ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" вересня 2021 р. Справа № 924/963/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову

за позовом Фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни, м. Волочиськ

до 1) Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС", м. Волочиськ

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Експо Проперті Груп", м. Хмельницький

про визнання недійсним договору іпотеки нежитлового приміщення від 22.04.2021р.

ВСТАНОВИВ:

22.09.2021р. на адресу господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни, м. Волочиськ до Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС", м. Волочиськ та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експо Проперті Груп", м. Хмельницький про визнання недійсним договору іпотеки нежитлового приміщення (ресторан "Дружба", загальною площею 433,1 кв.м, розташоване за адресою: Хмельницька обл., Волочиський р-н, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 7А) від 22.04.2021р., укладеного між Підприємством споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експо Проперті Груп", який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняком В.І. та зареєстровано в реєстрі за № 456.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021р. вказану позовну заяву передано для розгляду судді Димбовському В.В.

Також 22.09.2021р. ФОП Коваль Л.В. подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій ФОП Коваль Л.В. (заявник) просить суд забезпечити позов шляхом: накладення арешту на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 000, за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначив, що оспорюваним договором іпотеки порушуються майнові права позивача, оскільки договір оренди від 16.03.2016р. не розірвано відповідно до вимог законодавства, приміщення ресторану згідно акта приймання-передачі від позивача нікому не передано, а тому позивач має право на користування нежитловим приміщенням. Всі поліпшення, які виконані у вказаному приміщені за рахунок коштів ОСОБА_1 є власністю ОСОБА_1 , їх вартість становить більше ніж вартувало саме приміщення на момент передачі його в оренду. Майно яке реалізовано Волочиським районним споживчим товариством та на сьогодні передано в іпотеку неповністю належало Волочиському районному споживчому товариству, та відчужено з метою заволодіння майном - здійсненими ОСОБА_1 поліпшеннями. Через невиконання іпотекодавцем вимог перед іпотекодержателем приміщення разом із майном ОСОБА_1 має перейти іпотекодержателю і буде захищено нормами закону "Про іпотеку". Вказує, що з метою запобігання вчиненню рейдерських махінацій щодо заволодіння майном ОСОБА_1 слід забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, враховуючи те, що нежитлове приміщення ресторану "Дружба" перебуває в іпотеці, та з метою недопущення в подальшому перереєстрації даного майна на підставі невиконання договору іпотеки за іпотекодержателем, у тому числі майна, що належить ОСОБА_1 , яке є частиною нерухомого майна, яке було передано в іпотеку.

Суд, розглядаючи подану заяву про забезпечення позову, враховує таке.

Порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 розділу І ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, судом приймається до уваги, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 22.01.2020р. по справі №923/826/19.

Оскільки у даному випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16.08.2018р. по справі №910/1040/18, від 07.09.2020р. у справі №904/1766/20, від 26.08.2020р. у справі №907/73/19, від 24.06.2020р. у справі №902/1051/19.

Беручи до уваги наведену позицію та те, що, як убачається зі змісту позову, позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру (визнання недійсним договору іпотеки нежитлового приміщення від 22.04.2021р.), суд вважає, що в даному випадку мають застосовуватися та досліджуватися такі підстави вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, так і достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити суду виконання рішення суду.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так, відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з вищенаведеного, достатньо обґрунтованим для забезпечення як позовних вимог майнового характеру, так і позовних вимог немайнового характеру є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Тобто сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та з цією метою і з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, подати докази наявності відповідних обставин.

Як вже зазначалось, в обґрунтування заяви заявник зазначав, що заходи забезпечення позову позивач просить вжити з метою недопущення в подальшому перереєстрації майна, яке є предметом договору іпотеки нежитлового приміщення від 22.04.2021р., на підставі невиконання договору іпотеки за іпотекодержателем, у тому числі майна, що належить ОСОБА_1 яке є частиною нерухомого майна яке було передано в іпотеку.

Однак, заявник не навів обґрунтування, з яким пов`язує загрозу унеможливлення ефективного захисту та поновлення порушених прав заявника як позивача.

