ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року

м. Київ

Справа № 918/1026/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. - головуючий, Кондратова І. Д., Студенець В. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу

ОСОБА_1

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Мельник О.В., Грязнов В.В., Розізнана І.В.

від 20.05.2021

за позовом Державного підприємства «Володимирське лісове господарство»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 150 030,00 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року Державне підприємство «Володимирецьке лісове господарство» звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 150 030,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 2018-43 від 27.02.2018.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

27 лютого 2018 року між Державним підприємством «Володимирецьке лісове господарство» (покупець) та Фізичною особою - підприємцем Ковальчуком Олегом Олеговичем (постачальник) укладено договір поставки № 2018-43.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця пиломатеріал обрізний, а покупець зобов`язується оплатити і прийняти товар.

Згідно з п. 3.1. договору, ціна товару становить 4 600,00 грн за 1 м.куб. пиломатеріалу обрізного хвойних порід.

Розрахунок за отриманий товар здійснюється у безготівковому порядку 100% передоплати на рахунок продавця згідно виставленого рахунку на товар (п. 3.4. договору).

Пунктом 3.5. договору визначено, що датою отримання товару вважається дата підписання накладної представником покупця.

27 лютого 2018 року Фізичною особою - підприємцем Ковальчуком О.О. виставлено рахунок-фактуру № СФ-0000001 про оплату пиломатеріалу обрізного хвойних порід (сосна) в кількості 33,340 куб.м. на загальну суму 150 030,00 грн.

На виконання умов договору 27 лютого 2018 року покупцем була сплачена вартість поставки пиломатеріалу згідно вказаного вище рахунку, що підтверджується платіжним дорученням від 27 лютого 2018 року № 741.

На підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань з поставки товару позивачу на суму здійсненої ним передплати відповідач надав суду копію видаткової накладної № РН-0000006 від 14 червня 2018 року, в якій, зокрема, зазначено що постачальник - Фізична особа-підприємець Ковальчук Олег Олегович передав, а одержувач Державне підприємство «Володимирецьке лісове господарство» отримало пиломатеріали обрізних хвойних порід (сосна) в кількості 33,340 куб.м. за ціною 4 500,00 грн за куб.м. на загальну суму 150 030,00 грн без ПДВ.

Державне підприємство «Володимирецьке лісове господарство» заперечило факт поставки, мотивуючи це тим, що у бухгалтерському обліку підприємства не відображено господарської операції за видатковою накладною № РН-0000006 від 14 червня 2018 року.

6 червня 2018 року Державне підприємство «Володимирецьке лісове господарство» звернулось до Фізичної особи-підприємця Ковальчука Олега Олеговича з претензією, у якій просило повернути підприємству кошти сплачені згідно з договором №2018-43 від 27.02.2018 року, у зв`язку з невиконанням ним господарського зобов`язання за договором, яка залишена відповідачем без відповіді.

11.10.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичною особою- підприємцем Ковальчуком Олегом Олеговичем.

Відповідно до пункту 9 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» встановлено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

3. Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду і мотиви їх прийняття.

Господарський суд Рівненської області рішенням від 18.02.2021 у задоволенні позову відмовив. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, на виконання умов договору поставки від 27 лютого 2018 року № 2018-43 за видатковою накладною № РН-0000006 від 14 червня 2018 року поставив позивачу товар на суму передоплати, а тому у позивача відсутнє право вимагати повернення суми попередньої оплати.

Також судом зазначено, що у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.09.2018 р. за № 0000519, винесено постанову про призначення почеркознавчої експертизи. За результатами проведення вищезазначеної експертизи надано висновок експерта Рівненського науково-дослідного експертно -криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 14.05.2020 № 1.1.-190/20, належним чином завірена копія якого надана Рівненською обласною прокуратурою на виконання ухвали суду від 18.01.2021. З вказаного висновку експерта вбачається, що підпис, який міститься у графі «Отримав» видаткової накладної № РН-0000006 від 14.06.2018 та виконаний кульковою ручкою із чорнилом синього кольору Круком Анатолієм Аристарховичем - директором Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство», що підтверджує факт поставки відповідачем товару на виконання умов договору поставки б/н від 27 лютого 2018 року за видатковою накладною № РН-0000006 від 14 червня 2018 року.

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 20.05.2021 у справі № 918/1026/20 рішення Господарського суду Рівненської області від 18.02.2021 у справі №918/1026/20 скасував та прийняв нове рішення, яким позов задовольнив.

