ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021 року м.Дніпро Справа № 904/6258/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Малеєва О.М., довіреність № 245-К-Н-О від 11.01.2020 р., адвокат;

від відповідача- 2: Резніченко Л.І., ордер серія АЕ №1091746 від 14.09.2021 р., адвокат;

від відповідача-1: Камишникова Ю.М., довіреність №7/10-3429 від 24.12.2020 р., представник;

представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021, ухвалене суддею Колісник І.І., м. Дніпро, повний текст якого підписаний 29.06.2021, у справі №904/6258/20

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Київ

до відповідача-1: Дніпровської міської ради, м. Дніпро

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оренда-Дніпро", м. Дніпро

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, м. Дніпро

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Пустовий Сергій Володимирович, м. Дніпро

про визнання акта приймання-передачі від 10.09.2003, договору купівлі-продажу та торгів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: Дніпровської міської ради, відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оренда-Дніпро" в якому просить:

1. Визнати недійсним акт приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства "Південне" від 10.09.2003 в частині передачі будинку 123, що знаходиться за адресою: проспект Героїв Сталінграду, м. Дніпропетровськ (зараз проспект Богдана Хмельницького, буд. 123, м. Дніпро).

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 285/А від 05.10.2020, серія та номер: 550, виданий 05.10.2020, видавник: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Пустовий С.В.

3. Визнати недійсними торги (лот UA-PS-2020-08-12-000136-3) щодо продажу об`єкту малої приватизації: нежитлове приміщення № 54, загальною площею 147,2 кв.м, на 1 поверсі в житловому будинку літ. А-5, а ганок, а1 ганок по просп. Богдана Хмельницького, 123.

Позовна заява обґрунтована порушенням його права власності на спірне нерухоме майно за відсутності у нього правовстановлювальних документів.

Так, позивач стверджує, що 29.06.2004 ним було придбано на аукціоні з продажу майна, що знаходилося у податковій заставі, спірне нежитлове приміщення загальною площею 161,5 кв.м, розташоване на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 123. На момент продажу майно належало КЖЕП Південне.

Окрім протоколу аукціону, платіжного доручення про перерахування коштів за придбане майно, акта приймання-передачі у позивача інших документів, а саме договору купівлі-продажу, не збереглося.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що відповідно до оспорюваного ним акта приймання-передачі від 10.09.2003 до переліку майна для передання із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади включено весь будинок № 123 по вул. Героїв Сталінграду загальною площею 3967,10 кв.м із приватизованими в ньому квартирами і нежитловими приміщеннями. Цей акт не виокремлював ці об`єкти, належні на праві приватної власності різним особам у цьому будинку.

Між тим, згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2006 у справі № А38/167-06 за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську до Комунального житлового експлуатаційного підприємства Південне, Дніпропетровської міської ради про звернення стягнення на майно було встановлено, що з 28.11.2001 усе майно та майнові права відповідача зареєстровані в Державному реєстрі застави рухомого майна. Тому позивач вважає, що оскільки спірне нежитлове приміщення знаходилося в податковій заставі, то передання майна, яке належало КЖЕП Південне, Дніпровській міській раді було незаконним.

Позивач стверджує, що Дніпровська міська рада незаконно включила спірний об`єкт нерухомості до реєстру об`єктів права комунальної власності міста Дніпра та зареєструвала за собою право власності, на підставі чого й виставила на торги спірне нежитлове приміщення.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у справі №904/6258/20 у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до відповідача-1: Дніпровської міської ради, відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оренда-Дніпро", третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Пустовий Сергій Володимирович про визнання недійсними акта приймання-передачі від 10.09.2003, договору купівлі-продажу № 285-А від 05.10.2020 та торгів (лот UA-PS-2020-08-12-000136-3) щодо продажу об`єкта малої приватизації: нежитлове приміщення № 54, загальною площею 147,2 кв.м в житловому будинку по проспекту Богдана Хмельницького, 123 відмовлено повністю.

