ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" вересня 2021 р. Справа № 924/730/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., при секретарі судового засіданні Грохольської Н.О. розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна" м. Київ

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електростанція" м. Нетішин Хмельницька область

про стягнення 40551,05 грн.

Представники сторін не з`явилися

В судовому засіданні відповідно до ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою від 23.07.2021р. відкрито провадження у справі. Судове засідання призначено на 11.08.2021р. У судових засіданнях 10.08.2021р., 20.08.2021р. оголошувалась перерва до 20.09.2021р.

Виклад позицій учасників справи, заяви, клопотання.

ТОВ "ЛеруаМерлен Україна" звернулось із позовом до суду про стягнення із відповідача 36058,80 грн. боргу за отриманий товар відповідно до умов договору поставки №16510/53-124-01-20-12202 від 01.06.2020р., 3411,88грн. інфляційних втрат та 1080,37грн. 3% річних. В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по договору поставки щодо оплати товару. Як на правове обґрунтування позову посилається на положення ст.11, 16, 525, 526, 530, 610-612, 625, 626, 629 ЦК України, ст.193, 216, 218, 220 ГК України.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує. Зазначає, що порушення умов оплати товару пов`язане із вкрай важким фінансовим станом підприємства, законодавчими змінами на енергоринку. Повідомляє про часткову сплату боргу у розмірі 186000грн. Крім того, зазначає, що наведений позивачем у позовній заяві розрахунок інфляційних витрат за договором проведений без належного врахування висновків Верховного суду щодо цього питання, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.09.2020р. у справі №918/631/20

Вважає, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України може здійснюватись лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без врахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором, а проведення таких нарахувань на суму ПДВ, не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 ЦК України.

Також на думку відповідача, проведене у позовній заяві нарахування позивачем 3% річних на суму заборгованості за 13.07.2020 (понеділок, останній день строку для оплати товару) є безпідставним, оскільки у цей день обов`язок відповідача щодо оплати товару простроченим не був, а за змістом приписів частини 2 статті 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, виключно боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, і у разі відсутності такого прострочення виконання грошового зобов`язання, обов`язок зі сплати кредитору інфляційних нарахувань та 3% річних у сторони зобов`язання не виникає.

Із врахуванням викладеного у позові просить відмовити.

Позивач у відповіді на відзив вказує, що як зазначено відповідачем у відзиві, нова модель функціонування оптового ринку електроенергії була запроваджена з 01.07.2019, що мало бути взято до уваги останнім при плануванні своєї господарської діяльності та укладенні 01.06.2020 з позивачем Договору поставки №16510/53-124-01-20-12202, тобто через рік після впровадження змін на енергетичному ринку.

Посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, зокрема на те, що розрахунок інфляційних витрат за позовом проведено без належного врахування висновків вищезазначених судових інстанцій, вважає безпідставним, без зазначення того, в чому саме є помилка при здійсненні розрахунку, без надання коректного розрахунку, в зв`язку з чим дане твердження відповідача не може бути прийняте до уваги, а долучений Позивачем розрахунок інфляційних витрат в повній мірі відповідає позиції вказаних судових інстанцій.

Також не погоджується із висновками відповідача щодо розрахунку 3% річних та включення у розрахунок дату 13.07.2020р., оскільки: строк для оплати, враховуючи дату поставки (12.06.2020) згідно з видатковою накладною №БН102_171175 від 09.06.2020 розпочав свій перебіг 13.06.2020; останній день строку для оплати, встановленого п. 5.1. Договору (30 календарних днів), припадає на 12.07.2020; розрахунок 3% річних, долучений до позовної заяви, здійснювався за період прострочення з 13.07.2020 до 12.07.2021; строк для оплати по Договору визначений чітко у календарних днях без можливості перенесення на іншу дату в зв`язку з припаданням останнього дня оплати на вихідний/неробочий день.

Щодо включення до суми розрахунку інфляційних втрат та 3% річних податку на додану вартість, зауважує, що борг - грошове зобов`язання відповідача за Договором складає 36 058,80 грн. з ПДВ. При цьому закон та судова практика не передбачає яких-небудь вимог/положень про те, що при розрахунку інфляційних витрат та 3% річних сума прострочення не включає в себе податок на додану вартість. Із урахуванням викладеного вважає твердження відповідача про необхідність виключення з суми боргу при розрахунку інфляційних втрат та 3% річних суму ПДВ надуманим та безпідставним. Позовні вимоги підтримує у повному розмірі.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

01.06.2020р. між ДП "НАЕК" "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електростанція") (Покупець) та ТОВ "Леруа Мерлен Україна" укладено договір поставки №16510/53-124-01-20-12202 відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю шпалери (надалі Товар), а Покупець в свою чергу зобов`язується прийняти і оплатити товар за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 до договору (додаток №1). Найменування, асортимент, кількість, ціна виробник та код Товару згідно з УКТЗЕД зазначаються в специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору. Обсяги закупівлі товару та загальну ціну за договором може бути зменшено залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до договору, шляхом укладення додаткової угоди до договору.

