ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 вересня 2021 року Справа № 903/209/21

за позовом: Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, м. Луцьк

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. Державне підприємство "Старовижівське лісове господарство", смт. Стара Вижівка, Волинська обл.

2. Кабінет Міністрів України, м. Київ

до відповідача 1: Ковельської районної державної адміністрації, м.Ковель, Волинська обл.

до відповідача 2: Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, м. Луцьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Старовижівська селищна рада, смт. Стара Вижва, Ковельський р-н.

про визнання незаконними та скасування розпоряджень Старовижівської районної державної адміністрації, усунення перешкод у здійсненні права розпорядження земельною ділянкою площею 9,5984 га шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним припиненням речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Гофман А.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача 1: н/з

від відповідача 2: Ковальчук О.В., довіреність від 21.12.2020 №0-3-0.6-24/62-20

від третьої особи КМУ: Савчук Г.Р., витяг з ЄДРПОУ

від третьої особи Старовижівської селищної ради: Янчук С.М., довіреність від 31.08.2021

від третьої особи ДП "Старовижівське лісове господарство": Багацький Є.Г., ордер від 11.04.2021

у судовому засіданні взяв участь прокурор відділу прокуратури Волинської області: Присяжнюк І.Б., посвідчення від 25.01.2021

Встановив: Заступник керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся з позовом до відповідачів 1) Старовижівської районної державної адміністрації, 2) Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318 Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989;

- визнати незаконним та скасувати п. 461 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 №351 Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318;

- усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою площею 9,5984 га, кадастровий номер :02:000:9989 шляхом скасування її державної реєстрації в державному земельному кадастрі;

- усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпоряджатися земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2016, індексний номер 32731903, яким проведено державну реєстрацію за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області права власності: державна на земельну ділянку площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням речових прав Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, а саме: права власності - державна на земельну ділянку площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачами норм земельного законодавства.

Ухвалою суду від 29.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.05.2021 о 10:30 год. Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство Старовижівське лісове господарство (44400, Волинська область, смт. Стара Вижівка, вул. Незалежності, 66). Запропоновано: відповідачам подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, прокурору, третій особі, докази чого подати суду; прокурору та позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачам та третій особі; відповідачам - заперечення на відповідь прокурора та позивача протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання прокурору, позивачу та третій особі; третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду письмові пояснення по суті пред`явленого позову, документи в їх обґрунтування, докази їх надіслання іншим учасникам по справі.

Ухвалу суду від 29.03.2021 ГУ Держгеокадастру у Волинській області отримало 31.03.2021, ДП "Старовижівське лісове господарство" - 02.04.2021 (а.с. 161, 167).

Строк для подання відзивів - по 15 та 19 квітня 2021 відповідно.

ДП "Старовижівське лісове господарство" у поясненнях від 11.04.2021 (а.с. 168-173), отриманих судом 12.04.2021, від 25.05.2021 (т.2, а.с.13-24) позовні вимоги підтримує. Вказує, що з аналізу долучених розпоряджень та наказів органів державної влади вбачаться, що дії Старовижівської РДА та ГУ Держгеокадастру у Волинській області спрямовані на вилучення земельних ділянок лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення. При вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення ст. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України. Базове лісовпорядкування, в тому числі і щодо спірної лісової ділянки, проведено у 2012 році Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО "Укрдержліспроект", тобто до прийняття оспорюваного розпорядження від 26.12.2013. Земельна ділянка з моменту прийняття спірних рішень не огороджувалась, не забудовувалась, інформація про відведені у користування земельні ділянки за рахунок земель лісогосподарського призначення у загальнодоступних базах даних відсутня.

Згідно плану лісонасаджень Старовижівського лісництва спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду, повністю накладається на землі державного лісового фонду Старовижівського лісового господарства (т.1, а.с.168--174).

