РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.09.2021Справа № 910/5621/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Радецька Ю.О., розглянувши матеріали справи

За позовом Служби безпеки України

до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш»

третя особа Державний концерн «Укроборонпром»

про стягнення 2494688,08 грн,

За участі представників:

від позивача - Ченцов В.А. (уповноважений представник);

від відповідача - Хоменко Ю.П. (уповноважений представник);

від третьої особи - Божков Т.І. (уповноважений представник).

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Служба Безпеки України звернулась до суду з позовом до ДП ДК «Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш» про стягнення 5083284,27 грн попередньої оплати та штрафних санкцій за невиконання державного контракту №15/108 від 21.10.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами Державного контракту №15/108 на виконання державного оборонного замовлення від 21.10.2015 та додаткових угод №11 від 07.08.2019 і №12 від 17.12.20019, зокрема не здійснено поставку продукції у встановлений строк - до 31.03.2020. Враховуючи не здійснення поставки продукції у визначений контрактом та додатковими угодами строк, 22.10.2020 сторони уклали додаткову угоду №13, якою припинено зобов`язання відповідача щодо поставки продукції та встановлено зобов`язання відповідача повернути позивачу суму попередньої оплати в розмірі 2694988,80 грн.

Враховуючи неповернення відповідачем суми попередньої оплати, позивач просить стягнути вказану суму попередньої оплати в розмірі 2694988,80 грн, а також нараховані відповідно до положень контракту штрафні санкції в сумі 414566,14 грн за період з 01.04.2020 по 30.09.2020. Крім того, позивачем на підставі п.2.25 Контракту, у зв`язку з нецільовим використанням отриманих грошових коштів заявлено до стягнення нараховані 3% річних та інфляційні втрати за весь час користування попередньою оплатою у розмірі 1973729,33 грн.

В ході розгляду справи позивачем, у зв`язку з поверненням відповідачем суми попередньої оплати, зменшено позовні вимоги та заявлено до стягнення 414566,14 грн штрафних санкцій та 2080121,94 грн 3% річних та інфляційних втрат.

На підставі викладеного позивач просить суд задовольнити позов з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, та стягнути з відповідача вказані штрафні санкції.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, проти зменшення нарахованих штрафних санкцій заперечував, вказуючи на обов`язковість виконання умов Контракту для сторін та відсутність необхідності доведення наявності збитків для стягнення штрафних санкцій.

Відповідач позов визнав частково, вказавши, що невиконання контракту сталося внаслідок політики урядів іноземних країн, яка унеможливила імпорт компонентів та матеріалів, необхідних для виконання замовлення за Контрактом. Вказав, що відповідачем повернуто суму попередньої оплати за контрактом та просив суд зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій, 3% та інфляційних втрат на 95%, посилаючись на відсутність вини відповідача у невиконанні Контракту та відсутність доказів заподіяння збитків невиконанням контракту позивачу.

В судовому засіданні представник відповідача просив зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій.

Третя особа проти позову заперечувала, вказуючи на відсутність протиправної поведінки відповідача та збитків, завданих невиконанням контракту. Крім того, вказала на те, що невиконання зобов`язань за спірним контрактом вже було предметом розгляду у судах і відповідач за умовами укладеної сторонами та затвердженої судом мирової угоди вже сплатив передбачений Контрактом штраф у розмірі 7% від вартості непоставленої продукції, що становить 114702,34 грн. Стягнення штрафу у вказаній справі буде подвійною відповідальністю за те ж саме порушення, що суперечить нормам чинного законодавства. Також позивачем невірно обраховано суму 3% річних та інфляційних втрат, оскільки строк повернення попередньої оплати у відповідача настав через 10 днів після підписання додаткової угоди № 13 від 22.12.2020, а нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено позивачем, починаючи з часу перерахування коштів відповідачу. Також третя особа підтримала заяву відповідача про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій.

В судовому засіданні представник підтримав доводи, викладені у поясненнях третьої особи.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням від 21.10.2015 № 15/108, відповідно до предмету якого відповідач зобов`язується у 2015 році поставити позивачу, з урахуванням п. 4.1 Контракту, продукцію, зо поставляється за державним оборонним замовленням (далі - продукція), а позивач - прийняти та оплатити таку продукцію (п. 1.1 Контракту).

Пунктом 4.1 Контракту, зокрема, визначено, що відповідач зобов`язаний поставити продукцію на склад позивача не пізніше 90 календарних днів з дня отримання іноземним постачальником експортної ліцензії.

В ході виконання вказаного контракту сторонами укладено низку додаткових угод, якими, зокрема змінювались строки поставки продукції відповідачем.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, виконання зобов`язань за вказаним контрактом вже було предметом розгляду у суді.

Так, рішенням господарського суду м.Києва від 05.12.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019, у справі № 910/14395/17 було задоволено позов СБУ та зобов`язано ДП ДК «Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш» виконати умови державного контракту від 21.10.2015 № 15/108, а саме: поставити Службі безпеки України продукцію. Крім того, вказаним рішенням було стягнуто з ДП ДК «Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш» на користь Служби безпеки України штрафні санкції в розмірі 522827,98 грн., з яких: пеня - 334178,76 грн. та штраф - 7 % вартості непоставленої продукції в сумі 188649,22 грн.

Ухвалою господарського суду м.Києва від 24.07.2019 затверджено мирову угоду від 27.06.2019 у справі № 910/14395/17 між Службою безпеки України (стягувач) та Дочірнім підприємством Держаної компанії "Укрспецекспорт"-"Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш (боржник), за умовами якої, зокрема Дочірнє підприємство Держаної компанії "Укрспецекспорт"-"Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" визнала заборгованість (штрафні санкції) за несвоєчасне виконання зобов`язань з поставки продукції у розмірі 522827,98 грн. та зобов`язалася, не пізніше 01.11.2019, сплатити Службі безпеки України понесені нею судові витрати у справі № 910/14395/17 та заборгованість за несвоєчасне виконання зобов`язань з поставки продукції за державним контрактом № 15/108 від 16 жовтня 2015 р. у розмірі 522827,98 грн.

Крім того сторони дійшли згоди, що протягом 15 днів з моменту затвердження Господарським судом м. Києва мирової угоди, ними буде внесено зміни до державного контракту від 21 жовтня 2015 р. № 15/108 шляхом укладення додаткової угоди, якою буде передбачено зміну найменування продукції (предмету) у відповідності до показників державного оборонного замовлення на 2019-2021 роки (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2019 р. № 81-1), якими визначено можливість постачання альтернативної (аналогічної) продукції за зобов`язаннями 2015 року, тобто за державним контрактом від 21 жовтня 2015 р. № 15/108, зі строком поставки продукції - до 31.12.2019.

На виконання вказаної мирової угоди, 07.08.2019 сторонами укладено додаткову угоду №11 до Контракту, якою внесено зміни до специфікації продукції, що постачається та визначено строк поставки - до 31.12.2019 включно.

17.12.2019 між сторонами укладено додаткову угоду №12 до Контракту, якою визначено строк поставки продукції не пізніше 31.03.2020.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, відповідач, у визначений додатковою угодою №12 строк не здійснив поставку продукції позивачу.

За наслідками здійснення листування між сторонами щодо поставки продукції, 21.10.2015 сторони підписали додаткову угоду №13 до Контракту, за умовами якої зобов`язання виконавця (відповідача) з поставки продукції припиняється з дати укладення вказаної додаткової угоди. Відповідач упродовж 10 днів після підписання угоди зобов`язується повернути СБУ грошові кошти, отримані в якості передплати в розмірі 2694988,80 грн. Всі інші умови державного контракту залишаються чинними в колишній редакції.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Положеннями п. 7.2.1 Контракту передбачено, що за порушення строків поставки продукції з вини відповідача, останній сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1 відсотка ціни продукції, з якої допущено прострочення виконання зобов`язань, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 діб додатково відповідачем сплачується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної ціни.

Судом встановлено і сторонами не заперечується, що відповідачем не було поставлено обумовлену Контрактом продукцію у строки, передбачені Контрактом та додатковими угодами до Контракту.

Таким чином позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню та штраф, передбачений умовами Контракту.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 01.04.2020 по 30.09.2020 судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено з дотриманням вимог норм чинного законодавства та положень Контракту, а отже наявні підстави для стягнення пені в розмірі 299863,80 грн. Крім того, наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 7% від непоставленої продукції, що становить 114702,34 грн.

Доводи відповідача та третьої особи щодо відсутності підстав для стягнення штрафу, оскільки вказане питання вже було предметом розгляду судом, та відповідачем вказаний штраф сплачено, судом відхиляються, оскільки після прийняття судом рішення та затвердження мирової угоди у справі № 910/14395/17, сторонами укладено додаткову угоду до Контракту №11, якою встановлено зобов`язання відповідача поставити продукцію, що має іншу специфікацію та встановлено новий строк виконання зобов`язань. Тобто, фактично сторонами визначено нове зобов`язання, виконання якого відповідачем є предметом розгляду даної справи.

Позивачем також заявлено до стягнення 443729,25 грн 3% річних та 1636329,69 грн інфляційних втрат за період з 06.11.2015 по 10.05.2021, з посиланням на п.2.25 Контракту.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 2.25 Контракту передбачено, що у разі нецільового використання виконавцем коштів, отриманих, як попередня оплата, виконавець зобов`язаний після отримання від замовника письмової вимоги, повернути у триденний строк з дати повідомлення суму попередньої оплати з урахуванням індексу інфляції та 3% річних (нарахування здійснюється від дня отримання попередньої оплати виконавцем від замовника).

Разом з тим, як встановлено судом, сторони шляхом укладення додаткової угоди №13 припинили зобов`язання відповідача щодо поставки продукції та встановили зобов`язання повернути попередню оплату впродовж 10 днів від дати підписання додаткової угоди.

Отже обов`язок повернення суми попередньої оплати у відповідача виник, починаючи з 02.11.2020.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін, відповідач повернув суму попередньої оплати платежами в розмірі 694988,80 грн 28.04.2021 та 2000000 грн 11.05.2021.

Таким чином наявні підстави для стягнення нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат частково за період з 02.11.2020 по час повернення попередньої оплати.

Здійснивши власний розрахунок, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення 41693,11 грн 3% річних та 191293,59 грн інфляційних втрат.

Посилання позивача на п 2.25 Контракту судом відхиляється, оскільки позивачем не надано суду доказів нецільового використання отриманих відповідачем в якості попередньої оплати коштів.

Щодо відсутності заподіяних невчасною поставкою продукції збитків позивачу та наявністю підстав у зв`язку з цим для зменшення нарахованих штрафних санкцій, то суд зазначає, що штрафні санкції стягуються відповідно до умов договору за наявності порушення сторонами за контрактом своїх зобов`язань, при цьому наявність збитків не є обов`язковою умовою для застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 910/9765/18.

Як унормовано ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а ст.ст. 525, 526 названого Кодексу і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для задоволення заяви відповідача щодо зменшення суми штрафних санкцій.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36; ідентифікаційний код 14281072) на користь Служби безпеки України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 33; ідентифікаційний код 00034074) 191293 (сто дев`яносто одна тисяча двісті дев`яносто три) грн 59 коп. інфляційних втрат, 41693 (сорок одна тисяча шістсот дев`яносто три) 11 коп. 3 % річних, 414566 (чотириста чотирнадцять тисяч п`ятсот шістдесят шість) грн 14 штрафних санкцій, а також судовий збір у розмірі 9713 (дев`ять тисяч сімсот тринадцять) грн 29 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено:27.09.2021

Суддя Я.В. Маринченко