Ціна Товару по договору становить: 30049грн., крім того ПДВ 20%: 6 009,80 грн. Всього ціна

договору: 36 058,80грн. Ціна за одиницю Товару, кількість та загальна ціна Товару по договору визначається специфікацією № 1. До ціни Товару включена вартість упакування, маркування., тари, доставки (п.4 ).

Згідно п.п. 5.1, 5.4 Договору оплату за поставлений Товар Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки Товару на склад Вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору, щодо його кількості та якості. Датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку Покупця.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Позивачем згідно видаткової накладної №БН 102_171175 від 09.06.2020р. поставлено відповідачу товар (шпалери) на суму 36058,80грн., яка відповідачем не сплачена.

21.05.2021р. відповідачу направлено претензію із вимогою сплатити борг у сумі 36058,80грн. на протязі місяця з дня отримання претензії, яка ним залишена без відповіді, борг без сплати.

Оскільки відповідач в добровільному порядку борг не сплатив, позивачем нараховані 3411,88грн. інфляційних втрат та 1080,37грн. 3% річних за період з 13.07.2020р.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом враховується наступне.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з договору поставки № 16510/53-124-01-20-12202 від 01.06.2020р., згідно умов якого сторони взяли на себе зобов`язання з поставки та оплати товару.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (п.1 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 663, 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 1 ст. 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Матеріалами справи підтверджено поставку позивачем відповідачу на підставі видаткової накладної № БН102_171175 від 09.06.2020р. товару на загальну суму 36058,80грн.

Доказів сплати заборгованості відповідачем не надано, факту наявності боргу не спростовано. Відповідно суд вважає суму боргу обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи, а тому остання підлягає стягненню із відповідача.

Оскільки відповідач оплату товару не здійснив, позивачем нараховані та заявлені до стягнення 3411,88грн. втрат від інфляції за період липень 2020 року - червень 2021 року, 1080,37грн. 3% річних за період з 13.07.2020р. по 12.07.2021р.

Стосовно нарахованих позивачем втрат від інфляції, судом враховується положення п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань". Так, згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Судом в даному випадку приймається до уваги, що індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Тобто, врахування індексу інфляції можливе лише на суму простроченої заборгованості не менше як на один місяць та у порядку відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання. Крім того, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Така позиція викладена у листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 №62-97р. При цьому індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Із врахуванням викладеного судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення 3411,88грн. інфляційних нарахувань та встановлено, що останні є обґрунтованими, а тому підлягають стягненню у повному розмірі.

Судом також здійснено перерахунок заявлених до стягнення 3% відсотків річних та встановлено правильність та правомірність їх нарахування, а тому останні підлягають стягненню із відповідача у заявленому розмірі.

Судом береться до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказує на наявність незалежних від нього причин які потягли за собою невчасне виконання обов`язків щодо сплати вартості товару. Однак дані доводи судом до уваги не приймаються, оскільки суб`єкт господарювання здійснює господарську діяльність на свій страх та ризик, при цьому особливості здійснення господарської діяльності того чи іншого суб`єкта господарювання не є підставою невиконання зобов`язання у визначений договором строк. Крім того, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів. Поряд із цим аргументи відповідача щодо неправомірності розрахунку 3% річних, включення у розрахунок дати 13.07.2020р., щодо включення до суми розрахунку інфляційних втрат та 3% річних податку на додану вартість спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному розмірі.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст. ст. 232, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна" м. Київ до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електростанція" м. Нетішин Хмельницька область про стягнення 40551,05 грн. задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електростанція" (30100, Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд.20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна" (вул. Полярна, 17-А, м. Київ, 04201, ) - 36058,80грн. (тридцять шість тисяч п`ятдесят вісім гривень 80коп.), боргу, 3411,88грн. (три тисячі чотириста одинадцять гривень 88коп.) інфляційних втрат, 1080,37грн. (одна тисяча вісімдесят гривень 37 коп.) 3% річних, 2270грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 23.09.2021р.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 4 прим.: 1 - до справи, 2,3 - позивачу (04201, м. Київ, вул. Полярна, 17-А; адвокату Кришталю В.В. 04211 м. Київ, вул. Олександра Архипенка, 8Б, кв.126), 4 - відповідачу (30100, м. Нетішин Хмельницька обл., вул. Енергетиків, 20). Всім з повідомленням про вручення.