ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р. Справа№ 910/12509/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Тищенко О.В.

Станіка С.Р.

секретар судового засідання Макуха О.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Мельниченко Ганни Михайлівни

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.05.2021 (повний текст складено 24.05.2021)

у справі №910/12509/20 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Мельниченко Ганни Михайлівни

до 1)Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

2)Державного підприємства «Національні інформаційні системи»

про визнання припиненою застави та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Мельниченко Ганна Михайлівна (далі - ФОП Мельниченко Ганна Михайлівна, позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк», відповідач-1) та Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (далі - ДП «Національні інформаційні системи», відповідач-2) про визнання припиненою застави та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги належним виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відтак наявністю підстав для припинення застави, яка була засобом забезпечення виконання кредитних зобов`язань та внесення відповідних змін до реєстру обтяжень рухомого майна. За таких обставин, просила визнати припиненим Договір застави майна № 39.6-14/087, укладений між Фізичною особою-підприємцем Мельниченко Ганною Михайлівною та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» 28.03.2008; внести до Державного реєстру обтяжень рухомого майна записи про припинення обтяження на рухоме майно шляхом зобов`язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження, а саме, запис № 13622693, зареєстрований 09.04.2013 14:46:13. Вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: договір застави, 39.6-14/087 від 28.03.2008, видавник: АТ «Укрсоцбанк»; об`єкт обтяження: вантажний автомобіль, МАЗ 630305220, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 , з його подальшими змінами.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач-2 подав відзив на позовну заяву, в якому стверджував, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки підставою для внесення змін до реєстру, в тому числі з приводу припинення обтяжень, є заява обтяжувача, яким в даному випадку є АТ «Альфа-Банк».

В наданому суду першої інстанції клопотанні позивач просив визнати ДП «Національні інформаційні системи» неналежним відповідачем та залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, прийняти до матеріалів справи уточнену позовну заяву із збільшенням та уточненням позовних вимог від 29.10.2020.

Протокольною ухвалою суду першої інстанції від 14.12.2020 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-2 про визнання його неналежним відповідачем в зв`язку з його нормативною необґрунтованістю.