Стягнув з Ковальчука О.О. на користь Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» 150 030,00 грн та 2 250,45 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 3 375,68 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, 12 750 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції та 5500 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що з наявної в матеріалах справи копії видаткової накладної №РН-0000006 від 14.06.2018 року вбачається, що Фізичною особою-підприємцем Ковальчуком О.О. було поставлено Державному підприємству «Володимирецьке лісове господарство» пиломатеріал обрізних хвойних порід на виконання договору № б/н від 14.06.2018 року, тоді як спірні правовідносини у даній справі виникли з підстав невиконання зобов`язань за договором № 2018-43 від 27.02.2018 року.

Матеріали справи не містять інших безспірних доказів (товарно-транспортних накладних, актів прийому-передачі товару, тощо) на підтвердження поставки відповідачем товару як на виконання умов договору № 2018-43 від 27.02.2018 року, так і на підтвердження самого факту поставки такого товару в цілому.

За висновками Управління Західного офісу Держаудитслужби у Рівненській області, викладені в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Волинське лісове господарство» за період з 01.01.2016 по 31.05.2019 вказано, що заборгованість позивача виникла внаслідок перерахування контрагентам, без відображення по бухгалтерському обліку одержання товарів, робіт або послуг (в тому числі відповідачу), а також вказано на відсутність доказів зберігання та використання позивачем поставленого відповідачем товару у своїй господарській діяльності.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 у справі № 918/1026/20, у якій просив її скасувати, а рішення Господарського суду Рівненської області від 18.02.2021 залишити в силі.

5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 подана з підстав, передбачених пунктами 1, 4 абзацу 1 частини 2 та підпункту «в» пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

У касаційній скарзі скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, зокрема судом не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.08.2020 у справі № 927/833/18 згідно з яким відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчити про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Крім того, скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції необґрунтовано залишено поза увагою обставини того, що: правовідносини сторін даного спору виникли не на підставі договору № 2018-45 від 27.02.2018, оскільки позивач здійснив попередню оплату в розмірі 150 030,00 грн за пиломатеріал обрізний хвойних порід (сосна) в кількості 33,340 м. куб. по ціні 4 500,00 грн за 1 м. куб., що відрізняється від предмету договору поставки № 2018-45 від 27.02.2018, а також те, що в рахунку-фактурі відповідача від 27.02.2018 за № СФ-0000001 також відсутнє посилання на зазначений вище договір поставки; не врахував висновок експерта Рівненського науково-дослідного експертно - криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 14.05.2020 № 1.1.-190/20 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.09.2018 № 0000519, з якого вбачається, що підпис, який міститься в графі «Отримав» видаткової накладної № РН-0000006 від 14.06.2018, виконаний директором Державного підприємством «Володимирецьке лісове господарство» ОСОБА_2; поза межами судового дослідження залишився факт засвідчення видаткової накладної № РН-0000006 від 14.06.2018 відтиском печатки Державного підприємством «Володимирецьке лісове господарство», а також факт наявності в провадженні Сарненського районного суду Рівненської області справи № 556/972/20 по кримінальному провадженню № 0000519 від 27.09.2018 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України, оскільки досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні встановлено, що директор Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» Крук А.А., будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, з корисних мотивів, з метою незаконного збагачення, здійснив привласнення майна державного підприємства в особо великих розмірах, в тому числі пиломатеріалу обрізного хвойних порід (сосна) в кількості 33,340 куб. м на загальну суму 150 030,00 грн, шо були передані відповідачем в розпорядження Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» згідно з видатковою накладною № РН-0000006 від 14.06.2018.

6.Узагальнена позиція інших учасників справи.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 залишити без змін. Зазначив, що апеляційним господарським судом було достовірно встановлено, що господарська операція по поставці товару за договором № 2018-43 від 27.02.2018 реально не відбулася, відповідачем товар поставлений не був, надана ним видаткова накладна не підтверджує факту поставки, більше того підписана не встановленою та не повноважною особою, інших доказів, які б підтвердили факт поставки відповідач суду не надав. Також надав заяву про розподіл судових витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції в розмірі 9 000,00 грн.

7. Позиція Верховного Суду.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо суті касаційної скарги

Предметом позову у цій справі є стягнення отриманої відповідачем суми попередньої оплати у зв?язку з невиконанням ним умов договору поставки № 2018-43 від 27 лютого 2018 року.