Судовий збір у сумі 6 306,00 грн за подання позову до суду покладений на позивача.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому, заявник апеляційної скарги посилається на те, що Банк правомірно володів спірним об`єктом нерухомості на протязі 15 років, що підтверджується численними доказами, які містяться у матеріалах справи, зокрема, меморіальним ордером №3806 від 29.06.2004, що свідчить про те, що Позивач набув майно відплатно, і перерахував за нього кошти у розмірі 157 121, 64 грн.; також акт приймання-передачі від 30.06.2004 №17, крім того, протокол проведення аукціону, як і самі результати аукціону у визначеному законодавством порядку недійсним не визнавався.

Приміщення, починаючи з 2004 року перебувало у власності та користуванні AT КБ ПРИВАТБАНК, там було відкрито відділення Банку, Банк цього не приховував, на підтвердження чого у матеріалах справи міститься рішення Комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків при управлінні Національного банку України в Дніпропетровській області від 11.05.2006 №264, що підтверджує наявність відділення №42 AT КБ "Приватбанк".

Звертає увагу суду на те, що аукціон від 11.09.2020 відбувся з порушенням ЗУ "Про приватизацію державного і комунального майна" та Постанови Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 року № 432 "Про затвердження Порядку проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу", оскільки спірний об`єкт нерухомості не міститься в переліку об`єктів малої приватизації державної власності, шо підлягають приватизації, який затверджується Фондом державного майна України, а також відносно нього відкрито провадження по справі № 904/5000/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до Дніпровської міської ради про витребування майна з незаконного володіння Дніпровської міської ради на користь AT КБ "Приватбанк".

AT КБ ПРИВАТБАНК не приховував володіння зазначеним приміщенням, багато років в даному приміщенні знаходиться офіційно зареєстроване в НБУ відділення Банку, однак, всупереч доводам Позивача, Центральним апеляційним господарським судом було винесено постанову від 23.09.2019 у справі №904/7469/14, якою апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2014 у справі №904/4769/14 скасовано. У задоволенні позовних вимог ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК до КЖЕП Південне" Дніпропетровської міської ради про визнання права власності відмовлено.

З метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів, Позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 у справі № 904/7469/14 Господарського суду Дніпропетровської області, однак Позивачеві було відмовлено у відкритті касаційного провадження з огляду на малозначність справи.

Звертає увагу суду на те, що Банк, як законний власник спірного Об`єкту нерухомості на час проведення аукціону від 29.06.2004 не знав, та на міг знати про те, що майно відчужене особою, яка нібито не мала на це права.

Тобто, спірне приміщення вибуло з володіння AT КБ "ПРИВАТБАНК" не з його волі, іншим шляхом, зокрема на підставі неправомірних дій з боку Дніпровської міської ради, які полягали у незаконному включенні спірного Об`єкту нерухомості до Реєстру об`єктів нерухомого майна, що є незаконним, оскільки таке приміщення не могло бути відчужене в 2003-2004 році, окрім як для погашення податкових зобов`язань платників податків. В кінцевому результаті це призвело до відчуження у 2020 році зазначеного приміщення на аукціоні третій особі - ТОВ "ОРЕНДА-ДНІПРО".

Відповідач-1 у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до фактичних обставин справи та з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. При цьому зазначив, що скаржником обрано невірний спосіб захисту, оскільки не надано належних й допустимих доказів свого права власності на спірний об`єкт нерухомості, а відтак не доведено, що його права власності порушені, а тому рішення суду першої інстанції є законним, а апеляційна скарга безпідставною.

Зазначає, що позовна заява, рішення після розгляду якої оскаржується, викладена та обумовлена обставинами, що були предметом розгляду справи №904/7469/14. Це вже друга позовна заява, якою позивач фактично намагається переглянути чинне рішення суду, що є окремою підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/5000/20 було відмовлено в задоволені позову AT КБ "ПРИВАТБАНК". Підстави позову є ідентичними з позовною заявою, що розглядається по справі №904/6258/20. Предмет позову інший, проте підстави позову незмінні.

Відповідач-2 та треті особи правом, передбаченим ст. 263 ГПК України, не скористалися, відзив на апеляційну скаргу не надали.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.08.2021 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), судді Березкіна О.В. Дармін М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у справі № 904/6258/20; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 15.09.2021.