Крім цього, 19.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про зміну предмету позову, відповідно до якої останній просив визнати припиненим Договір застави майна № 39.6-14/087 від 28.03.2008, який укладений між Фізичною особою-підприємцем Мельниченко Ганною Михайлівною та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобов`язання за Договором кредиту № 24-11/47 від 28.03.2008. Зобов`язати обтяжувача (після змін від 18.10.2019) - АТ «Альфа-Банк» подати держателю або реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення і виключення з реєстру приватного обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження, а саме, запис № 13622693, зареєстрований 09.04.2013 14:46:13. Вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: договір застави, 39.6-14/087 від 28.03.2008, видавник: АТ «Укрсоцбанк»; об`єкт обтяження: вантажний автомобіль, МАЗ 630305220, номер об`єкта НОМЕР_1, номер державної реєстрації: НОМЕР_2 , з його подальшими змінами. Вказана заява протокольною ухвалою від 21.02.2021 була прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 в позові Фізичної особи-підприємця Мельниченко Ганни Михайлівни до Акціонерного товариства «Альфа-Банк»; Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про визнання припиненим Договору застави майна № 39.6-14/087 від 28.03.2008, який було укладено між фізичною особою-підприємцем Мельниченко Ганною Михайлівною та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобов`язання за Договором кредиту № 24-11/47 від 28.03.2008; зобов`язання обтяжувача (після змін від 18.10.2019) - AT «Альфа-Банк» подати держателю або реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення і виключення з реєстру приватного обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження, а саме: Запис №13622693, зареєстрований 09.04.2013 р. 14:46:13. Вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: договір застави, 39.6-14/087 від 28.03.2008, видавник: AT «Укрсоцбанк»; об`єкт обтяження: вантажний автомобіль, МАЗ 630305220, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 , з його подальшими змінами - відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ФОП Мельниченко Ганна Михайлівна оскаржила його в апеляційному порядку, просила скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, в ході розгляду даної справи та справи № 910/16807/17 судами не з`ясовувались причини порушенням умов Кредитного договору, а визначались тільки наслідки такого порушення сторонами, які полягали в тому, що банк пропустив строк позовної давності до частини платежів, що було встановлено судом у справі № 910/16807/17, та як наслідок відмовлено в частині позовних вимог на підставі закону. При цьому, апелянт вказував, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 у справі № 910/16807/17, яким було врегульовано спір щодо розміру заборгованості за Кредитним договором, було виконано ним в добровільному порядку та в повному обсязі, проте з позиції суду першої інстанції у даній справі слідує, що у апелянта існує борг, у стягненні якого судом було відмовлено на підставі закону, що призвело до правової невизначеності. Апелянт також акцентував увагу на порушенні банком умов Кредитного договору щодо підвищення відсоткової вставки в односторонньому порядку з 19% річних до 23,5% річних без попередження позивача та укладення додаткової угоди, які позивач відмовилась сплачувати, а також на нарахуванні банком всупереч позиції Великої Палати Верховного Суду відсотків за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування. Крім цього, апелянт зауважив, що звертався до ПАТ «Укрсоцбанк» щодо необхідності внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна даних про зняття обтяжень з предмету застави, проте у відповідь АТ «Альфа-Банк» не зазначив про наявність у апелянта заборгованості, не вказав жодних сум кредитної заборгованості, а також не зазначив причин відмови щодо внесення таких даних.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що підставою для часткового задоволення позовних вимог банку у справі № 910/16807/17 дійсно було застосування судом строків позовної давності. При цьому, відповідач-1 акцентував увагу, що згідно позиції Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 у справі № 201/13602/16-ц сплив позовної давності до основної чи додаткової вимоги кредитора про стягнення боргу за кредитним договором сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором та, відповідно, не може вважатися підставою для припинення застави.

В наданому апеляційному суду відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 зазначив, що позивачем помилково визначено ДП «Національні інформаційні системи» не тільки в якості учасника даного спору, а взагалі відповідача, не дослідивши при цьому порядок проведення реєстраційних дій та внесення відомостей до Державного реєстру і жодним чином не зазначивши в чому саме полягає порушення його прав відповідачем-2. За твердженнями відповідача-2, він є самостійним суб`єктом господарювання та не є правонаступником ДП «Інформаційний центр», відповідно не може нести відповідальності за дії/бездіяльність останнього. Крім цього, відповідач-2 звертав увагу, що єдиним належним суб`єктом, на якого законом покладено обов`язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення/змін обтяження є обтяжувач, в даному випадку АТ «Альфа-Банк», який у разі задоволення позовних вимог в частині припинення приватного обтяження зобов`язаний подати заяву про припинення/зміну обтяження. Така заява може бути подана в паперовій формі будь-якому нотаріусу або його помічнику, які мають доступ до Державного реєстру, та в електронній формі, що подається адміністратору Державного реєстру на підставі укладеного з ним договору. Крім цього, суд може зобов`язати обтяжувача спірного обтяження подати належному реєстратору заяву про припинення/зміну обтяження рухомого майна, а оскільки ДП «Національні інформаційні системи» виконує суто технічну функцію, а саме, технічне внесення інформації до Реєстру, визначення його відповідачем у даній справі є безпідставним.

В судове засідання апеляційної інстанції 28.09.2021 з`явились особисто позивач та представник відповідача-2, представник відповідача-1 не з`явився незважаючи на належне повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення йому відповідної ухвали про призначення справи до розгляду, яку за наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення 06.08.2021 отримано уповноваженим представником відповідача-1.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 28.09.2021 представник відповідача-1, явка якого в судове засідання обов`язковою не визнавалась, не з`явився не зважаючи на його належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, за відсутності клопотань про відкладення розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності цього представника за наявними в справі матеріалами.