Волинська обласна прокуратура у клопотанні №15-841 вих 21 від 15.04.2021 (а.с. 176-191) у зв`язку з реорганізацією відповідача 1 просить замінити відповідача Старовижівську РДА належним відповідачем Ковельською РДА (т.1, а.с.175-191).

ГУ Держгеокадастру у Волинській області у відзиві від 14.04.2021 №9-3-0.6-2585/2-21 (а.с. 192-204, надісланий 14.04.2021) позов просить залишити без розгляду у зв`язку з відсутністю законних підстав для представництва інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності, оскільки прокуратурою не надано можливості КМУ щодо оскарження підстав для представництва його інтересів в суді в порядку ч. 4 ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" або подання позову самостійно. У позові просить відмовити. Вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка до розроблення матеріалів лісовпорядкування 2012 року була надана ДП "Старовижівське лісове господарство". Матеріали лісовпорядкування не є документацією, яка згідно чинного законодавства встановлює категорію земель, а тому не може братися судом до уваги як доказ, що підтверджує належність земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення (т.1, а.с.192-204).

Волинська обласна прокуратура у відповіді №15-865 вих21 від 20.04.2021 на відзив (а.с. 205-224, надіслана 20.04.2021) позовні вимоги підтримує. Зазначає, що вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб має право виключно КМУ, у зв`язку з чим спірну земельну ділянку неправомірно віднесено до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як земельну ділянку сільськогосподарського призначення із зазначенням її розпорядника ГУ Держгеокадастру у Волинській області.

Суд протокольною ухвалою від 12.05.2021 продовжив строк для подання відповіді на відзив та долучив її до матеріалів справи (т.1, а.с.205-225).

ГУ Держгеокадастру у Волинській області у запереченнях від 23.04.2021 (а.с. 226-242, надісланих суду 23.04.2021) позов просить залишити без розгляду, оскільки у даній справі не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання своїх функцій Кабінетом Міністрів України, який може бути позивачем та відповідачем у судах, зокрема звертатись до суду якщо це необхідно для здійснення його повноважень. Обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави. У позові просить відмовити. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка до розроблення матеріалів лісовпорядкування 2012 року була надана ДП "Старовижівське лісове господарство". Матеріали лісовпорядкування не є документацією, яка згідно чинного законодавства встановлює категорію земель, а тому не може братися судом до уваги як доказ, що підтверджує належність земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення (т.1, а.с.226-243).

КМУ у відповіді від 28.04.2021 №09.1-13/21/429 на відзив позовні вимоги підтримує. Зазначає, що дії Старовижівської РДА спрямовані на вилучення земельних ділянок лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення. Ефективне відновлення порушених інтересів держави в даному випадку можливе шляхом звернення органами прокуратури до суду в інтересах держави в особі КМУ. Просить продовжити строк для подання відповіді на відзив (т.1, а.с.244-265).

На підставі ст.ст. 119-120 ГПК України, суд протокольною ухвалою від 12.05.2021 продовжив строк Кабінету Міністрів України на подання відповіді на відзив та долучив її до матеріалів справи.

Ухвалами суду від 12.05.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів по 28.06.2021. Замінено первісного відповідача Старовижівську районну державну адміністрацію належним відповідачем Ковельською районною державною адміністрацією. Зобов`язано Волинську обласну прокуратуру надіслати Ковельській районній державній адміністрації копію позовної заяви з доданими документами, докази надіслання подати суду. Зобов`язано учасників справи направити Ковельській районній державній адміністрації надані суду відзиви, відповіді на відзив, заперечення на відповідь та інші подані докази чи пояснення, докази надіслання подати суду. Запропоновано Ковельській районній державній адміністрації подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати сторонам, докази чого подати суду. Строки на подання відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив встановлені ухвалою суду від 29.03.2021. Повідомлено Ковельську районну державну адміністрацію про відкладення підготовчого засідання на 15.06.2021 о 10:00 год.

