РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.09.2021Справа № 910/11628/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/11628/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "№1"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Елаєнс"

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

19 липня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "№1" (позивач) надійшла позовна заява б/н від 15.07.2021 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Елаєнс" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором № 38945877_12/06/20 від 12.06.2020 року у розмірі 81 538,46 грн. (вісімдесят одна тисяча п`ятсот тридцять вісім гривень 46 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було безпідставно відображено в акті за звітний період травень 2021 року опротестування операцій на підставі Chargeback, та як наслідок безпідставно зменшено суму заборгованості перед позивачем, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 81 538,46 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11628/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 580 ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 року у справі № 910/11628/21 вручено уповноваженому представнику відповідача - 30.07.2021 року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 16.08.2021 року (включно).

19.08.2021 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаєнс» надійшов відзив на позовну заяву. Вказаний відзив на позовну заяву направлений відправленням «Укрпошта Стандарт» 16.08.2021 року, за штриховим кодовим ідентифікатором № 767, що підтверджується датою оформлення на конверті. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач проти позовних вимог, мотивуючи це тим, що умовами договору ТОВ «ФК «Елаєнс» надано право на списання коштів з надходжень на користь клієнта у випадку отримання повідомлення від банка-еквайра про опротестування операцій, тому відповідачем правомірно утримано прийняті для ТОВ "ФК "№1" перекази на суму 80 902,44 грн. внаслідок опротестування операцій банком-еквайром.

28.08.2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач проти доводів відповідача заперечив, посилаючись на те, що підстави для опротестування операцій виникли внаслідок дій відповідача через неналежно проведену ним авторизацію.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "№1" є фінансовою установою, яка на підставі ліцензії НБУ (рішення про видачу ліцензії №23 від 16.12.2014 року) здійснює діяльність з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків.

12 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "№1" (надалі - позивач, клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Елаєнс" (надалі - відповідач, фінансова компанія) укладено договір №38945877_12/06/20 про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого клієнт доручає, а фінансова компанія зобов`язується за допомогою системи здійснювати приймання розпоряджень платників та забезпечити авторизацію операцій, ініційованих платниками з використанням платіжних карток/платіжних методів для проведення оплати вартості товарів на веб-сайті клієнта, приймати та переказувати на рахунок клієнта грошові кошти за авторизованими операціями з утриманням комісії відповідно до тарифів фінансової компанії, встановлених в додатку № 1 «Типи платіжних карток/Платіжні методи і тарифи на обслуговування».

За умовами п. 2.3. договору фінансова компанія забезпечує авторизацію платежів з використанням ПК/платіжних методів шляхом самостійного залучення на договірних умовах еквайрингових і процесингових установ, а також провайдерів платіжних методів, відповідальність за роботу даних установ перед клієнтом несе фінансова компанія.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.7. договору фінансова компанія має право зупинити або відмовити в здійснені операції, якщо операції, що здійснюються на користь клієнта носять підозрілий характер (містять ознаки недійсних та шахрайських).

Згідно з п. 2.9.1. договору прийняті платежі зараховуються на поточний рахунок фінансової компанії, після чого протягом 3 (трьох) банківських днів перераховуються на рахунок клієнта з утриманням комісій відповідно до тарифів фінансової компанії.

За змістом п. 2.10.6. договору за результатами обробки авторизаційного запиту банком-еквайром, АПК фінансової компанії приймає від банка-еквайра відповідь про результат авторизації, формує і передає до АПК клієнта відповідь про успішність або відмову авторизації.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов договору виконав перекази на користь отримувачів за повідомленнями від відповідача, втім відповідач в порушення пункту 2.9.1. договору здійснив лише часткове перерахування авторизованих на користь позивача переказів, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем, яка за розрахунком позивача становить 81 538,46 грн., з розрахунку: 1 327 379,12 грн. (загальна сума авторизованих грошових переказів на користь позивача) - 1 356,08 грн. (повернуті платнику кошти за скасованою операцією) - 25 761,27 грн. (винагорода відповідача) - 1 218 723,31 грн. (кошти перераховані відповідачем на користь позивача).

Позивач вказує, що 01.06.2021 року на електронну адресу від відповідача надійшов акт наданих послуг №38945877_05_2021_472_179 від 31.05.2021 року. Вказаний акт позивач не підписав з підстав розбіжностей у фінансових показниках, на підставі п. 2.12. договору надав заперечення.

Як стверджує позивач, розбіжність в фінансових показниках виникла внаслідок відображення відповідачем в акті опротестування операцій на підставі Chargeback, однак за умовами договору відповідальність за опротестування операцій із застосуванням Chargeback покладається саме на відповідача.

Відповідач проти позовних вимог заперечує. Заперечення мотивує тим, що умовами договору ТОВ «ФК «Елаєнс» надано право на списання коштів з надходжень на користь клієнта у випадку отримання повідомлення від банка-еквайра про опротестування операцій, тому відповідачем правомірно утримано прийняті для ТОВ "ФК "№1" перекази внаслідок опротестування операцій банком-еквайром.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вже було встановлено судом вище, 12.06.2020 року між позивачем, як клієнтом, та відповідачем, як фінансовою компанією, було укладено договір №38945877_12/06/20 про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів.

В п. 1.1. договору визначено, що клієнт доручає, а фінансова компанія зобов`язується за допомогою системи здійснювати приймання розпоряджень платників та забезпечити авторизацію операцій, ініційованих платниками з використанням платіжних карток/платіжних методів для проведення оплати вартості товарів на веб-сайті клієнта, приймати та переказувати на рахунок клієнта грошові кошти за авторизованими операціями з утриманням комісії відповідно до тарифів фінансової компанії, встановлених в додатку № 1 «Типи платіжних карток/Платіжні методи і тарифи на обслуговування».

За умовами п. 2.3. договору фінансова компанія забезпечує авторизацію платежів з використанням ПК/платіжних методів шляхом самостійного залучення на договірних умовах еквайрингових і процесингових установ, а також провайдерів платіжних методів, відповідальність за роботу даних установ перед клієнтом несе фінансова компанія.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що на виконання умов договору виконав перекази на користь отримувачів за повідомленнями від відповідача, втім відповідач в порушення пункту 2.9.1. договору здійснив лише часткове перерахування авторизованих на користь позивача переказів, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем, яка за розрахунком позивача становить 81 538,46 грн.

В свою чергу відповідач стверджує, що правомірно утримав прийняті для ТОВ "ФК "№1" перекази внаслідок опротестування операцій банком-еквайром.

За умовами договору опротестування операції Chargeback відбувається з причин: 1) ненадання товару торговцем або оплаченого покупцем товару/роботи/послуги або неповне надання, надання іншого товару/роботи/послуги, відмінного від замовлення покупця; 2) визнання операції недійсною, 3) визнання операції шахрайською, 4) інших підстав, прямо визначених правилами Міжнародної платіжної системи.

Дослідивши зміст та умови укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що В даному випадку жодна з причин опротестування операції Chargeback не може застосовуватись відповідачем до позивача, оскільки: позивач не є торговцем, який надає платнику товар, згідно з ліцензії НБУ позивач виконує перекази коштів; операція є недійсною з підстав невірного формування банком-еквайром коду авторизації, невиконання протоколу безпеки « 3D-Secure», допущена помилка в реквізитах платника або отримувача; саме відповідач забезпечує належне здійснення авторизації операцій, зокрема виконання протоколів безпеки « 3D-Secure» та перевірки правильності реквізитів, а також зобов`язаний зупинити виконання операції, у разі виявлення ознак шахрайства (п.п. 1.1., 2.3., пп. 5 п. 2.7. та п. 2.10.6. договору); шахрайською визнається операція, у разі дубляжу картки, підбору реквізитів картки або використання даних про платіжну картку, отриманих шахрайським шляхом.

Тоді як, дії, які відповідно до договору можуть призвести до визнання операції недійсною або шахрайською, вчиняються на етапі здійснення авторизації, а відповідно до умов договору авторизацію здійснює саме відповідач, отже відповідальність за опротестування операції із застосуванням Chargeback, з підстав визнання операції недійсною або шахрайською, покладається саме на відповідача.

Крім того, з аналізу наведених положень договору вбачається, що відповідач забезпечує належне здійснення авторизації операцій, зокрема виконання протоколів безпеки « 3D-Secure» та перевірки правильності реквізитів, а також зобов`язаний зупинити виконання операції, у разі виявлення ознак шахрайства.

При цьому, шахрайські дії, в даному випадку, можуть бути наявні лише внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення авторизації операцій.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві ТОВ «ФК «№1» було зазначено, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 року у справі № 909/452/19, 02.11.2020 року у справі № 922/3548/19 та 18.11.2019 року у справі № 923/1121/17.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу становить 5000,00 грн.

В обґрунтування понесених витрат на правову допомогу позивач надав наступні докази:

- копію договору про надання правової допомоги № 43 від 12.07.2021 року;

- копію платіжного доручення № 1098710 від 15.07.2021 року.

Представництво інтересів позивача у даній справі здійснював адвокат Сергійчик А.О. на підставі ордеру серія АА № 0011358 від 15.07.2021 року.

На підтвердження наявності у Сергійчика А.О. статусу адвоката надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 005751 від 09.06.2016 року.

Від ТОВ "ФК "Елаєнс" клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно розміру заявлених витрат не надходило.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач надав належні та допустимі докази на доведення понесених ним витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи. Тому з огляду на задоволення позову та зважаючи на приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку розподілу судових витрат між сторонами, відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Елаєнс" (ідентифікаційний код 38905834, адреса: 01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, 14) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "№1" (ідентифікаційний код 38945877, адреса: 04074, м. Київ, вул. Новозабарська, 2/6) грошові кошти: основного боргу - 81 538,46 грн. (вісімдесят одна тисяча п`ятсот тридцять вісім гривень 46 копійок), витрат на професійну правничу допомогу - 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) та судовий збір - 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 28.09.2021р.

Суддя О.В. Котков