ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021м. ДніпроСправа № 904/6410/21
за позовом Фізичної особи-підприємця Каптєлова Петра Петровича

до Фізичної особи-підприємця Посох Олени Миколаївни

про стягнення грошових коштів

Суддя Юзіков С.Г.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача основний борг у розмірі 6 925,04 грн., пеню - 644,89 грн., інфляційні втрати - 439,96 грн., 3% річних - 154,47 грн.

06.09.2021 та 21.09.2021 від Відповідача надійшла заява про визнання позову, у якій остання зазначає, що наслідки визнання позову відомі.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, справа розглядається за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.04.2020 ФОП Каптєлов П.П. (далі Постачальник, Позивач) з ФОП Посох О.М. (далі Покупець, Відповідач) підписали договір № 05294/20 Продажу та постачання товару, за п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцю належний йому товар (товари народного споживання) в кількості, зазначених в письмовій заявці Покупця, виходячи з можливостей Постачальника на даний момент. Покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплатити його на умовах даного Договору.

Постачальник зобов`язується поставити продукцію в асортименті згідно заявки Покупця власним транспортом за адресою, вказаною в пункті 9 даного договору (п. 2.1. Договору).

Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику за отримання товару у повному обсязі протягом 14 календарних днів з моменту отримання цього товару ( п. 3.1. Договору).

Форми оплати: готівковий та безготівковий розрахунок. При безготівковому розрахунку оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника зазначений на видаткових накладних (п. 3.3. Договору).

У разі несвоєчасної оплати (без попереднього узгодження) нараховується пеня в розмірі 1% від суми несвоєчасно сплаченої поставки за кожен день ( п. 3.4. Договору).

За невиконання або неналежне виконання сторонами взятих на себе зобов`язань винна сторона несе Відповідальність, згідно з чинним законодавством України ( п. 5.1. Договору).

Договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до моменту його розірвання ( п. 6.1. Договору).

На підтвердження виконання договірних зобов`язань і поставки товару, а також невиконання Відповідачем своїх зобов`язань, Позивач надав копії комерційної пропозиції № 12357 від 03.07.2020 на суму 4 468,42 грн., комерційної пропозиції № 13127 від 14.07.2020 на суму 3 015,97 грн., видаткової накладної № 825 від 26.01.2021 на суму 1179,91 грн., Акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2020 по 17.11.2020, відповідно до якого борг Відповідача перед Позивачем становить 6 000,00 грн.

23.02.2021 Позивач Відповідачеві направив претензію від 19.02.2021, у якій вимагав протягом 7 календарних днів з моменту отримання претензії, погасити борг, або запропонувати інші прийнятні способи його погашення, в тому числі шляхом складення графіка його погашення або повернення товару.

Позивач наполягає, що Відповідач, його вимоги не виконав.

На прострочений борг Відповідача Позивач нарахував 644,89 грн. - пені, 439,96 грн. - індексу інфляції, 154,47 грн. - 3% річних.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є факт виконання Договору, наявність простроченого боргу у Відповідача та обґрунтованість нарахування основного боргу, пені та компенсаційних виплат.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст. 232 ГК України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст.75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.46 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 191 ГПК України).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов визнав та повідомив, що про наслідки визнання позову Відповідачеві відомо.

У суду відсутні підстави сумніватися в добровільному визнанню Відповідачем позовних вимог.

На прострочений борг Відповідача за період прострочення з 29.07.2020 до 31.05.2021 Позивач, посилаючись на пункти 3.4., 5.1 Договору, нарахував Відповідачеві 644,89 грн. - пені, 439,96 грн. - індексу інфляції, 154,47 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня( ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За результатами перевірки розрахунків Позивача, суд встановив, що при розрахунку пені Позивач допустив помилку, провівши нарахування всупереч вимог наведених норм Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ГК України. За розрахунком суду пеня з простроченої суми становить 429,97 грн. Також Позивач допустив арифметичні помилки при розрахунку 3% річних. За розрахунком суду 3% річних становлять 151,26 грн.

З урахуванням наданих Позивачем доказів, визнання Відповідачем позову, до стягнення на користь Позивача належать 5 685,72 грн. основного боргу, 429,97 грн. - пені, 151,26 грн. - 3% річних, 439,96 грн. - індексу інфляції.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

У позовній заяві Позивач просить стягнути з Відповідача 2 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

На підтвердження надання правничої допомоги Позивач до позову додав договір про надання правничої допомоги від 20.05.2021 з додатком, акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 31.05.2021, рахунок № 12 від 31.05.2021, платіжне доручення №@2PL472167 від 02.06.2021 на суму 2 000,00 грн.

За договором про надання правничої допомоги, Клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а Клієнт зобов`язаний оплатити послуги у порядку та строки, обумовлені Сторонами.

Адвокатське об`єднання, на виконання предмету даного Договору, приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги: надає клієнту консультації та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами, в органах державної влади, органах нотаріату, державної виконавчої служби, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у загальних, адміністративних і господарських судах України усіх інстанцій, зокрема, у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у справах окремого та наказного провадження ( під. 2.1.1., п. 2.1. Договору).

Адвокатське об`єднання має право покласти частину своїх обов`язків на іншу особу, з якою Адвокатське об`єднання укладає окремий договір. У випадку покладання частини своїх зобов`язань на іншу особу, адвокатське об`єднання залишається відповідальним у повному обсязі перед Клієнтом за порушення умов даного Договору ( п. 2.3 Договору).

За правничу допомогу, передбачену в п. 1.1. Договору Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі визначеному в додатку № 1 до Договору (п. 4.1. Договору).

Гонорар сплачується на протязі 5 календарних днів з дати підписання відповідного акту виконаних робіт (п. 4.2. Договору).

Даний договір укладений на строк до 31.12.2022 та набирає чинності з моменту його підписання ( п. 7.1. Договору).

Відповідно до наданого акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 12 від 31.05.2021 Виконавець виконав такі роботи (надані послуги):

- правова оцінка документів та підготовка претензій за Договором поставки №05294/20 від 13.04.2020 - 500,00 грн.;

- підготовка позовної заяви про стягнення коштів за поставлений товар за договором поставки № 05294/20 від 13.04.2020 - 1 500,00 грн.

За надані послуги Адвокатське об`єднання виставило рахунок № 12 від 31.05.2021 ФОП Каптєлову П.П. на загальну суму 2 000,00 грн., який останній оплатив 02.06.2021, що підтверджується платіжним дорученням № @2PL472167.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 127 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 4 ст. 129 ГПК встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: … у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, стягненню з Відповідача підлягають 1 937,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Посох Олени Миколаївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Каптєлова Петра Петровича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 5 685,72 грн. - основного боргу, 429,97 грн. - пені, 151,26 грн. - 3% річних, 439,96 грн. - індексу інфляції, 1 937,00 грн. - витрат на правничу допомогу, 2 198,49 грн. - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 28.09.2021.

Суддя С.Г. Юзіков