Волинська обласна прокуратура у поясненнях на заперечення відповідача-2 від 07.06.2021 не погоджується з доводами Держгеокадастру щодо відсутності представницьких повноважень, клопотання про залишення позову без розгляду просить відхилити (т.2, а.с.27-69).

Ковельська районна державна адміністрація у клопотанні від 14.06.2021 (т.2, а.с.70) просить розгляд справи розпочати спочатку. При постановленні рішення покладається на думку суду. Оскільки не приймала безпосередньої участі в прийнятті оскаржуваних розпоряджень, просить не покладати на неї судовий збір, розгляд справи проводити без участі її представника.

Крім того, від відповідача 2 надійшли клопотання про застосування строків позовної давності (т.2, а.с.106-114), зупинення провадження у справі (т.2, а.с.115-121).

Суд протокольною ухвалою від 15.06.2021 клопотання Ковельської райдержаміністрація від 14.06.2021 задовольнив, вирішив розгляд справи розпочати спочатку, підготовче засідання призначив на 21.07.2021 об 11 год. 30 хв.; визначив, що строки на подання заяв по суті спору встановлені ухвалою суду від 29.03.2021, 12.05.2021.

Прокурор подав заяву від 11.06.2021 про зміну предмету позову, доповнивши позовні вимоги та просить додатково визнати незаконним та скасувати п. 131 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 №3-1956/15-19-СГ від 23.10.2019 "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" щодо передачі земельної ділянки площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989 у комунальну власність Старовижівської селищної ради (т.2, ас.71-96).

Суд протокольною ухвалою від 21.07.2021 заяву Волинської обласної прокуратури №15-1280 від 11.06.2021 про зміну предмету позову прийняв до розгляду.

Суд на підставі ст. 177 ГПК України продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів по 14.09.2021, підготовче засідання відклав на 18.08.2021 о 10 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 18.08.2021 замінено позивача Кабінет Міністрів України його правонаступником Волинською обласною державною адміністрацією.

Суд протокольною ухвалою від 18.08.2021 у задоволенні клопотання ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 19.07.2021 про зупинення розгляду справи до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №359/3373/16-ц відмовив, поновив строк для подання доказів Волинській обласній прокуратурі та долучив їх до матеріалів справи, залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Старовижівську селищну раду.

Старовижівська селищна рада у поясненнях від 30.08.2021 №618/1.11/2.21 позовні вимоги заперечує, оскільки спірна земельна ділянка була сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району Волинської області. Рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки уповноваженим органом не приймалося. При вирішенні даного спору норми розділу 5 Прикінцевих положень лісового кодексу України не повинні застосовуватись, оскільки рішення відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельних ділянок у постійне користування для ведення лісового господарства ДП "Старовижівське лісове господарство" не приймалось. Матеріали лісовпорядкування не є документацією, яка згідно чинного законодавства встановлює категорію земель та змінює цільове призначення землі, а тому не може братися судом до уваги, як доказ.

31.08.2021 на адресу суду надійшла заява КМУ про його залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Згідно ч.1ст.50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду, саме лише зазначення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, думку учасників справи, що вирішення питання про вилучення земель державної власності, в тому числі лісогосподарського призначення, та зміну їх цільового призначення на момент пред`явлення позовної заяви до суду було компетенцією КМУ, його повноваження щодо земельних відносин, суд протокольною ухвалою від 01.09.2021 залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Кабінет Міністрів України.

При цьому судом враховано, що КМУ був позивачем у даній справі до 18.08.2021 та подав усі наявні пояснення по суті спору.

01.09.2021 надійшла заява Волинської обласної прокуратури №15-1724 про зміну предмету спору, якою суть вимог не змінилась, лише уточнено сторону, на користь якої необхідно вчинити дії з врахуванням ухвали суду від 18.08.2021 про заміну позивача.

Враховуючи вищевикладене, що Волинською обласною прокуратурою подано заяву про зміну предмету позову у строки, визначені ст. 46 ГПК України, заміну ухвалою суду від 18.08.2021 позивача його правонаступником, підстави позову залишають незмінними, суд вважає, що така заява не є одночасною зміною предмету і підстав позову, а тому з огляду на наявність доказів надіслання заяви учасникам справи, з врахуванням думки учасників справи, суд протокольною ухвалою від 01.09.2021 заяву Волинської обласної прокуратури про зміну предмету спору прийняв до розгляду.

Суд протокольною ухвалою від 01.09.2021 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив 15.09.2021 о 14 год. 00 хв.

Волинська обласна державна адміністрація у клопотанні від 15.09.2021 розгляд справи просить проводити без участі її представника. Позовні вимоги підтримує.

У судовому засіданні учасники справи дали свої пояснення, доводи, висловили свою думку з питань, які виникли під час розгляду справи з посиланням на заяви по суті спору.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Розпорядженням Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області від 21.08.2013 №181 дозволено ГУ Держгеокадастру у Волинській області проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території сільських та селищних рад Старовижівського району (том 1, а.с. 70-77).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 19.11.2013 №58 надано дозвіл ДП "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", переможцю конкурсних торгів, на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів Волинської області, орієнтовною площею 91341,8 га, згідно додатку №2 (том 1, а.с. 78-82).

Розпорядженням Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318 затверджено відповідні технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, зокрема Седлищенської селищної ради в розмірі 348,3930 га (том 1, а.с. 27-28).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:9989 зареєстрована у кадастрі 01.11.2013, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення (том 1, а.с. 41-45).

Розпорядженням Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області від 26.10.2016 №351 "Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318" додаток до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району викладено у новій редакції, зокрема п. 461 визначено цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9989 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (том 1, а.с. 46-49).

05.12.2016 державним реєстратором прав на нерухоме майно Осіїк О.А. винесено рішення про державну реєстрацію прав власності, форма власності: державна на земельну ділянку, що розташована: Волинська обл., Старовижівський район, с/рада Седлищенська, кадастровий номер :02:000:9989, за суб`єктом Держава України в особі ГУ Держгеокадастру у Старовижівському районі Волинської області; відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна (том 1, а.с. 54).

Згідно листа ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 06.01.2021 №10-3-0.2-101/2-21 спірна земельна ділянка станом на 05.01.2021 у комунальну власність територіальних громад не передана, договір оренди земельної ділянки не укладався (том 1, а.с. 55).

Згідно рішення Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинської області від 11.01.2019 №1/24 почато процедуру реорганізації Седлищенської сільської ради шляхом приєднання до Старовижівської селищної ради. Визначено, що Старовижівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Седлищенської сільської ради (том 1, а.с. 99-101).

Рішенням Волинської обласної ради №13/2 від 18.08.2000 надано дозвіл на складання проектів відведення земель лісового фонду, які знаходяться у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств (том 1, а.с. 106-107).

Розпорядженням Волинської обласної ради від 05.09.2000 №100-р з метою покращення управління державним лісовим фондом області, забезпечення охорони захисту, використання і відтворення лісів колишніх сільськогосподарських підприємств та на виконання рішення обласної ради від 18.08.2000 №13/2 "Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств" вирішено Державному лісогосподарському об`єднанню "Волиньліс" прийняти під охорону та забезпечити використання і відтворення лісів колишніх колективних сільськогосподарських підприємств загальною площею 38968,5 га згідно з додатками до рішення від 18.08.2000 №13/2 (том 1, а.с. 105-107).

Згідно листа ЛП "Старовижівське лісове господарство" від 22.01.2021 спірна земельна ділянка, яка розташована за межами населених пунктів Старовижівської селищної ради Старовижівського району, повністю накладається на землі лісового фонду ДП "Старовижівське ЛГ" (квартал 54 виділи 3, 14-16, 18) Старовижівського лісництва (том 1, а.с. 109-110).

