ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1924/21

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» (09133, Київська обл., Білоцерківський р-н, селищна рада Терезинська Автодорога Київ-Одеса 82+500 м, код 36445855)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокорпорація» (04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 29 Б (літера А), оф. 219-220, код 40087684)

про стягнення 56 059,04 грн.

без виклику учасників процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» звернулось до Господарського суду Київської області із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокорпорація» про стягнення заборгованості у розмірі 56 059,04 грн., з яких: 40000,00 грн. неповернутої попередньої оплати, 6579,59 грн. пені, 8000,00 грн. штрафу та 1479,45 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки за Договором поставки №43-пк від 15.11.2019 та неповернення передоплати за товар.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.07.2021 у справі № 911/1924/21 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки позовної заяви.

20.07.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від Товариство з обмеженою відповідальністю Агротрейд-2000 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.07.2021 відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та зобов`язано сторін вчинити певні дії.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, для подання заперечень на відповідь на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Втім, повідомлення про вручення поштових відправлень повернуті на адресу суду з відміткою поштового зв`язку «за закінченням строку зберігання».

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 у справі №904/9904/17).

З огляду на наведене суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву відповідач не подав, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляв.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Положення ч.1 ст.248 ГПК України визначають, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокорпорація» (Продавець) укладено Договір поставки № 43-пк, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця побічний продукт, а Покупець - прийняти та оплатити його згідно умов цього Договору.

Разом з тим п. 2.1. Договору було обумовлено кількість Товару, а саме 500,00 т. +/-10 % та визначено п. 4.1 Договору, термін поставки в який Постачальник повинен був поставити Товар, а саме до 17.01.2020 р.

Відповідно до п. 3.2. Договору, загальна вартість товару складає 1 600 002,00 грн.

Вище зазначений договір, згідно п 10.5, вступає в силу з дати його підписання обома сторонами і діє до 17 січня 2020 р. У випадку, якщо у сторін на момент закінчення терміну дії Договору залишаються невиконаними договірні зобов`язання та не задоволені законні вимоги, дія даного Договору продовжується до повного виконання таких зобов`язань та задоволення вимог.

Усі спори між сторонами, по яких не було досягнуто згоду, вирішуються відповідно до чинного законодавства України в судових інстанціях за місцем розташування Покупця. (п. 9.3. Договору)

Для виконання умов Договору, позивачем було здійснено попередню оплату у розмірі 100% вартості Товару на розрахунковий рахунок Постачальника у сумі 1 600 002,00 грн. згідно наданого Постачальником рахунку на оплату № 31 від 15.11.2019 р., яка підтверджується платіжними дорученням № 13933 від 18.11.2019 р., № 14135 від 06.12.2019 р.

Як стверджує позивач, відповідач здійснив відвантаження товару у кількості 484,980 т., а отже недопоставив товар у кількості 15,02 т. на суму 48 064,05 грн. та порушив термін поставки товару.

26.03.2020 року ТОВ «Агротрейд-2000» засобами електронного зв`язку звернулось до ТОВ «Агрокорпорація» з листом № 82 щодо повернення коштів у зв`язку із закінченням строку поставки, в якому було зазначено, що у разі не повернення коштів у встановленні строки, залишає за собою право звернутись до суду у встановленому законодавством порядку.

06.04.2020 року ТОВ «Агрокорпорація» повернули частину коштів у сумі 8 064,05 грн.

09.11.2020 року ТОВ «Агротрейд-2000» повторно звернулось ТОВ «Агрокорпорація» з листом №284 щодо повернення коштів у зв`язку із закінченням строку поставки в якому зазначили, що у разі не повернення коштів у встановленні строки, залишає за собою право звернутись до суду у встановленому законодавством порядку, але даний лист Постачальником був залишений без відповіді та задоволення.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару за договором поставки №43-пк від 15.11.2019, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Спірні правовідносини у цій справі виникли на підставі договору поставки.

Відповідно до частин першої та другої статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга стаття 712 Цивільного кодексу України)

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 Цивільного кодексу України).

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 21.02.2018 року у справі №910/12382/17).

Сторонами було погоджено, що поставка товару здійснюється у строк до 17.01.2020 року.

Однак, доказів поставки товару, або неможливості поставити товар у погоджений сторонами договору строк, та відповідно повідомлення покупця про неможливість такої поставки, суду не надано та матеріали справи не містять. Відповідач вказаного не спростував, належних доказів факту виконання договірних зобов`язань не надав.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач належними доказами не довів факту виконання договірних зобов`язань та поставки товару в обумовленій кількості, у позивача є правові підстави для вимоги про повернення відповідачем суми авансу, у зв`язку із чим позовні вимоги про повернення попередньої оплати в сумі 40000,00грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення 3% річних в сумі 1479,45 грн. за період користування коштами з 06.04.2020 по 29.06.2021 на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Перевіривши проведений позивачем розрахунок 3 % річних, правильність періоду нарахованого та заявленого позивачем до стягнення розміру процентів річних, судом встановлено, що позивачем вірно визначений період таких нарахувань та наданий розрахунок є арифметично вірним. Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю в сумі 1479,45 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідача 8000,00 грн штрафу та 6579,59 грн пені за порушення строків виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 6.2.1. Договору, за не поставку (недопоставку) товару у строки, вказані в п. 4.1. Договору, Постачальник зобов`язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару, поставка якого була прострочена, але не більше 10% від загальної вартості товару. За прострочення поставки більш ніж на 10 календарних днів Постачальник, крім пені (додатково) зобов`язується також сплачувати Покупцю штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару. Пеня та штраф за цим пунктом сплачується незалежно від заподіяних Покупцю збитків (штрафна неустойка).

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17 та № 917/194/18 від 02.04.2019).

За перевіркою суду, суму штрафу в розмірі 8000,00 грн. визначено правильно, у зв`язку з чим позовні вимоги у відповідній частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення пені, суд зазначає, що згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Проте позивачем здійснено нарахування пені за період з 06.04.2020 по 29.06.2021.

Оскільки, судом встановлено наявність порушення відповідачем строків поставки товару, передбачених договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені не суперечать умовам Договору, а відтак підлягають задоволенню. Разом з цим, наданий позивачем розрахунок пені є неправильним, у зв`язку з чим, суд, здійснивши власний розрахунок пені, з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України, вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума 2771,58 грн.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 40000,00 грн. попередньої оплати за непоставлений товар, 2771,58 грн. пені, 8000,00 грн. штрафу, 1479,45 грн. 3% річних. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокорпорація» (04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 29 Б (літера А), оф. 219-220, код 40087684) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» (09133, Київська обл., Білоцерківський р-н, селищна рада Терезинська, Автодорога Київ-Одеса 82+500 м, код 36445855) 40000 (сорок тисяч) грн. 00 коп. попередньої оплати за непоставлений товар, 2771 (дві тисячі сімсот сімдесят одну) грн. 58 коп. пені, 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. штрафу, 1479 (одну тисячу чотириста сімдесят дев`ять) грн. 45 коп. 3% річних та 2115 (дві тисячі сто п`ятнадцять) грн. 80 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний.27.09.2021

Суддя Т.Д. Лилак