В судовому засіданні 15.09.2021 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003 "Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств "Південне", "Центральний", "Лівобережжя" було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства "Південне", "Центральний", "Лівобережжя" з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, відповідно до актів приймання-передачі від 18.08.2003, від 10.09.2003 та від 12.09.2003.

Відповідно до цього Рішення було внесено об`єкти, зазначені в п.1 до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста на підставі зазначених актів приймання-передачі та інвентаризаційних відомостей, оформлених згідно з рішенням виконкому міської ради від 23.05.2002 №1057 "Про проведення інвентаризації майна підприємств, установ, організацій комунальної власності та формування реєстру об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська".

Так, у Реєстрі об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Дніпра по просп. Богдана Хмельницького, 123 є запис про нежитлове приміщення на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, яке перебуває на балансі Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради.

Зазначене підтверджує, що спірне нерухоме майно перебувало в комунальній власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради.

Вказані обставини були предметом розгляду справи №904/7469/14, з наданням відповідних документів до справи.

Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2014 у справі №904/7469/14 за позовом ПАТ КБ Приватбанк до КЖЕП Південне ДМР позовні вимоги задоволені повністю; визнано за ПАТ КБ Приватбанк право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення № 54 на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі загальною площею 161,5 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 123.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 у справі №904/7469/14 було задоволено апеляційну скаргу Дніпровської міської ради; скасовано рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2014 року у справі №904/4769/14 та відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк до КЖЕП Південне Дніпропетровської міської ради про визнання права власності.

Приймаючи цю постанову, суд апеляційної інстанції встановив таке:

29.06.2004 Закрите акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк придбав на аукціоні, який проводила Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську, нерухоме майно - нежитлове приміщення №54 на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі загальною площею 161,5 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 123, за ціною 168 948,00 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом №2 проведення цільового аукціону (податкова застава) від 29.06.2004. Протоколом № 2 проведення цільового аукціону від 29.06.2004 встановлено, що кошти в розмірі 157 121,64 грн, в т.ч. ПДВ 26 186,94 грн вносяться переможцем аукціону, як оплата за придбаний товар на п/р в УДК у Дніпропетровській області на протязі 1 (одного) банківського дня з моменту підписання протоколу переможцем цільового аукціону.

На виконання Протоколу №2 проведення цільового аукціону ПАТ КБ ПриватБанк 29.06.2004 перерахував грошові кошти в сумі 157 121,64 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 3806 від 29.06.2004.

Звертаючись до комунального житлово-експлуатаційного підприємства Південне Дніпропетровської міської ради із позовом про визнання права власності на нерухоме майно нежитлове приміщення №54 на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі загальною площею 161,5 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 123, ПАТ КБ ПриватБанк посилався на перебування спірного нежитлового приміщення у відкритому і безперервному правомірному володінні позивача понад 10 років, що є підставою для визнання права власності на нього за набувальною давністю.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що з червня 2004 року по дату звернення позивача до господарського суду з даним позовом (26.09.2014), спірне приміщення знаходилося у відкритому та безперервному володінні та користуванні ПАТ КБ ПриватБанк .

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 316 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд (стаття 319 ЦК України).

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому, необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже, при вирішенні спору належить встановленню саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто, ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

У даній справі вбачається, що позивач набув нерухоме майно внаслідок проведення біржею цільового аукціону з продажу майна, яке знаходилося в податковій заставі.

Згідно з Порядком проведення цільових аукціонів з продажу активів платника податків, які перебувають у податковій заставі, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 26.06.2002 № 294, у процесі аукціону ведеться протокол. Організатор аукціону затверджує протокол у день проведення аукціону. Затверджений протокол є підставою для укладення протягом 3 днів договору купівлі-продажу. Якщо покупець відмовився від підписання договору купівлі-продажу, вважається, що аукціон з продажу цього активу не відбувся.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем після затвердження протоколу торгів не був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, право власності не було зареєстровано, в судовому засіданні представник позивача не навів жодного обґрунтування причин не укладання договору купівлі-продажу у визначений Порядком строк. Окрім протоколу торгів, жодного доказу належності спірного приміщення відповідачу у справі КЖЕП Південне Дніпропетровської міської ради, позивачем не надано.