Тобто, заявником не надано обґрунтування, з якого вбачалося б достатньо обґрунтоване припущення про те, що відповідач-1 в подальшому планує не виконувати умови договору іпотеки від 22.04.2021р., а відповідач-2 в подальшому планує вчиняти дії по перереєстрації майна, яке є предметом договору іпотеки нежитлового приміщення від 22.04.2021р., та які б ускладнили чи унеможливили захист прав заявника.

Відповідно, доводи заявника не можуть бути прийняті судом до уваги, як такі, що слідують з припущень заявника та не підтверджені будь-якими доказами.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заявником не зазначено та не надано будь-яких доказів щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язані заходи забезпечення позову.

Суд зазначає, що накладення арешту на майно є крайнім заходом для забезпечення позову, і застосовується судом лише у випадках, коли існує реальна загроза неможливості поновлення порушених або оспорених прав заявника.

Як вже зазначалось, заявник просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 000, за адресою м. Волочиськ вул. Незалежності, 7А, (ресторан "Дружба"), що у Хмельницькій області.

Однак, заявником не надано доказів у підтвердження вчинення дій Підприємством споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" щодо невиконання договору іпотеки нежитлового приміщення від 22.04.2021р., або які свідчили про існування реального наміру його не виконувати, а також наступної перереєстрації майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Експо Проперті Груп", яке є предметом договору іпотеки нежитлового приміщення від 22.04.2021р., а також вчиняти будь-які інші реєстраційні дії.

Наявність у відповідачів такої можливості самої по собі, а також припущення заявника (позивача) про намір відповідачів вчинити певні дії з огляду на наявність спору між сторонами, проте без надання будь-яких доказів реальності відповідних намірів в обґрунтування такого припущення, не може слугувати достатньою підставою на вжиття заявлених заходів забезпечення позову. Тобто забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідачів у майбутньому.

Додані до заяви документи не містять доказів, які б свідчили про намір Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Експо Проперті Груп" вчиняти наведені у заяві дії.

Потенційна можливість вчинення відповідачами певних дій, без надання відповідних доказів не може свідчити про наявність обставин, які можуть ускладнити захист прав заявника чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення прав та інтересів позивача в контексті вимоги.

Так, у заяві про забезпечення позову містяться лише загальні міркування та припущення заявника стосовно ймовірності дій, які ускладнять захист його прав по цій справі у разі задоволення позову.

Також, питання правомірності або неправомірності укладення договору іпотеки нежитлового приміщення від 22.04.2021р., як і права заявника на нерухоме майно, може бути предметом дослідження позову заявника, однак, не може бути самостійною підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Самі лише припущення заявника не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати та довести необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

При цьому, як вже зазначалось, заявник звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 14.06.2018р. по справі №916/10/18.

Беручи до уваги вищенаведені обставини та відсутність доказів на підтвердження припущень заявника, у випадку задоволення заяви про забезпечення позову можливе порушення або безпідставне обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів відповідачів (Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Експо Проперті Груп").

При цьому ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, за результатами розгляду заяви про забезпечення позову суд зазначає, що наведені заявником доводи не надають суду можливості дійти беззаперечних стверджувальних висновків про наявність безумовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, позаяк подана заява про забезпечення позову за своїм змістом зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому захисту прав та інтересів заявника та не містить належного обґрунтування та надання належних та допустимих доказів саме такої неможливості або істотного ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява Фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів і посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності вжиття таких заходів, у зв`язку із чим заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову не досліджується обґрунтованість позову, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Приписами ч. 6 ст. 140 ГПК України визначено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 138-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни від 22.09.2021р. про забезпечення позову відмовити.

Ухвала підписана 23.09.2021р., набирає законної сили відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 5 примірника:

1 - в матеріали,

2 - позивачу ( АДРЕСА_2 ),

3 - представнику позивача (адвокат Заїка Валерій Вікторович, 29000 м. Хмельницький, вул. Старокостянтинівське шосе, 7Б),

4 - відповідачу 1 (31200, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 7А),

5 - відповідачу 2 (29000, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 66).

Всім рек. з пов.