Наказом від 23.10.2019 №3-1956/15-19-СГ ГУ Держгеокадастру у Волинській області "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передано Старовижівській селищній раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2146,7815 га, які розташовані за межами населених пунктів Старовижівської селищної ради, Галиновільської, Новвижівської, Мизівської, Поліської та Седлищенської сільських рад Старовижівського району, зокрема п. 131 додатку до наказу передано спірну земельну ділянку, згідно акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність. Право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформляється відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (том 2, а.с. 83).

Передача спірної земельної ділянки у власність Старовижівської селищної ради підтверджується актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної до комунальної власності (том 2, а.с. 84).

Згідно листа Секретаріату КМУ від 10.02.2021 КМУ рішень про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, що перебувала у постійному користуванні ДП "Старовижівське лісове господарство", розташована за межами населених пунктів на території Седлищенської сільської ради Старовижівського району Волинської області не приймалось. Про зазначений факт стало відомо із запиту Волинської обласної прокуратури (том 1, а.с. 128).

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Водночас, у ст. 5 Лісового кодексу України зазначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.

Згідно ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди - іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до Закону.

Статтями 7, 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

За статтями 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах: від 24 грудня 2014 року № 6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, від 23 грудня 2015 року № 6-377цс15 та Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 №278/1735/15-ц.

З ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря.

Згідно ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб мав право виключно Кабінет Міністрів України.

З інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 10.02.2021 №4073//0/2-21 вбачається, що Кабінет Міністрів України рішень про зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9989 не приймав. Про факт зміни цільового призначення вищезазначеної земельної ділянки, що фактично перебуває у постійному користуванні державного підприємства «Старовижівське лісове господарство», розташованої за межами населеного пункту на території Старовижівської селищної ради (колишня - Седлищенська сільська рада Старовижівського району), стало відомо із запиту Волинської обласної прокуратури від 05.02.2021 № 15-264вих-21.

Вирішення питання про вилучення земель лісогосподарського призначення та зміну їх цільового призначення регулюється ст.ст. 20, 122, 149, 150 Земельного кодексу України та є виключною компетенцією Кабінету Міністрів України (в редакції станом на 05.12.2013).

Однак, документи, на підставі яких головою Старовижівської районної державної адміністрації та його першим заступником видавались спірні розпорядження не містять жодних рішень Кабінету Міністрів України. Такі ж документи відсутні при прийнятті наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо передачі зазначеної земельної ділянки з державної власності у комунальну.

Відтак, спірну земельну ділянку неправомірно віднесено (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому передано Старовижівській селищній раді.

Крім того, згідно ст. 17, ч. 1 ст. 20, ч. 5 ст. 122 та ч. 6 ст. 149 Земельного кодексу України районні державні адміністрації не наділені повноваженнями щодо вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення державної власності для не лісогосподарських потреб. До прийняття незаконних розпоряджень Старовижівською районною державною адміністрацією від 26.12.2013 № 318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району» в частині затвердження такої документації щодо спірної земельної ділянки та від 26.10.2016 № 351 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318» рішення уповноваженим органом держави на підставі ст. 149 Земельного кодексу України не приймались.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; ц) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Таким чином, оспорювані розпорядження голови Старовижівської районної державної адміністрації та його першого заступника прийняті в порушення вимог ст, ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3,15-2, 17, 20, 56, 57, 84,122, 14І, 142, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 31,33, 57 Лісового кодексу України, оскільки землі лісогосподарського призначення не можуть передаватись у користування для інших потреб без їх вилучення у постійних користувачів.

Відповідно до ст. ст. 162, 163 Земельного кодексу України охорона земель - це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необгрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Завданням охорони земель є забезпечення збереження та відтворення земельних ресурсів, екологічної цінності природних і набутих якостей земель.

В порушення вимог законодавства щодо раціонального використання земель Старовижівською районною державною адміністрацією здійснено зміну цільового призначення та вилучення земель лісогосподарського призначення за відсутності на те повноважень, визначених чинним законодавством.

Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Положення ст. 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Таким чином, розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району» в частині затвердження такої документації щодо спірної земельної ділянки, п.461 додатку до розпорядження від 26.10.2016 № 351 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318», якими вказана земельна ділянка лісогосподарського призначення, віднесена до земель сільськогосподарського призначення, п.131 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 №3-1956/15-19-СГ від 23.10.2019 "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" щодо передачі земельної ділянки площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989 у комунальну власність Старовижівської селищної ради,підлягають визнанню незаконними та скасуванню в порядку, визначеному ст. ст. 16, 21, 393 Цивільного кодексу України та ст.ст. 152, 155 Земельного кодексу України.

Щодо вимоги про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном шляхом скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, судом враховано таке.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.

У разі протиправного вибуття об`єктів із земель лісового фонду відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.

У такому разі позовну вимогу про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном (земельною ділянкою) слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.

Отже, правопорушення у даній справі є триваючим.

Земельна ділянка із кадастровим номером :02:000:9989 наразі зареєстрована на праві власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, проте в силу закону вона не може належати до земель сільськогосподарського призначення, тому права держави на реалізацію усіх правомочностей щодо земельної ділянки лісогосподарського призначення, а саме користування і розпорядження нею, підлягають захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні права розпорядження цією земельною ділянкою шляхом скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц та від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(п.1 ч.1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», надалі в тексті Закон).

Державний реєстратор, згідно ст.11 Закону, самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону (у редакції, чинній із 16.01. 2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Судове рішення, згідно зі ст.26 Закону, має одночасно містити вимогу про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та визнання, зміну чи припинення речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Поряд з цим, п. 3 ч.1 ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

На день розгляду справи, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989 зареєстрована на праві власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області.

Державна реєстрація проведена на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2016, індексний номер 32731903.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:9989 зареєстрована у вказаному кадастрі 01.11.2013 із зазначенням її цільового призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та категорії земель сільськогосподарського призначення.

Зважаючи на те, що у Державному земельному кадастрі в вимог чинного законодавства не правильно визначено категорію землі та її цільове призначення, що також стало однією з підстав для подальшої її передачі до земель комунальної власності, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише в порядку ст. 16 Цивільного кодексу України, усунувши перешкоди у розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Враховуючи положення статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки із кадастровим номером :02:000:9989, необхідно усунути перешкоди у здійсненні права розпорядження майном шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2016, індексний номер 32731903.

Доводи відповідача про законність розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району» в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 9,5984 га з кадастровим номером :05:000:9989 спростовуються таким.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря.

Згідно ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб має право виключно Кабінет Міністрів України.

Відтак, спірну земельну ділянку неправомірно віднесено (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як земельну ділянку сільськогосподарського призначення із зазначенням її розпорядника - Головне управління Держгеокадастру у Волинській області.

Вирішення питання про вилучення земель лісогосподарського призначення та зміну їх цільового призначення регулюється ст.ст. 20, 122, 149, 150 Земельного кодексу України та є виключною компетенцією Кабінету Міністрів України.

Водночас, документи, на підставі яких головою Старовижівської районної державної адміністрації та його першим заступником видавались спірні розпорядження не містять жодних рішень Кабінету Міністрів України.

Такі ж документи відсутні при прийнятті наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо передачі зазначеної земельної ділянки з державної власності у комунальну.

Крім того, згідно ст. 17, ч. 1 ст. 20, ч. 5 ст. 122 та ч. 6 ст. 149 Земельного кодексу України районні державні адміністрації не наділені повноваженнями щодо вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення державної власності для нелІсогосподарських потреб.

Прийняття незаконних розпоряджень Старовижівською районною державною адміністрацією від 26.12.2013 № 318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району» в частині затвердження такої документації щодо спірної земельної ділянки та від 26.10.2016 № 351 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318», яким визначено кадастровий номер земельної ділянки, в подальшому зумовило незаконну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки сільськогосподарського призначення із зазначенням її розпорядника - Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, у зв`язку із чим, спірна земельна ділянка втратила статус земель лісогосподарського призначення.

При цьому, рішення уповноваженим органом держави на підставі ст. 149 Земельного кодексу України не приймались, що і стало підставою для пред`явлення позову прокуратурою та захисту інтересів держави.

Щодо заперечень Головного управління Держгеокадастру у Волинській області з приводу належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення слід зазначити таке.

Згідно Плану лісонасаджень Старовижівського лісництва державного підприємства «Старовижівське лісове господарство», який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП«Старовижівське лісове господарство», земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:9989, належить до земель лісового фонду та з користування державного підприємства не вилучалась. Базове лісовпорядкування проведено Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» у 2012 році, за результатами якого було схвалено вищезазначений проект. ДП «Старовижівське ЛГ» земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування, були передані згідно рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 та розпорядження цієї ж ради від 05.09.2000 № 100-р.

Як вбачається з листа ДП «Старовижівське лісове господарство» від 22.01.2021 №01-7/48-21, земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:9989, площею 9,5984 га, що розташована за межами населених пунктів Старовижівської селищної ради (ОТГ) (колишня Седлищенська сільська рада) Старовижівського району повністю накладається на землі державного лісового фонду ДП «Старовижівське ЛГ» (квартал 54 виділи 3, 14-16, 18) Старовижівського лісництва.

Інформація про накладення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9989 на земельні ділянки державного лісового фонду ДП «Старовижівське ЛГ» підтверджується також листом ВО «Укрдержліспроект» від 21.01.2021 № 22, адресованого ДП «Старовижівський лісгосп».

З аналізу зазначеного розпорядження вбачається, що дії Старовижівської районної державної адміністрації спрямовані на вилучення земельних ділянок лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Отже, суд дійшов висновку, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 Прикінцевих положень ЛК України.

Відтак, письмовими доказами належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (постанова Великої Палати Верховного Суду №912/2385/18 від 26.05.2020).

Повноваження прокурора на звернення до суду підтверджені матеріалами справи, зокрема листами Кабінету міністрів України, Міністерства юстиції України (т.1, а.с.128,130-134) .

Звернення прокурора до суду спрямоване на забезпечення дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільних потреб у відновленні законності при вирішенні питання щодо розпорядження землями лісового призначення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідачів, то витрати по сплаті судового збору в сумі 11350 грн. 00 коп. відповідно до ст. 130 ГПК України слід віднести на них.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73-80, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району" в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989.

3. Визнати незаконним та скасувати п. 461 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної державної адміністрації від 26.10.2016 №351 "Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318".

4. Усунути перешкоди у здійсненні Волинською обласною державною адміністрацією права розпорядження земельною ділянкою площею 9,5984 га, кадастровий номер :02:000:9989 шляхом скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі.

5. Усунути перешкоди у здійсненні Волинською обласною державною адміністрацією права розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2016, індексний номер 32731903, яким проведено державну реєстрацію за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області прав власності: державна на земельну ділянку площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням речових прав Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, а саме права власності - державна на земельну ділянку площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

6. Визнати незаконним та скасувати п. 131 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 №3-1956/15-19-СГ від 23.10.2019 "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" щодо передачі земельної ділянки площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989 у комунальну власність Старовижівської селищної ради.

7. Стягнути з Ковельської районної державної адміністрації (вул. Незалежності, 73, м. Ковель, код ЄДРПОУ ) на користь Волинської обласної прокуратури (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, )

- 5 675 грн. 00 коп. (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

8. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (вул. Винниченка, 67, м. Луцьк, ) на користь Волинської обласної прокуратури (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, )

- 5 675 грн. 00 коп. (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

9. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення

складений 27.09.2021

Суддя А. М. Кравчук