За змістом частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Суди попередніх інстанцій встановили, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі укладеного між ними договору поставки № 2018-43 від 27 лютого 2018 року, за яким у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Зокрема, у відповідача як постачальника виник обов`язок поставити позивачу товар, а у позивача як покупця - обов`язок прийняти та оплатити цей товар відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановили, що на виконання умов договору від 27 лютого 2018 року позивачем було сплачено вартість поставки пиломатеріалу на підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури № СФ-0000001 про оплату пиломатеріалу обрізного хвойних порід (сосна) в кількості 33,340 куб.м. на загальну суму 150 030 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 27 лютого 2018 року № 741.

Щодо виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з поставки товару, то суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, на виконання умов договору поставки від 27 лютого 2018 року № 2018-43 за видатковою накладною № РН-0000006 від 14 червня 2018 року поставив позивачу товар на суму передоплати, а тому у позивача відсутнє право вимагати повернення суми попередньої оплати.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, погодився з доводами позивача про відсутність доказів поставки йому товару на суму передоплати, з тих підстав, що з наявної в матеріалах справи копії видаткової накладної №РН-0000006 від 14.06.2018 вбачається, що фізичною особою-підприємцем Ковальчуком О.О. було поставлено державному підприємству «Володимирецьке лісове господарство» пиломатеріал обрізних хвойних порід на виконання договору №б/н від 14.06.2018 року, тоді як спірні правовідносини у даній справі виникли з підстав невиконання зобов`язань за договором № 2018-43 від 27.02.2018 року.

Також судом апеляційної інстанції прийнято до уваги висновки Управління Західного офісу Держаудитслужби у Рівненській області, викладені в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Волинське лісове господарство» за період з 01.01.2016 по 31.05.2019, де вказано, що заборгованість позивача виникла внаслідок перерахування контрагентам, без відображення по бухгалтерському обліку одержання товарів, робіт або послуг (в тому числі відповідачу), а також вказано на відсутність доказів зберігання та використання позивачем поставленого відповідачем товару у своїй господарській діяльності.

Однак суд касаційної інстанції вважає такі висновки апеляційного суду передчасними з огляду на таке.

Згідно із положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час, виникнення спірних правовідносин):

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга статті 9);

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1);

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1).

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.4);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5);

- відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи. (пункт 2.14).

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, тобто, судам під час розгляду справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо).

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.08.2020 у справі № 927/833/18.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні погодився з доводами позивача та дійшов висновку, що видаткова накладна №РН-0000006 від 14.06.2018 не є підтвердженням здійснення господарської операції з прийняття спірного товару, оскільки згідно з цією накладною Фізичною особою-підприємцем Ковальчуком О.О. було поставлено Державному підприємству «Володимирецьке лісове господарство» пиломатеріал обрізний хвойних порід на виконання договору №б/н від 14.06.2018 року, тоді як спірні правовідносини у даній справі виникли з підстав невиконання зобов`язань за договором № 2018-43 від 27.02.2018 року.

При цьому судом апеляційної інстанції не встановлювались обставини існування між Фізичною особою-підприємцем Ковальчуком О.О. та Державним підприємством «Володимирецьке лісове господарство» інших договірних відносин з поставки пиломатеріалів, як шляхом підписання окремих господарських договорів так і їх укладення у інший спосіб (спрощений). Зокрема, не перевірено чи укладався між сторонами договір №б/н від 14.06.2018, та не з`ясували чи не було у видатковій накладній № РН-0000006 від 14.06.2018 помилково зазначено номер договору №б/н від 14.06.2018, у разі не підтвердження факту укладення такого. А також не з`ясував скільки у такому разі договорів на поставку пиломатеріалу обрізного хвойних порід (сосна) в кількості 33,340 куб.м. на загальну суму 150 030 грн 00 коп. було укладено між позивачем та відповідачем, та на виконання якого саме договору була видана видаткова накладна № РН-0000006 від 14.06.2018, а також підстави відображення/не відображення операцій за цією видатковою накладною у бухгалтерському обліку позивача.

Також суд апеляційної інстанції, відхилив доводи відповідача що договір поставки за № 2018-43 від 27 лютого 2018 року між Фізичною особою- підприємцем Ковальчуком О.О. та Державним підприємством «Волинське лісове господарство» не укладався, та погодився з висновком суду першої інстанції, що попередня оплата позивачем згідно з платіжним дорученням від 27 лютого 2018 року № 741 здійснена саме на виконання договору № 2018-43 від 27 лютого 2018 року, при цьому доказів, що стали підставою для таких висновків не навів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з платіжним дорученням від 27 лютого 2018 року № 741 позивачем було перераховано кошти Фізичній особі- підприємцю Ковальчуку О.О. за поставку пиломатеріалів обрізних відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000001 від 27 лютого 2018 року. У той же час рахунок-фактура № СФ-0000001 від 27 лютого 2018 року не містить посилань на договір № 2018-43 від 27 лютого 2018 року, і предметом поставки згідно з цим рахунком-фактурою є пиломатеріал обрізний хвойних порід (сосна) в кількості 33,340 куб. м. за ціною 4 500,00 грн за 1 куб. м., у той час як згідно з умовами договору № 2018-43 від 27 лютого 2018 року (пункт 3.1) сторонами визначено ціну товару 4 600,00 грн за 1 куб. м.

Тобто судом апеляційної інстанції достовірно не встановлено виконання позивачем свого зобов`язання саме за договором № 2018-43 від 27 лютого 2018 року щодо здійснення 100 % передоплати та відповідно виникнення у відповідача обов`язку з поставки позивачу пиломатеріалів за договором № 2018-43 від 27 лютого 2018 року, зважаючи на умови поставки що передбачають 100 % передоплату.

Також судом апеляційної інстанції на підтвердження доводів позивача прийнято висновки Управління Західного офісу Держаудитслужби у Рівненській області, викладені в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Волинське лісове господарство» за період з 01.01.2016 по 31.05.2019, де вказано, що заборгованість позивача виникла внаслідок перерахування контрагентам, без відображення по бухгалтерському обліку одержання товарів, робіт або послуг (в тому числі відповідачу), а також вказано на відсутність доказів зберігання та використання позивачем поставленого відповідачем товару у своїй господарській діяльності.

Разом з тим, не відображення по бухгалтерському обліку позивача операцій з одержання товарів від відповідача, у разі підтвердження обставин існування у відповідача обов`язку з їх поставки та за наявності документів, що підтверджують передачу товару представнику позивача, може свідчити виключно про порушення позивачем правил ведення бухгалтерського та складського обліку та не може бути підставою для покладення на відповідача обов`язку виконати те саме зобов`язання іще раз.

Крім того відображення господарських операцій зі спірної поставки товару на підставі видаткової накладної № РН-0000006 від 14.06.2018 у продавця - відповідача, судом апеляційної інстанції не досліджувалось. Суд апеляційної інстанції, обмежившись загальним посиланням на те, що матеріали справи не містять інших безспірних доказів (товарно-транспортних накладних, актів прийому передачі товару, тощо) на підтвердження поставки, не пересвідчився що за умовами договору такі документи мали складатись сторонами за фактом поставки та мали б бути в наявності у відповідача. Зокрема судом апеляційної інстанції не встановлено яким чином здійснювалось перевезення товару: чиїм транспортом, звідки (місце відгрузки товару) тощо, від чого залежить якими документами мали оформлюватись ці операції: товарно-транспортними накладними чи дорожніми листами, та відповідно про наявність таких документів у відповідача чи лише у позивача.

Щодо заперечень позивача, викладених у відзиві на касаційну скаргу, що видаткова накладна № РН-0000006 від 14.06.2018 підписана невстановленою та неповноважною особою то судом першої інстанції надавалась оцінка цим доводам.

Судом першої інстанції встановлено, що у видатковій накладній № РН-0000006 від 14.06.2018 від одержувача підпис виконано Круком Анатолієм Аристарховичем - директором Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство», що підтверджено висновком експерта, та засвідчено печаткою підприємства, що є доказом реальності господарської операції за цією накладною. Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду.

Зокрема у постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Отже саме на позивачеві лежить обов`язок довести, що за видатковою накладною № РН-0000006 від 14.06.2018 уповноважений представник позивача товар не отримував.

Щодо доводів позивача, викладених у відзиві на касаційну скаргу, що ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 01.07.2021 кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України закрито на підставі пункту 5 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку зі смертю обвинуваченого, суд зазначає таке.

Закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами не спростовує факту вчинення кримінального правопорушення директором Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» Круком Анатолієм Аристарховичем з заволодіння майном державного підприємства шляхом зловживання своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах.

У зв`язку з цим обставини, які підтверджують або спростовують факт здійснення господарських операцій з поставки відповідачем пиломатеріалів позивачу за видатковою накладною № РН-0000006 від 14.06.2018, а також існування у відповідача обов`язку поставити позивачу пиломатеріали на виконання договору № 2018-43 від 27 лютого 2018 року підлягають ретельному дослідженню з метою уникнення покладення на відповідача відповідальності за порушення вчинені посадовою особою позивача та зобов`язання повторно виконати взяті на себе зобов`язання.

Крім того, заслуговують на увагу доводи касаційної скарги відповідача про порушення судом апеляційної інстанції вимог процесуального закону при вирішенні питання про стягнення з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи у суді апеляційної інстанції. Відповідачем правильно зазначено, що в апеляційній скарзі позивачем такі вимоги не заявлялись, а відповідна заява надіслана відповідачу та отримана ним напередодні ухвалення судом апеляційної інстанції оскарженого рішення, тим самим відповідач був позбавлений можливості надати свої заперечення щодо розміру заявленої до стягнення правничої допомоги.

Відповідно до частини першої статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як правильно зазначив відповідач, апеляційна скарга Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» на рішення суду першої інстанції не містила вимоги щодо відшкодування їй витрат на правничу допомогу та орієнтовного розрахунку витрат, які планує понести позивач.

Заява про розподіл судових витрат була подана позивачем та отримана судом апеляційної інстанції 23.04.2021 без доказів направлення такої заяви відповідачеві. Надсилання цієї заяви з додатками відповідачеві засобами поштового зв`язку здійснено позивачем 12.05.2021. З врахуванням строків поштового перебігу, у відповідача був відсутній достатній строк для подання до суду апеляційної інстанції своїх заперечень щодо розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, до ухвалення постанови від 20.05.2021 у справі № 918/1026/20, прийнятої у порядку письмового провадження.

Викладені у відзиві на касаційну скаргу заперечення позивача щодо відсутності у нього обов`язку надсилати копію заяви про розподіл судових витрат з додатками іншій стороні у той час як відповідач не був позбавлений права знайомитись з матеріалами справи є безпідставними. Оскільки за відсутності у відповідача інформації щодо наміру позивача заявити вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу та їх орієнтовний розрахунок, а також за відсутності у нього інформації щодо часу подання позивачем такої заяви до суду, він не міг передбачити таке рішення позивача та визначити час коли йому потрібно буде звернутись до суду для ознайомлення з матеріалами справи, а саме з заявою позивача про розподіл судових витрат. Тобто відповідач був позбавлений можливості ознайомитись з заявою позивача та подати свої заперечення щодо заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокат та клопотати про його зменшення. Зважаючи, що обов`язок доведення неспівмірності витрат, згідно з частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідачу мало бути забезпечено право бути обізнаним про подання позивачем такої заяви, а також надано повну інформацію щодо розміру заявлених до відшкодування витрат та наданих позивачем доказів на підтвердження реальності понесених ним витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції не містить висновків щодо дотримання позивачем вимог процесуального закону при поданні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, а також щодо можливості прийняття цієї заяви. Також у рішенні суду апеляційної інстанції відсутня оцінка добросовісності дій позивача з подання заяви про розподіл судових витрат без забезпечення відповідачу можливості бути ознайомленим з її змістом та висловити свої заперечення.

Отже, апеляційний господарський суд, враховуючи передбачені статтею 269 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, не з`ясував відповідних обставин, не дослідив пов`язані з ними докази, ти самим допустив порушення норм процесуального права, а саме статей 13, 86, частини п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України, щодо повного та всебічного дослідження обставин і доказів та статей 238, 282 Господарського процесуального кодексу України щодо надання вмотивованої оцінки всім аргументам учасників справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

8. Висновки Верховного Суду

Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

З врахуванням викладеного, оскільки апеляційний господарський суд припустився неправильного застосування приписів Господарського процесуального кодексу України стосовно встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, це відповідно є підставою для скасування рішення апеляційного господарського суду, та передання справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи, прав та обов`язків сторін, і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

9. Судові витрати

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 у справі № 918/1026/20 скасувати.

3. Справу № 918/1026/20 направити на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді І. Кондратова

В. Студенець