Позивач у даному судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача-2 в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких вирішення апеляційної скарги залишив на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача-2, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 28.03.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого згідно п.1.2.2 статуту є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», (відповідач-1, кредитор за договором) та ФОП Мельниченко Ганною Михайлівною (позивач, позичальник за договором) укладено Договір кредиту №24-11/47, за умовами п. 1.1 якого (в редакції Додаткової угоди №1 від 21.10.2008) кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 508 600 грн. (кредит) зі сплатою 19% річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною (тарифи), та порядком повернення кредиту щомісячно рівними частинами в сумі 6 054,76 грн., а в останній місяць 6 054,92 грн., не пізніше 28 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем в якому було надано кредит, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 26.03.2015, на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору кредит надається позичальнику на купівлю автомобіля МАЗ 630305220 згідно з договором №СФ- купівлі-продажу із залученням банківського кредиту від 15.02.2008, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Группа підприємств АВТЕК», та придбання краново-маніпуляційної установки Palfinger PK32080D згідно з договором купівлі-продажу №2801/08-1 від 28.01.2008, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецтехсервіс».

В силу п. 1.3 Договору зобов`язання позичальника за вказаним правочином забезпечуються укладанням договору застави транспортного засобу з Фізичною особою - підприємцем Мельниченко Ганною Михайлівною та договору поруки з ОСОБА_1 .

Положеннями п. 2.1 Договору сторони погодили, що надання кредиту здійснюється шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку № НОМЕР_3 в Печерському відділенні КМФ АКБ «Укрсоцбанк» на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_4 в Печерському відділенні КМФ АКБ «Укрсоцбанк» на підставі письмової заявки позичальника.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця за методом «факт/360» де «факт» - це фактична кількість днів в періоді, за яких здійснюється нарахування процентів, а « 360» - умовна кількість днів в році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті надання кредиту щомісячно не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на рахунок № НОМЕР_5 , відкритий в Печерському відділенні КМФ АКБ «Укрсоцбанк». У випадку, якщо день сплати процентів за користування кредитом припадає на неробочий день кредитора, то днем сплати процентів вважається попередній робочий день кредитора (п.п. 2.3, 2.4 Договору).

За умовами п.п. 2.7, 2.8 Договору кредит вважається повернутим в момент (день) зарахування грошових коштів в сумі заборгованості за кредитом на позичковий рахунок, вказаний у п.2.1 договору. Позичальник доручає кредитору здійснювати договірне списання грошових коштів по мірі їх надходження, в розмірі існуючої заборгованості за цим договором, в тому числі, кредитом, нарахованими процентами та комісією, а також можливою неустойкою (пенею, штрафом) з поточних рахунків позичальника: № НОМЕР_6 в Печерському відділенні КМФ АКБ «Укрсоцбанк».

Цей договір згідно п. 7.3 набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов`язань за договором.

Крім цього, 28.03.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого згідно п.1.2.2 статуту є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (відповідач-1, заставодержатель за договором) та Фізичною особою-підприємцем Мельниченко Ганною Михайлівною (позивач, заставодавець за договором) укладено Договір застави майна № 39.6-14/087 (далі - Договір застави), за умовами п. 1.1 якого у якості забезпечення виконання заставодавцем у повному обсязі зобов`язань за договором кредиту № 24-11/47 від 28.03.2008, заставодавець передає заставодержателю в заставу наступне майно: транспортний засіб марки МАЗ модель 630305220, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 тип вантажний спеціальний, об`єм двигуна 14860 куб см, білого кольору, обладнаний краном-маніпулятором моделі РК 32080, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в місті Києві 25.03.2008, що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 25.03.2008, заставною вартістю 747 148,00 грн, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Загальна вартість предмета застави визначена за погодженням сторін і становить 747 148,00 грн. Суть та розмір забезпечених заставою зобов`язань: виконання заставодавцем перед заставодержателем зобов`язань, зокрема: повернення кредиту у сумі 508 600,00 грн з графіком погашення відповідно до умов договору кредиту та з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 26.03.2015, або в інший термін дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту; сплата процентів за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних та комісій, визначених договором кредиту; сплата можливої неустойки, визначеної договором кредиту та цим договором (п. 1.2, 1.3 Договору застави).