Таким чином, недотримання позивачем порядку укладання договору купівлі-продажу майна за наслідками проведення цільового аукціону свідчить про недобросовісність дій позивача по придбанню цього майна, а тому відсутня така ознака набувальної давності, як добросовісність заволодіння.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, на час проведення аукціону власником цього майна була Дніпропетровська міська рада, а не відповідач у справі - КЖЕП Південне Дніпропетровської міської ради, що підтверджується наступним.

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.2003 року Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств Південне, Центральний, Лівобережжя було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства Південне, Центральний та Лівобережжя з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі відповідно до актів приймання-передачі від 18.08.2003, 10.09.2003 та 12.09.2003.

Зазначеним рішенням також зобов`язано Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації зареєструвати право комунальної власності територіальної громади міста на об`єкти пункту 1 цього рішення.

З листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради вбачається, що у Реєстрі об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Дніпра по проспекту Богдана Хмельницького 123 є запис про нежитлове приміщення на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, загальною площею 163,26 кв.м, яке перебуває на балансі Комунального підприємства Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю Дніпропетровської міської ради, за інформаційними відомостями, наданими балансоутримувачем до Реєстру станом на 01.04.2016.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених обставин, позивач не набув право власності на спірне приміщення за набувальною давністю, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, що потягло за собою безпідставне задоволення позовних вимог….

Зазначена постанова Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 у справі № 904/7469/14 набрала законної сили у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 у справі №904/7469/14 встановлено, що власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Хмельницького Богдана, будинок 123, приміщення 54, перший поверх, загальною площею 147,2 кв.м була Дніпровська міська рада.

Між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, який діє від імені територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради (далі -продавець) та ТОВ Оренда-Дніпро (далі покупець, відповідач-2) було укладено договір купівлі-продажу № 285/А від 05.10.2020, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупця, який став переможцем електронного аукціону без умов №UA-PS-2020-08-12-000136-3 від 11.09.2020, об`єкт малої приватизації нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Хмельницького Богдана, будинок 123, приміщення 54, перший поверх, загальною площею 147,2 кв.м (а.с. 43-44).

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54856586 від 29.10.2020 спірне нерухоме майно 26.10.2020 було зареєстровано за відповідачем-2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 45).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд виходив з того, що звертаючись до суду, позивач не надав належних й допустимих доказів свого права власності на спірний об`єкт нерухомості, а відтак не довів, що його права власності порушені. Очевидно, що за обставин відсутності (втрати) у позивача правовстановлювального документа на спірний об`єкт нерухомості ефективним способом захисту мав би бути його позов про визнання права власності, однак позивач цього позову не заявляє.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Предметом доказування у цій справі є наявність/відсутність у позивача права власності на спірний об`єкт нерухомості.

Надаючи оцінку правомірності позовних вимог, колегія суддів враховує таке.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідачів, яка одночасно є способом захисту права, а підставою - посилання на належне йому право власності на спірний об`єкт нерухомості, юридичні факти, що призвели до порушення цього права.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Частинами другими статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ГПК України).

Згідно з частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Однак, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу, а також свобода в обранні способів, які не передбачені законом чи договором, підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., відповідно до яких, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції), порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом чи договором, але є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та забезпечує поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантує особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, з огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, передбачений частиною третьою статті 2 Господарського процесуального кодексу України, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, слід виходити з його ефективності.

У будь-якому разі підставою для звернення до суду з позовом є наявність самого факту порушення права. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить і саме з метою його захисту. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

За таких обставин суд може здійснювати захист лише порушеного права та у спосіб, що є ефективним.

Звертаючись до суду, позивач не надав належних й допустимих доказів свого права власності на спірний об`єкт нерухомості, а відтак не довів, що його права власності порушені.

