ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа№ 911/354/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Загрунній Л.І.

за участю представників зазначених в протоколі від 22.09.2021р.

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення Господарського суду Київської області від 08.06.2021 р.

у справі №911/354/21 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт

"Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рапекс1"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Скай Фуд Сервісес"

про стягнення суми заборгованості, пені, 3% річних, інфляційних

втрат та штрафу

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рапекс1" про стягнення суми заборгованості, пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем грошових зобов`язань за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності.

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.06.2021 року справі №911/354/21 позов (вх. № 347/21 від 03.02.2021) Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рапекс1" про стягнення суми заборгованості, пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рапекс1" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 319570,36 грн. (триста дев`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят гривень тридцять шість копійок) основного боргу, 21225,17 грн. (двадцять одна тисяча двісті двадцять п`ять гривень сімнадцять копійок) пені, 6893,58 грн. (шість тисяч вісімсот дев`яносто три гривні п`ятдесят вісім копійок) 3 % річних, 16925,27 грн. (шістнадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять гривень двадцять сім копійок) інфляційних втрат, 67109,77 грн. (шістдесят сім тисяч сто дев`ять гривень сімдесят сім копійок) штрафу, 6475,86 грн. (шість тисяч чотириста сімдесят п`ять гривень вісімдесят шість копійок) судового збору. В іншій частині позову відмовлено. Видано наказ після набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2021 по справі № 911/354/21 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення із ТОВ "Рапексі1" на користь ДП МА "Бориспіль" суми боргу в розмірі 2 059 264, 38 грн., 167 898, 05 грн. пені., 38 810, 46 3 % річних, 38 852, 53 грн. інфляційних втрат інфляційних втрат, 432 445, 53 грн. штрафу, 41 059, 07 грн. суми судового збору - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов, а саме: стягнути із ТОВ "Рапексі1" на користь ДП МА "Бориспіль" суму боргу 2 059 264, 38 грн., 167 898, 05 грн. пені., 38 810, 46 3 % річних, 38 852, 53 грн. інфляційних втрат інфляційних втрат, 432 445, 53 грн. штрафу, 41 059, 07 грн. судового збору.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021 року, апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 08.06.2021 року справі №911/354/21 та призначено справу до розгляду на 22.09.2021 р.

1.09.2021р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишти без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2021 по справі № 911/354/21 без змін.

Представник позивача у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити повністю.

Представники відповідача та третьої особи-2 у поясненнях, наданих у судовому засіданні, проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (далі - орендодавець, третя особа-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рапекс1" (далі - орендар, відповідач) укладено договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 1652 від 28.01.2015 (далі - Договір, з урахуванням змін, що внесені 30.06.2015).

Відповідно до пункту 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення будівлі цеху бортового харчування, загальною площею 1658,6 кв.м та твердого покриття біля будівлі цеху бортового харчування, площею 1943,9 кв.м, що розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, ДП "Міжнародний аеропорт Бориспіль" та перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт Бориспіль" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 31.05.2014 і становить 44565050,00 грн.

Згідно з пунктом 1.2. Договору майно передається в оренду з метою розміщення виробничих та офісних приміщень.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 і становить за базовий місяць розрахунку - травень 2014 року - 557063,13 грн., згідно розрахунку орендної плати, який додається.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у наступному співвідношенні: 70% - до державного бюджету, 30% - балансоутримувачу (пункт 3.6. Договору).

Відповідно до пункту 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації та стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. Договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з пунктом 3.8. Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21% від суми заборгованості.

Пунктом 6.5. Договору визначено, що орендар має право здавати майно в суборенду.

Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором у випадку настання обставин непереборної сили (форс-мажор), які настали під час укладення договору, і на які сторони не могли вплинути, і які цілком або частково перешкоджають належному виконанню сторонами своїх зобов`язань передбачених договором (пункт 9.6.1. Договору).

Відповідно до пункту 9.6.3 Договору сторона, яка зазнала дії обставин форс-мажору, зобов`язана негайно (але не пізніше 5 календарних днів з моменту їх виникнення) повідомити другу сторону про їх виникнення, характер і приблизну тривалість. Невиконання стороною цього обов`язку позбавляє її права посилатись на ці обставини, як на підставу для звільнення від відповідальності.

Згідно з пунктом 10.1 Договору цей договір укладено строком на десять років, з 28.01.2015 по 27.01.2025.

Згідно з частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з нормами частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", одними з істотних умов договору оренди є об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації), орендна плата з урахуванням її індексації.

Згідно з статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата є платежем, який вносить орендар орендодавцеві незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної владиабо органами місцевого самоврядування.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом положень статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 6 статті 762 Цивільного кодексу України визначено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

19.02.2015 за актом приймання-передачі відповідачу передано нерухоме майно.

Позовні вимоги заявлені за період: за березень 2020 року на суму 1415948,45 грн. зі строком оплати до 15.04.2020, що підтверджується рахунком-фактури № 76/555 від 31.03.2020, актом приймання - здачі виконаних послуг від 31.03.2020; за квітень 2020 року на суму 1427276,04 грн. зі строком оплати до 15.05.2020, що підтверджується рахунком-фактури № 76/786 від 30.04.2020, актом приймання - здачі виконаних послуг від 30.04.2020; за травень 2020 року на суму 1431557,84 грн. зі строком оплати до 15.06.2020, що підтверджується рахунком-фактури № 76/989 від 31.05.2020, актом здачі виконаних послуг від 31.05.2020; за червень 2020 року на суму 1434420,98 грн. зі строком оплати до 15.07.2020, що підтверджується рахунком-фактури № 76/1229 від 30.06.2020, актом здачі виконаних послуг від 30.06.2020 та реєстрами виданих/отриманих оригіналів документів, за підписом бухгалтера відповідача.

Також матеріали справи містять: лист вх. № 02-06-2020-1 від 02.06.2020 та акт приймання-здачі від 30.04.2020 із запереченнями, оскільки на території України встановлені обмежувальні заходи щодо користування майном; лист вх. № 15-07-2020-1 від 15.07.2020 та акт приймання-здачі від 30.06.2020 із запереченнями, оскільки на території України встановлені обмежувальні заходи щодо користування майном; лист вх. № 21-08-2020-1 від 21.08.2020 та акт приймання-здачі від 31.07.2020 із запереченнями, оскільки на території України встановлені обмежувальні заходи щодо користування майном.

Відповідно до пункту 5.19. Договору орендар зобов`язаний до 15 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача акт приймання-здачі виконання послуг та рахунок. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5 днів акт приймання-здачі не буде повернуто балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2020 на адресу в.о. начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях відповідачем направлено лист вх. № 16/03-01 відповідно якого повідомлено про настання форс-мажорних обставин, що виникли у зв`язку із запровадженням карантинних заходів на території України.

24.06.2020 Торгово-промисловою палатою України відповідачу видано сертифікат № 3100-20-1104 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) згідно з яким встановлено період форс-мажорних обставин (настання 17.03.2020, тривають на 24.06.2020).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання.

Згідно з статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили (далі - Регламент).

Відповідно до пункту 6.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), із змінами та доповненнями, внесеними Рішеннями Президії Торгово-промислової палати України, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", у редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності.

Згідно з пунктом 6.3 Регламенту заява за встановленою Торгово-промисловою палатою України формою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (Додатки № 1, 2, 3, 4 до Регламенту) подається за підписом керівника підприємства, організації та з відбитком печатки підприємства, або за його дорученням - довіреною особою.

У заяві, зокрема, зазначається, які саме зобов`язання за договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом не можуть бути виконані у встановлений термін внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), форсмажорні обставини (обставини непереборної сили) з посиланням і наданням доказів таких обставин, початок їх виникнення і термін дії, які на думку заявника унеможливили виконання цих зобов`язань у встановлений договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом термін та інші відповідні відомості.

Відповідно до пункту 6.9 Регламенту, надані заявником документи для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) мають свідчити про: надзвичайність таких обставин (носять винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін); непередбачуваність обставин (їх настання або наслідки неможливо було передбачити, зокрема на момент укладення відповідного договору, перед терміном настанням зобов`язання або до настання відповідного обов`язку); невідворотність (непереборність) обставин (неминучість події/подій та/або її/ix наслідків); причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).

За результатами розгляду заяви і наданих документів та прийняття рішення уповноваженою особою щодо можливості засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за наявністю підстав, видається Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (пункт 6.10 Регламенту).

Згідно з частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина 2 статті 614 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (частина 2 статті 218 Господарського кодексу України).

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

Із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з статтею 617 Цивільного кодексу України та статтею 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Форс-мажорні обставини не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань.

Таким чином, сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, що саме через настання цих обставин сторона об`єктивно була позбавлена можливості виконати договірне зобов`язання.

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність форс-мажорних обставин у період з 17.03.2020 по 24.06.2020, таким чином відсутні підстави для стягнення з відповідача основного боргу за спірний період на підставі статті 617, частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України.

Щодо аргументів відповідача про застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України до правовідносин, що виникли у період з 01.03.2020 по 30.06.2020, суд зазначає наступне.

Приписи частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України визначають в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря.

Отже, для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача (орендатора) від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає, це такі обставини, за яких майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за ці обставини.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статті 762 Цивільного кодексу України узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у справах № 914/2264/17, № 914/1248/18, № 914/70/18.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження обставин щодо неможливості користування орендованим майном відповідач посилається на встановлення карантинних заходів на території України, тимчасове закриття міжнародного регулярного пасажирського сполучення з 17.03.2020 та неможливість використання суборендарем спірних приміщень, проте, зазначені аргументи не є безумовною підставою для звільнення від сплати орендної плати за Договором, оскільки, судом оцінюється неможливість використання орендованого майна відповідача у сукупності з усіма обставинами, з огляду на те, що закриття регулярних пасажирських перевезень не позбавляє відповідача права доступу до орендованих приміщень та їх використання на об`єкті оренди як орендаря, з урахуванням фактичної діяльності саме юридичної особи відповідача (види діяльності: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний); 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; 68.31 Агентства нерухомості; 41.10 Організація будівництва будівель; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель), а, відтак, доводи відповідача про застосування вимог частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України за весь період спірних правовідносин, відхиляються судом, як необґрунтовані.

Пунктом 14 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено наявності підстав для застосування при вирішенні даного спору вищенаведених положень пункту 14 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, з огляду на те, що вищезазначені витрати фактично здійснювались суборендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Скай Фуд Сервісес", а відповідачем як орендарем, не наведено розрахунку розміру, до якого підлягає зменшенню плата за користування спірним майном з урахуванням положень абзацу другого цього пункту, та не надано доказів, які б підтверджували такий розрахунок (щодо обсягу витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг).

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" (далі - Постанова № 611) врегульовані деякі питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: 1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2; 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Згідно з пунктом 1.2. Договору майно передається в оренду з метою розміщення виробничих та офісних приміщень.

Відповідно до Додатку № 2 до Переліку (орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків) орендарі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення: офісних приміщень (зокрема в аеропортах).

Вітчизняні юридичні і фізичні особи, що є суб`єктами малого підприємництва, фізичні особи, які провадять виробничу діяльність безпосередньо на орендованих виробничих площах (зокрема в аеропортах).

Тобто, з огляду на пункт 1.2 Договору та вимоги додатку № 2 до Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відповідач має право на зниження орендної плати на 50 відсотків.

Крім того, до матеріалів справи долучено наказ Фонду Державного майна України від 05.04.2021 № 300 про встановлення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном - Товариству з обмеженою відповідальністю "Рапекс1" у розмірі 50% від суми нарахованої орендної плати.

З врахуванням вкладеного, суд зазначає, що належною до нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача як балансоутримувача є орендна плата у розмірі 30%, розрахована відповідно до визначеної Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами), із зменшенням на 50% відповідно до положень підпункту 2 пункту 1 Постанови № 611 та додатку № 2 у періоди: з 12.03.2020 по 16.03.2020, з 25.06.2020 по 30.06.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин.

Колегія суддів погоджується з розрахунком місцевого суду орендної плати в такому розмірі:

Березень 2020 року - у розмірі 597675,41 грн. (з 01.03.2020 по 11.03.2020) повний доступ відповідача до орендованого майна (19279,85*11=212078,35); з 12.03.2020 по 16.03.2020 - зменшення на 50% (19279,85 *5/2=48199,62 грн.).

Сертифікат Торгово-промислової палати України № 3100-20-1104 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) згідно з яким встановлено період форс-мажорних обставин (настання 17.03.2020, тривають на 24.06.2020), відтак, за цей період орендна плата не нараховується.

Червень 2020 року - у розмірі 592923,94 грн. (з 25.06.2020 по 30.06.2020) 19764,13*6/2=59292,39 грн.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суду першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо стягнення відповідача основного боргу у розмірі 319 570,36 грн.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу

Відповідно до пункту 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації та стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. Договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з пунктом 3.8. Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21% від суми заборгованості.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Оскільки заборгованість відповідача зі сплати орендних платежів за вказаний період у розмірі 319 570,36 грн. належним чином доведена, доказів сплати відповідачем вказаної суми матеріали справи не містять, а факт відсутності розрахунків між сторонами у спірний період відповідач не заперечує, суд дійшов висновку про обґрунтованість та наявність підстав для стягнення штрафу на підставі пункту 3.8 Договору, пені на підставі пункту 3.7 Договору, 3% річних та інфляційних втрат на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок, дійшла висновку, що судом правомірно стягнуто з відповідача пеня у розмірі 21225,17 грн., 3% річних у розмірі 6893,58 грн., інфляційні втрати у розмірі 16925,27 грн., штраф у розмірі 67109,77 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 08.06.2021р. у справі № 911/354/21 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.09.2021р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець