Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/808/21

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Прядко О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна

енергопостачальна компанія"

до Фізичної особи-підприємця Невмержицького Сергія Івановича

про стягнення 72884,95грн

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" звернулась до суду з вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Невмержицького Сергія Івановича 72884,95грн штрафу за дострокове розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу №23-25 від 10.09.2020.

Ухвалою від 26.07.2021 господарський суд позовну заяву залишив без руху та надав строк для усунення недоліків.

29.07.2021 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду від 02.08.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" судом прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17.08.2021 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи з додатками: копіями договору про надання правової допомоги, ордеру, довіреності, свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката.

25.08.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву про стягнення штрафу за дострокове розірвання договору.

06.08.2021 до суду від представника позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач вжив заходів щодо зміни електропостачальника у період дії договору про постачання електричної енергії споживачу №23-275 від 10.09.2020 зі строком дії до 31.12.2023 року з недотриманням вимог п.6.1.3 ПРРЕЕ та умов договору, тобто не за 21 календарний день до дати закінчення терміну дії чинного договору. Тому до ФОП Невмержицького С.І. застосовано штрафну санкцію за недотримання споживачем строку, визначеного для повідомлення постачальника про намір укласти договір з новим постачальником до дати закінчення терміну (строку) діючого договору, як це передбачено у п.13.3 Договору про постачання електричної енергії споживачу №23-275 від 10.09.2020 та п. 6.1.3 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312. Витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу просить покласти на відповідача.

26.08.2021 відповідач подав відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що відповідно до п.10.1 укладеного між сторонами договору, споживач має право в будь-який момент часу змінити постачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником, принаймні за 21 день до такої зміни вказавши дату та строки, в які буде відбуватись така зміна. Відповідач вказує, що 20.05.2021 листом за вих№012/7178 ФОП Невмержицький С.І. повідомив позивача про зміну постачальника електроенергії у зв`язку з укладанням договору постачання електроенергії з 11.06.2021 з новим постачальником. Крім того, відповідач зазначає, що зміна електропостачальника є підставою припинення дії договору згідно пункту 13.5. договору, а не його дострокового розірвання, у зв`язку з чим вважає, що підстав для нарахування штрафних санкцій немає. Також просить стягнути з відповідача 8000,00грн витрат на правничу допомогу.

Суд прийняв до розгляду відзив відповідача, з огляду на обставини, викладені у клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи від 17.08.2021 (а.с. 47).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

10.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник/позивач) та Фізичною особою - підприємцем Невмержицьким Сергієм Івановичем укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №23-275 (далі - договір) на умовах Комерційної пропозиції №1 ZHOEK-UV-23-275 (а.с.7-12).

Відповідно до умов Комерційної пропозиції №1, договір про постачання електричної енергії діє до 31.12.2023.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

За змістом пункту 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Споживач має право вільно змінювати постачальника відповідно до процедури, визначеної Правилами, та умов цього договору (п. 3.2 договору).

Споживач має право вільно обирати іншого електропостачальника та розірвати цей договір у встановленому цим договором та чинним законодавством порядку. Перейти на постачання електричної енергії до іншого електропостачальника, у разі наявності договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії та відсутності припинення постачання електричної енергії внаслідок наявності заборгованості за постачання електричної енергії перед діючим постачальником (п.п.10,13 п. 6 договору).

Відповідно до пунктів 10.1, 10.2 договору споживач має право в будь-який час змінити електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником принаймні за 21 календарний день до такої зміни, вказавши дату або строк, в які буде відбуватись така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії). Зміна постачальника електричної енергії здійснюється згідно з порядком, встановленим ПРРЕЕ.

За змістом пункту 13.1 Договору його укладено на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач; набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору.

За умови дострокового розірвання договору за ініціативою споживача, споживач зобов`язаний сплатити постачальнику передбачені обраною споживачем комерційною пропозицією штрафні санкції чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення договору (пункт 13.3 договору).

Згідно Комерційної пропозиції №1 ZHOEK-UV-23-275 у разі дострокового припинення (розірвання) договору за ініціативою споживача, споживач сплачує вартість заявленого місячного обсягу електричної енергії.

Дія договору також припиняється у наступних випадках: анулювання постачальнику ліцензії на постачання; банкрутства або припинення господарської діяльності постачальником; у разі зміни власника/користувача об`єкта споживача; у разі зміни електропостачальника (пункт 13.5 договору).

Листом № 3 від 19.05.2021 відповідач як споживач електричної енергії, повідомив позивача про свій намір змінити постачальника.

19.05.2021 ТОВ "Енергостратегія" листом №15/05/21 повідомило АТ "Житомиробленерго", що у ФОП Невмержицького С.І. з 11.06.2021 електропостачальник ТОВ "Енергостратегія".

В свою чергу, АТ "Житомиробленерго" листом №012/7178 від 20.05.2021 поставило до відома ТОВ "ЖОЕК" про запит про зміну з 11.06.2021 електропостачальника ФОП Невмержицького С.І. Також повідомлено про прогнозований обсяг споживання на заплановану дату зміни електропостачальника споживачем ФОП Невмержицьким С.І., який буде складати 50000кВт*год.

Позивач, як постачальник електричної енергії, посилаючись на пункт 13.3 договору та умови комерційної пропозиції виставив відповідачу рахунок на суму 72884,95грн на сплату штрафу за дострокове розірвання договору, який надіслав відповідачу (а.с.6).

На день звернення до суду ФОП Невмержицький С.І. у добровільному порядку зазначену у рахунку суму штрафу не сплатив.

Викладені обставини стали підставою звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

За змістом статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" у договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються, зокрема, строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору. Жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника. Крім того, договір не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право. В іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору.

Згідно зі статтею 58 зазначеного Закону споживач має право змінювати електропостачальника на умовах, визначених цим Законом та правилами роздрібного ринку.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про ринок електричної енергії" зміна електропостачальника споживачем здійснюється на безоплатній основі у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку. Зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена у строк не більше трьох тижнів з дня повідомлення таким споживачем про намір змінити електропостачальника.

Згідно з пунктом 1.1.1 Правил цей нормативно-правовий акт регулює взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Відповідно до пункту 6.1.1 Правил споживач має право в установленому цими Правилами порядку на зміну електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії споживачу (постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг) з новим електропостачальником.

За змістом пункту 6.1.3 Правил зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена протягом періоду, що починається з дня повідомлення споживачем нового електропостачальника про наміри змінити попереднього електропостачальника, але у строк, що не перевищує 21 календарний день з дня вказаного повідомлення. Днем повідомлення споживачем про намір змінити електропостачальника вважається дата зафіксованого звернення споживача до нового електропостачальника щодо наміру укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу. Якщо споживач має чинний договір про постачання електричної енергії споживачу з фіксованим терміном (строком) дії, з метою уникнення штрафних санкцій за дострокове розірвання договору з боку попереднього електропостачальника споживач повинен повідомити нового електропостачальника про намір укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу за 21 календарний день до дати закінчення терміну (строку) дії чинного договору.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина 2 статті 653 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 598 цього Кодексу зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Отже, у зазначеній нормі наведено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Відповідно до частин 1 і 4 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з врахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором (аналогічну правову позицію викладено у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 № 916/1684/18).

Суд зазначає, що умовами Договору та Правилами передбачено можливість розірвання споживачем договору в односторонньому порядку.

Суд вважає, що споживач, розірвавши спірний договір в односторонньому порядку, реалізував своє право на вільний вибір (зміну) електропостачальника шляхом надіслання відповідного повідомлення Постачальнику (аналогічна правова позиція викладена у постановах ВС у складі КГС від 28.12.20р. у справі № 911/1601/19 , від 05.11.20р. у справі № 918/808/19 , від 04.02.2020р. № 914/545/19, від 17.02. 2020 року у справа № 914/543/19).

Відповідно до пункту 10.1 договору споживач має право в будь-який час змінити електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником, принаймні за 21 календарний день до такої зміни, вказавши дату або строк, в які буде відбуватись така заміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії). Дія договору припиняється зокрема у випадку зміни електропостачальника (пункт 13.5 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, зміна електропостачальника відбулась з 11.06.2021, тому споживач, з метою уникнення штрафних санкцій за дострокове розірвання договору, мав повідомити постачальника за 21 календарний день до такої зміни. Споживач дотримався зазначеної умови, повідомивши постачальника у травні 2021 листом №3 від 19.05.2021. Доказів припинення дії договору між сторонами спору раніше ніж 10.06.2021 матеріали справи не містять.

За змістом пункту 13.3 Договору за умови дострокового розірвання договору за ініціативою споживача, споживач зобов`язаний сплатити постачальнику передбачені обраною споживачем комерційною пропозицією штрафні санкції чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення договору.

Водночас застосування пункту 13.3 Договору могло б мати місце, якби повідомлення споживача було надіслано постачальнику з порушенням терміну, визначеного 6.1.3 Правил.

Особливості господарсько-правової відповідальності визначені у ГК України. Так, за змістом частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1 та 2 статті 217 ГК України).

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/4156/18 зазначила, що за змістом наведених положень ГК України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою для застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафних санкцій і конкретного їх розміру.

Нормативно-правове забезпечення сфери господарювання є однією із форм здійснення державою регулювання господарської діяльності. Водночас за змістом статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності є спрямованою, зокрема, на зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, та здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Отже, тлумачення умов укладеного між сторонами справи Договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку із положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах (відповідну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18).

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що як Правилами, так і договором передбачено його право на дострокове припинення договору у зв`язку зі зміною електропостачальника, а тому немає підстав для застосування відповідальності, передбаченої у пункті 13.3 Договору.