Відповідно до п. 1.6 Договору застави у разі невиконання позичальником зобов`язань за договором кредиту заставодержатель має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами.

В силу п. 2.2.1 Договору застави заставодавець має право володіти та користуватись предметом застави відповідно до його функціонального призначення та технічних можливостей.

Право застави виникає з моменту підписання цього договору повноважними представниками сторін та його нотаріального посвідчення (у разі нотаріального посвідчення за згодою сторін). Право застави припиняється виконанням заставодавцем у повному обсязі забезпечених заставою зобов`язань за договором кредиту, а також в інших випадках, передбачених ст.ст. 28 і 29 Закону України «Про заставу». У разі часткового виконання заставодавцем забезпечених заставою зобов`язань за договором кредиту застава зберігається у первісному обсязі (п. 3.1-3.3 Договору застави).

Цей договір згідно п. 8.1 набирає чинності з моменту його укладення уповноваженими представниками сторін та діє до виконання у повному обсязі зобов`язань за договором кредиту і цим договором.

Як встановлено матеріалами справи, в зв`язку з порушенням ФОП Мельниченко Ганною Михайлівною умов Договору кредиту №24-11/47 від 28.03.2008 в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом в розмірі та строки, визначені правочином, Публічне акціонерне товариство «Уксоцбанк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Мельниченко Ганни Михайлівни про стягнення 1 117 536,19 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 року у справі № 910/16807/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018, частково задоволено позовні вимоги. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Мельниченко Ганни Михайлівни на користь Публічного акціонерного товариства «Уксоцбанк» заборгованість за кредитом в сумі 42 383,48 грн., суму заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 233 963,56 грн., інфляційні втрати за порушення строків повернення кредиту в розмірі 5 162,43 грн., інфляційні втрати за порушення строків сплати процентів за користування кредитом в сумі 27 245,49 грн. та судовий збір в розмірі 4 631,32 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Часткове задоволення позову в рамках справи № 910/16807/17 зумовлено пропуском позивачем строку позовної давності, тому банку було відмовлено у стягненні суми основного боргу в розмірі 405 668,92 грн. та суми відсотків за користування кредитом в розмірі 318 206,75 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2020, яка набрала законної сили, встановлено, що 01.10.2018 боржник сплатив на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» грошові кошти у розмірі 163 386,28 грн., тобто ФОП Мельниченко Г.М. було у повному обсязі (у сумі 313 386,28 грн.) сплачено грошові кошти, присуджені до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 у справі №910/16807/17, на користь стягувача (Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»). Вказана обставина стала підставою для визнання наказу у справі № 910/16807/17 таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, судом встановлено та не заперечувалось сторонами у даній справі обставини щодо погашення заборгованості за Договором кредиту, які були присуджені до стягнення за рішенням суду у справі № 910/16807/17 на користь банку.

Місцевим судом також встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис про державну реєстрацію припинення Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03.12.2019, підстава - рішення щодо реорганізації). При цьому, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» є Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.

Судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація відносно того, що Акціонерне товариство «Альфа-Банк» є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», тобто відомості щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Отже Акціонерне товариство «Альфа-Банк» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

Як вбачається з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (витяг від 02.11.2019 № 63282517, від 04.08.2020 № 67312855) по обтяженню - застава рухомого майна, від 09.04.2013 № 13622693 за договором застави № 39.6-14/087 від 28.03.2008, автомобіль вантажний МАЗ модель 630305220, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , боржник Мельниченко Ганна Михайлівна, змінено обтяжувача з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на підставі передавального акту від 15.10.2019, виданий комісією для проведення реорганізації Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», договір застави № 39.6-14/087 від 28.03.2008.

Отже, обтяжувачем (заставодержателем) за Договором застави № 39.6-14/087 від 28.03.2008 наразі є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», інформація про що відповідно внесена до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказував, що ним у повному обсязі виконані його зобов`язання за Договором кредиту, виконання якого забезпечувалось Договором застави № 39.6-14/087 від 28.03.2008, а тому є підстави для припинення обтяження та внесення відповідної інформації до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договором на підставі ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства на підставі ст. 628 ЦК України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За змістом ст. 1, 3 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про заставу» застава рухомого майна може бути зареєстрована відповідно до закону.

Положеннями ст. с. 598, 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов`язань за договорами купівлі-продажу цінних паперів, укладених на фондовій біржі, встановлюються законодавством. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Позивач вважав, що застава згідно Договору застави № 39.6-14/087 від 28.03.2008 припинилась у зв`язку з припиненням основного зобов`язання за Договором кредиту з огляду на сплату ним коштів, присуджених до стягнення на користь банку за рішення суду у справі № 910/16807/17.

Під час розгляду справи № 910/16807/17 судами встановлено, що виконання умов Договору кредиту №24-11/47 від 28.03.2008 Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого згідно п.1.2.2 статуту є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», було видано позичальнику грошові кошти в сумі 508 600 грн., а позичальником частково було виконано свої обов`язки з повернення кредитних коштів, зокрема, сплачено у період з 25.04.2008 по 28.01.2009 грошові кошти на загальну суму 60 547,60 грн. Вказані обставини підтверджуються банківською випискою з рахунку позичальника за період з 01.03.2008 по 04.03.2011 та довідкою б/н від 26.05.2017 Публічного акціонерного товариства «Уксоцбанк» станом на 26.05.2017.

Судами також встановлено, що Фізичною особою-підприємцем Мельниченко Ганною Михайлівною зобов`язання за Договором №24-11/47 від 28.03.2008 в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом в повному обсязі не виконано, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість по тілу кредиту в сумі 448 052,40 грн. та по процентах за користування кредитними коштами в розмірі 552 170,31 грн., що і стало підставою для нарахування інфляційних втрат та звернення до суду з даним позовом.

Як вище згадувалось, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 року у справі № 910/16807/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018, частково задоволено позовні вимоги. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Мельниченко Ганни Михайлівни на користь Публічного акціонерного товариства «Уксоцбанк» заборгованість за кредитом в сумі 42 383,48 грн., суму заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 233 963,56 грн., інфляційні втрати за порушення строків повернення кредиту в розмірі 5 162,43 грн., інфляційні втрати за порушення строків сплати процентів за користування кредитом в сумі 27 245,49 грн. та судовий збір в розмірі 4 631,32 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Часткове задоволення позову в рамках справи № 910/16807/17 та відмова у стягненні суми основного боргу в розмірі 405 668,92 грн. та суми відсотків за користування кредитом в розмірі 318 206,75 грн. зумовлено пропусом позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові у разі визнання вимог позивача обгрунтованими.

За приписами ст. 256, 267 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах (ст. 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Проте за змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом позовної давності (ч. 3 ст. 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Крім цього, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (ч. 1 ст. 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, положення цивільного кодексу України не визнають сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч.2 ст. 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.09.2019 у справі № 201/13602/16-ц.

Сплив строку позовної давності в силу приписів ст. 589 ЦК України та ст. 28 Закону України «Про заставу» також не є підставою, яка зумовлює припинення зобов`язань, що в свою чергу свідчить, що зобов`язання позивача за Договором кредиту в частині, встановленій рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 № 910/16807/17, але не стягнутій в судовому порядку через пропуск строку позовної давності, продовжує існувати до його припинення з підстав, передбачених вказаними приписами законодавства.