Відповідно до частини першої статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Очевидно, що за обставин відсутності (втрати) у позивача правовстановлювального документа на спірний об`єкт нерухомості ефективним способом захисту мав би бути його позов про визнання права власності, однак позивач цього позову не заявляє.

Крім того, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2014 по справі №904/7469/14 встановлено факт відсутності договору-купівлі продажу та факт, що AT КБ "Приватбанк" не укладалось жодних правочинів, які б регулювали форму речових прав Позивача на спірне майно.

Відповідно до ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до положень частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, для встановлення належності нерухомого майна конкретній особі достатньо отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, за Позивачем AT КБ "ПРИВАТБАНК" не було зареєстровано право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, б. 123, приміщення 54 (стара назва вул. Героїв Сталінграда).

Єдина підстава набуття права власності на аукціоні - це договір купівлі-продажу, якого Позивачем не надано.

Документи, які надані позивачем, зокрема, протокол проведення аукціону, акт приймання-передачі нерухомого майна та квитанція щодо сплати за нежитлове приміщення не можна вважати належним доказом виникнення права власності на спірне майно у позивача.

Тому колегія суддів не може погодитися з доводами заявника апеляційної скарги про те, що позивач набув право власності на спірне нерухоме майно.

Отже, посилання позивача на той факт, що ним було набуто право власності на спірне нерухоме майно на аукціоні не підтверджено необхідними та достатніми доказами, та спростовується постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 по справі №904/7469/14.

Посилання позивача на той факт, що спірне нерухоме майно перебувало в податковій заставі також не підтверджено жодним доказом. Вказане не підтверджується й третьою особою-1. Згідно наданих третьою особою-1 письмових пояснень, то вказаного договору у третьої особи також не має, стосовно податкової застави також немає жодної інформації.

AT КБ "ПРИВАТБАНК" вважає, що акт приймання-передачі нерухомого майна від 10.09.2003 необхідно визнати недійсним, оскільки все майно КЖЕП "Південне" було зареєстровано в Державному реєстрі застави рухомого майна з 28.11.2001.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, оскаржуваний акт приймання-передачі майна є документом, який не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а фіксує лише об`єкти нерухомості, які передаються із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська, а тому зазначений акт приймання-передачі не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, а отже не може бути визнаний недійсним.

Крім того, доводи скаржника щодо перебування спірного нерухомого майна в податковій заставі не підтверджується жодним доказом.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу №285/А, серія та номер 550, виданого 05.10.2020 та визнання недійсними торгів з продажу спірного нерухомого майна колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилається на порушення вимог Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Проте зазначене не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації, ухвалюється місцевою радою.

Нежитлове приміщення №54 по пр. Богдана Хмельницького, 123, м. Дніпро входило до переліку майна, яке підлягає приватизації у 2020 році, інформація щодо якого була опублікована на офіційному сайті Дніпровської міської ради 08.06.2018 за номером 104.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" аукціонною комісією розробляються умови продажу, що затверджуються органами приватизації.

Після затвердження умов продажу органи приватизації публікують інформаційне повідомлення про приватизацію об`єкта малої приватизації на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та в електронній торговій системі, що й було зроблено.

19.06.2020 на сайті Дніпровської міської ради було опубліковано інформаційне повідомлення про продаж на електронному аукціоні об`єкта малої приватизації - нежитлове приміщення № 54, загальною площею 147,2 кв. м, за адресою: м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, 123.

Проте заявник апеляційної скарги зазначає, що даний об`єкт нерухомості не міститься в переліку об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, який затверджується Фондом державного майна України.

Однак, спірне нерухоме майно ніколи не відносилось до державної власності.

Всі доводи позивача стосовно визнання недійсним договору купівлі-продажу, торгів з продажу нерухомого майна стосуються вимог щодо приватизації державного майна, а тому твердження позивача, що обґрунтовують позовні вимоги, колегія суддів не бере до уваги, у зв`язку з їх невідповідністю дійсним обставинам справи.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на результати вирішення спору, за якими рішення відбулось на користь Відповідача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі покладаються на Позивача (заявника у апеляційній скарзі).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у справі № 904/6258/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у справі №904/6258/20 залишити без змін.

Судові витрати Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.09.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна