530, 692 ЦК, не вніс у повному обсязі у встановлений строк оплату згідно видаткової накладної № РН-АЛ00816 від 04.07.18р. та ТТН № від 04.07.18 р на суму 66 528,00 гривень. 19.09.2018р. Позивач звернувся до Відповідача з листом - нагадуванням № 141 про борг у розмірі 56 528,00 грн. З метою досудового врегулювання спору Позивач неодноразово 05.10.2018р., 15.03.2019р., 16.12.2019р., 21.01.2021р., 11.06.2021 р. поштовим листом в порядку ст. 19 ГПК України, Позивач надсилав Відповідачу претензії, у відповідь на які Відповідач гарантував оплату і частково сплатив 25.07.2019р. 10 000,00 грн. та 26.07.19р. - 10 000,00 грн. Отже, заборгованість Відповідача згідно Договору № 171/05 від 24.05.18р. складає 36 528,00 гривень, що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків станом на 29.06.21р. Крім того, відповідно до п. 8.1, п. 8.2. Договору, ст.ст.230, 231, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, ст. 611 ЦК, Позивач застосовував до Відповідача штрафні санкції, а саме: пеню у розмірі 6 621,06 грн. та 3% річних за весь час прострочення (ст. 625 ЦКУ) у розмірі 3218,47 грн. Посилаючись на ст.ст. 193, 222 Господарського кодексу України, ст.ст. 257, 629, 631, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтранс України № 363 від 14.10.1997р., просить стягнути з Відповідача суму боргу у розмірі 46 367,53 гривень судові витрати.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до безкоштовного запиту до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 13.09.2020р., який отримано судом з офіційного сайту Міністерства юстиції України: https://usr.minjust.gov.ua, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю ТО-НАР () було: 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Юннатів, буд. 10.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 12.07.2021р. про відкриття провадження у справі №908/1980/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю ТО-НАР: 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Юннатів, буд. 10.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до роздруківки з БД Діловодство спеціалізованого суду Господарського суду Запорізької області зареєстровано поштове повідомлення, відповідно до якого ТОВ ТО-НАР не отримало копію вказаної ухвали суду від 12.07.2020 р. та відправлення повернуто до суду 19.08.2020р.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Запропонований ухвалою суду від 12.07.2020 р. про відкриття провадження у справі письмовий відзив на позовну заяву та додані до нього документи, відповідач на адресу суду не надіслав, як і доказів повної або часткової оплати суми, заявленої позивачем до стягнення, отже своїми правами, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України, не скористався.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2018 року між малим приватним підприємством «АЛЕКС та товариством з обмеженою відповідальністю «ТО-НАР» було укладено Договір № 171/, згідно якого Позивач зобов`язувався продати Відповідачу мінеральну воду (далі - Товар) в асортименті та розфасовці, по кількості, ціні та на умовах, вказаних у Договорі. Відповідач, в свою чергу, зобов`язується своєчасно оплачувати вартість Товару,

згідно п.2.2 Договору, відповідно до якого Відповідач (покупець) здійснює оплату за поставлену партію Товару у повному обсязі (100%) протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту її отримання.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що продавець за домовленістю с покупцем поставляє Покупцеві Товар партіями на умовах СРТ (згідно правилами Інкотермс 2010) за вказаною у замовленні адресою складу Покупця.

Датою поставки партії Товару вважається дата прийомки Товару на складі Покупця.

Факт приймання Товару на складі Покупця підтверджується підписом представника Покупця на товарно-супровідних документах (ТТН, видаткових накладних і т.д.) (п. 4.3).

Право власності на Товар переходить з моменту його фактичного отримання Покупцем, про що свідчать підписані ним супровідні документи. (п. 6.2).

У п.7.2. Договору Відповідач гарантує, що оплата за поставлений товар буде проведена в повному обсязі та в строк, визначений у Договорі.

Крім того, відповідно до п. 8.1. Договору у випадку несвоєчасної сплати платежів Покупець зобов`язаний відшкодувати Продавцю пеню за кожен день прострочення оплати у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 8.2. Договору за порушення умов Договору Покупець відшкодовує 3% річних від простроченої суми, і безпідставне користування грошима та інфляційні збитки.

Пунктом 11.4. Договору встановлено термін дії договору і зазначено, що він діє до 31 грудня 2018 року, а за відсутності заперечень Сторін термін дії Договору продовжується на кожний наступний рік. Пункт 8.6. передбачає, що припинення дії та/або розірвання договору, згідно п.11.5. не звільняє Покупця від зобов`язань по оплаті поставленого продавцем товару та суми виставленої неустойки,

Від імені Відповідача - ТОВ «ТО-НАР» договір було укладено в особі директора Південної філії ТОВ «ТО-НАР» Солоусова Олександра Юрійовича, що мав відповідні повноваження та діяв на підставі Положення про Південну філію, затвердженого 26.07.2016р., наказу № 5-в від 29.07.2016р., та довіреності № 05 від 01.08.2017р., відповідно до п. 3 якої директор філії має право укладати і виконувати договори, контракти та інші угоди з юридичними та фізичними особами, що відносяться до діяльності філії, за винятком договорів банківського кредиту. Згідно п. 6.3. Положення про Південну філію ТОВ «ТО-НАР», директор філії укладає від імені та за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «ТО-НАР» правочини та території діяльності філії; від імені Товариства на підставі відповідної довіреності вживає заходів досудового врегулювання спорів, що виникають у зв`язку з діяльністю філії та на території її діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 Цивільного кодексу України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач належно виконав свої зобов`язання за договором та передав Товар (воду мінеральну) Покупцю (Відповідачу) згідно видаткової накладної, що підписана обома Сторонами, № РН-АЛ00816 від 04.07.2018р. та за ТТН № від 04.07.2018 р. на суму 66 528,00 гривень.

Видаткова накладна та товарно-транспортна накладна оформлені належним чином, та містять обов`язкові реквізити та підписи уповноважених представників Позивача та Відповідача (Бондар Е.Е.), а також транспортної компанії, що здійснювала перевезення згідно договору перевезення вантажу № 22/09/14 від 22.09.2014 р., укладеного між Позивачем та перевізником ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик».

З огляду на умови п. 2.2 Договору обов`язок Відповідача по оплаті товару, враховуючи відтермінування 21 календарний день, виник з 25.07.2018 р.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача з претензіями від 05.10.2018 р., 15.03.2019 р., 16.12.2019 р., 21.01.2021 р., 11.06.2021 р. в порядку ст. 19 ГПК України з нагадуванням про необхідність оплати боргу. За наслідками розгляду претензій Відповідач частково здійснив оплату товару: 25.07.2019р. - 10 000,00 грн. та 26.07.2019р. - 10 000,00 грн., що визнається самим Позивачем та не потребує доведенню відповідно до ст. 75 ГПК України. Інші претензії та акти звіряння заборгованості залишені Відповідачем без відповіді та реагування.

На день прийняття рішення Відповідач суму боргу за Договором № 171/05 від 24.05.2018р. у розмірі 36 528,00 грн., не сплатив, доказів зворотного суду не представив.

Також Позивач нарахував штрафні санкції за порушення Відповідачем умов Договору, а саме: пеню у розмірі 6 621,06 грн. та 3% річних за весь час прострочення (ст. 625 ЦКУ) у розмірі 3218,47 грн. (розрахунок № 125 від 30.06.2021р.)

Таким чином, загальна сума заявлена Позивачем до стягнення складається із суми заборгованості за товар - 36 528,00 грн., пені - 6 621,06 грн. та 3% річних - 3218,47 грн. і разом становить 46367,53 гривень.

Приймаючи рішення суд враховує, що за приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 4. ст. 631 ЦК визначено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приймаючи рішення суд також виходить з того що Цивільним кодексом України визначено:

Стаття 549. Поняття неустойки

1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

2. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

3. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 614. Вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання

1. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

2. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

3. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним.

Стаття 615. Одностороння відмова від зобов`язання

1. У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

2. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

3. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Стаття 624. Збитки і неустойка

1. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

2. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою.

3. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.

Стаття 625. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання

1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський кодекс України також встановлює:

Частина 1 статті 193: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Частина 1 статті 230: Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 6 ст. 232: нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що сума основаного боргу заявлена Позивачем до стягнення з Відповідача у розмірі 36 528,00 грн. підтверджується матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Дослідивши за допомогою інформаційної системи "Законодавство" здійснений Позивачем розрахунок пені - 6 621,06 грн. та 3% річних - 3218,47 грн. суд вважає, що він відповідає вимогам чинного законодавства і також підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20, наголосив на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, застосовуючи вказані вимоги ст. 79 ГПК України у цій справі суд вважає за необхідне зазначити, що важливим є не скільки доказів буде надано за кількістю, а їх змістовна вага. Таким чином, вірогідність доказів означає їх домінування не у кількісному вимірі (тобто кількості наданих стороною документів, заяв свідків тощо), а у якісному вимірі (тобто впливі усіх доказів в їх сукупності та окремо на переконання суду у більшій ймовірності існування факту, ніж його відсутності).

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене та за відсутності будь-яких поданих Відповідачем заперечень проти позову та відповідних доказів, суд дійшов висновку, що подані Позивачем докази на підтвердження доводів позовної заяви більш вірогідно свідчать про взяття відповідачем на себе зобов`язань щодо доставки покупцям товарів Позивача та зворотного повернення грошових коштів, сплачених отримувачами цих товарів, Позивачу, аніж відсутність такого обов`язку.

Доказів оплати суми боргу у загальному розмірі 46367,53 грн. Відповідачем суду не надано, як і контррозрахунку вказаних сум та доказів на спростування доводів Позивача.

З урахуванням викладеного, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за товар - 36 528,00 грн., пені - 6 621,06 грн. та 3% річних - 3218,47 грн., що разом становить 46367,53 гривень, - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТО-НАР (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Юннатів, буд. 10; ) на користь Малого приватного підприємства АЛЕКС (89300, Закарпатська область, м. Свалява, вул. Машкіна, буд. 1; ) суму заборгованості за товар - 36 528 (тридцять шість тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн. 00 коп., пеню - 6 621 (шість тисяч шістсот двадцять одну) грн. 06 коп. та 3% річних - 3 218 (три тисячі двісті вісімнадцять) грн. 47 коп., а також 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.09.2021 р.

Суддя К.В.Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.