При вирішенні спору суд також враховує висновки Верховного Суду, що містяться у постановах від 28.12.2020 у справі № 911/1601/19, від 05.11.2020 у справі № 918/808/19, від 04.02.2020 у справі № 914/545/19, від 17.02.2020 у справі №914/543/19.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Щодо розподілу судових витрат

У зв`язку з відмовою позивачу у позові, сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу відповідно до ст.129 ГПК України не відшкодовуються.

Щодо заяви відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, суд враховує таке.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідачем заявлена вимога про стягнення з позивача судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких становить 8000,00грн.

Відповідно до ст.16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також справ і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші вид правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства у відповідності до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення.

За змістом частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини третя, четверта статті 126 ГПК України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду ( частина 8 ст.129 ГПК України).

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

19.06.2021 між Адвокатом, фізичною особою-підприємцем Семенюк В.В. (далі - Адвокат) та ФОП Невмержицьким С.І. (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги 3/20, відповідно до пункту 1.1 в порядку та на умовах, визначених цим договором Адвокат зобов`язується надати Клієнту послуги по правовому захисту інтересів Клієнта у всіх судах України, в тому числі і у Житомирському окружному адміністративному суді, судах апеляційної та касаційної інстанцій при розгляді будь-яких прав за участю Клієнта (надалі іменується "правова допомога" у всіх необхідних відмінках), а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на у мовах, визначених додатками до цього Договору.

Згідно п.1.2. договору на підтвердження факту надання Адвокатом Клієнту правової допомоги відповідно до умов цього Договору складається та підписується сторонами відповідний Акт. Адвокат зобов`язаний надати Клієнту підписаний ним Акт в строк п`яти робочих днів з моменту завершення надання правової допомоги. Клієнт зобов`язаний розглянути та підписати такий Акту строк трьох робочих днів з дня його отримання. Акт вважається підписаним Клієнтом, якщо у строк трьох робочих днів з дня його отримання ним не надано Адвокату письмових заперечень.

Відповідно п.2.1. договору правова допомога надається Адвокатом шляхом: усного та письмового консультування; складання проектів необхідних документів, скарг, претензій та позовних заяв, тощо; представництва інтересів Клієнта.

Пунктом 4.1 договору визначено, що вартість послуг Адвоката визначається додатками до цього договору. Адвокат залишає за собою право в односторонньому порядку надати весь обсяг або частину послуг безоплатно.

Оплата підлягає перерахуванню Клієнтом на поточний рахунок Адвоката (п.4.2 договору).

Згідно п.4.3. договору у разі необхідності, за попередньою домовленістю між сторонами. Клієнт оплачує Адвокату витрати Адвоката, необхідні для виконання його обов`язків за цим Договором, понесені в інтересах Клієнта (обов`язкові платежі, витрати на відрядження, тощо). Сума обов`язкових платежів відшкодовується Клієнтом у повному обсязі. Сума інших додаткових витрат погоджується сторонами додатково без укладення письмових додаткових угод.

Всі необхідні збори і платежі, внесені адвокатом Клієнт компенсує у строк трьох банківських днів з дня надання Адвокатом розрахункових документів, які підтверджують такі витрати (п.4.4. договору).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини восьмої 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, у спірних правовідносинах обов`язковому дослідженню підлягає встановлення обставин щодо реального надання правничої допомоги клієнту.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідач у відзиві вказав, що за попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, які відповідач планує понести в зв`язку із розглядом справи, до даних витрат віднесено витрати з оплати професійної правничої допомоги в сумі 8000,00грн.

Позивач надав суду належним чином засвідчені копії свідоцтва про права на заняття адвокатською діяльністю, договору про надання правової допомоги, довіреності, однак вказані документи не були направлені на адресу позивача. Одночасно, позивачам не надано суду будь-яких інших доказів, на підставі яких можна було б зробити висновок щодо обсягу наданих послуг, виконаних адвокатом, їх фактичної вартості, відсутній детальний опис робіт (наданих послуг) у межах справи, що розглядається.

Так, позивач не надав суду доказів на підтвердження факту виконання умов договору про надання правової допомоги №3/20 від 19.06.2020 щодо виконання адвокатом, фізичною особою-підприємцем Семенюк В.В. послуг з надання професійної правничої допомоги в межах справи №906/808/21, а саме, доказів виконання послуг, що визначені п.1.2 договору: Акту за результатами надання правової допомоги або доказів оплати вартості виконаних робіт відповідачем, що також є достатнім підтвердженням повноти та належності наданої за договором правової допомоги за умовами договору.

З огляду на наведене, суд вважає, що факт надання послуг з професійної правничої допомоги в межах справи №906/808/21 є не доведеним належними доказами, тому підстави для відшкодування судових витрат оплати професійної правничої допомоги стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, відсутні.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 01.10.21

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам - рек.