При цьому, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, що зумовлюють припинення його зобов`язань за Договором кредиту, що є підставою для припинення зобов`язань за Договором застави, зокрема, доказів сплати позивачем суми основного боргу у розмірі 405 668,92 грн. та суми відсотків за користування кредитом у розмірі 318 206,75 грн. в добровільному (позасудовому) порядку, у стягненні яких було відмовлено рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 № 910/16807/17 у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

З огляду на наведене та враховуючи, що вищенаведеними приписами чинного законодавства не передбачено такої підстави для припинення застави як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимоги кредитора за основним зобов`язанням, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання припиненим Договору застави № 39.6-14/087 від 28.03.2008.

З приводу тверджень позивача (апелянта) про порушення банком умов Договору кредиту шляхом підвищення відсоткової вставки в односторонньому порядку з 19% річних до 23,5% річних без попередження позивача та укладення додаткової угоди, які позивач відмовилась сплачувати слід зазначити, що на підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Крім цього, у разі порушення свого права, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у визначений законом або договором за згодою сторін спосіб.

Проте матеріли справи не містять жодних доказів звернення позивача до банку про порушення останнім умов Договору кредиту, зокрема, щодо зміни відсоткової ставки з 19% річних до 23,5% річних без попередження позивача та укладення додаткової угоди.

При цьому, слід зазначити, що вищенаведені доводи позивача (апелянта), як й доводи про нарахування банком відсотків за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування могли бути підставою його заперечень під час розгляду справи про стягнення з позичальника заборгованості за Договором кредиту, зокрема, про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Крім цього, позивачем (з урахуванням заяви про зміну предмету позову, яка прийнята судом до розгляду) заявлено вимоги про зобов`язання обтяжувача - АТ «Альфа-Банк» подати держателю або реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення і виключення з реєстру приватного обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження, а саме, запис № 13622693, зареєстрований 09.04.2013 14:46:13. Вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: договір застави, 39.6-14/087 від 28.03.2008, видавник: АТ «Укрсоцбанк»; об`єкт обтяження: вантажний автомобіль, МАЗ 630305220, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 , з його подальшими змінами.

За приписами ст. 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов`язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем. Іншими договірними є приватні обтяження, які не віднесені до забезпечувальних і виникають унаслідок передачі рухомого майна, право власності на яке належить обтяжувачу, у володіння боржнику, або з інших підстав, що обмежують право обтяжувача чи боржника розпоряджатися рухомим майном.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження.

Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 05.07.2004, державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали доступ до Реєстру, а також адміністратором Реєстру та його філіями на підставі договору про надання сервісної послуги з опрацювання електронних заяв та/або сервісної послуги з опрацювання електронних заяв, поданих з використанням прикладного програмного інтерфейсу Реєстру.

За змістом ч.ч. 1-4 п. 24 вказаного Порядку відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи.

Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років.

На підставі відповідної заяви щодо припинення обтяження виключенню підлягає запис стосовно всього рухомого майна, що є предметом обтяження.

Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору відповідну заяву для припинення обтяження та виключення його з Реєстру.

Оскільки судом встановлено, що зобов`язання за Договором застави № 39.6-14/087 від 28.03.2008, які стали підставою для внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження №13622693, зареєстрований 09.04.2013 р. 14:46:13. Вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: договір застави, 39.6-14/087 від 28.03.2008 р., видавник: AT «Укрсоцбанк»; об`єкт обтяження: вантажний автомобіль, МАЗ 630305220, номер об`єкта НОМЕР_1, номер державної реєстрації: НОМЕР_2 , з його подальшими змінами не припинились, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, а також з приводу правової невизначеності не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи сторін не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мельниченко Ганни Михайлівни залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/12509/20 - без змін.

Матеріали справи № 910/12509/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.10.2021

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді О.В. Тищенко

С.Р. Станік