ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2021 Справа № 917/43/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І.,

при секретарі судового засідання Дерій Ю.В.,

розглянувши матеріали справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ ТРЕЙД РЕСУРС», вул. Кременецька, 38, м. Луцьк, 43010

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТООПТИМА», вул. Соборна, 13/39, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 2 882 916,31 грн

представники сторін в судове засідання не з`явилися.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 2 882 916,31 грн. вартості втраченого вантажу відповідно до умов договору № 02/07/2019СГ про надання транспортних послуг з перевезення скрапленого газу (СГ) від 01.07.2019, укладеного між сторонами по справі (далі Договір № 02/07/2019СГ).

Ухвалою від 26.04.2021 суд прийняв справу до провадження в порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач як перевізник несе відповідальність за нестачу прийнятого до перевезення вантажу в розмірі фактичної шкоди (вартості вантажу) відповідно до вимог ст.924 Цивільного кодексу (далі ЦК), ст.ст.308, 314 Господарського кодексу (далі ГК) України.

Відповідач подав відзив на позовну заяву від 10.09.2021 №133 (вх. №10198 від 13.09.2021), з клопотанням визнати строк на подачу відзиву пропущеним з поважних причин та поновити його. Відповідач повідомив господарський суд, що позовну заяву та процесуальні документи, пов`язані з розглядом даної справи не отримував, а з матеріалами справи ознайомився лише 26.08.2021.

Позивач проти поновлення строку на подання відзиву заперечує (а.с. 237 том 12) посилаючись, зокрема, на те, що факт неподання до суду відзиву зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою відповідача щодо неотримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про визнання строку на подачу відзиву пропущеним з поважних причин та його поновлення, про що постановлено відповідну ухвалу від 21.09.2021.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення 2 882 916,31 грн. вартості втраченого вантажу з посиланням на умови Договору № 02/07/2019СГ від 01.07.2019 (том 2, а.с.1-4), товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (том 2, а.с.16-250, том 3 а.с. 1-247, том 4 а.с. 1-254, том 5 а.с. 1-251, том 6 а.с. 1-251, том 7 а.с. 1-253, том 8 а.с. 1-258, том 9 а.с. 1-42).

В доповненні до позовної заяви (том 1, а.с.28-32), позивач посилається на те, що в період з квітня 2019 по 1 вересня 2020 відповідачем в межах укладеного Договору № 02/07/2019СГ на підставі разових договорів-заявок надавалися послуги з перевезення вантажу (скрапленого газу) за період з 11.04.2019 по 31.08.2020, що підтверджується товарно-транспортними накладними в кількості 835 шт. (далі - ТТН), реквізити яких зазначені в додатку №1 до позовної заяви (том 2, а.с.8-15).

Позивачем у доповненні до позовної заяви зазначено, що розрахунок кількості недостачі по кожній товарно-транспортній накладній може бути здійснено шляхом співставлення відомостей про кількість вантажу, переданого для перевезення з відомостями про кількість вантажу, отриманого вантажоодержувачем, що містяться в ТТН.

Вартість втраченого вантажу, за твердженням позивача, була визначена ним на підставі рівня середньої ціни скрапленого газу згідно даних Державної служби статистики України.

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог п.п.3,5 частини 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК) України, на позивача покладено обов`язок викладення в позовній заяві обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються або оспорюються, а також обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем в її тексті зазначена лише загальна сума вартості втраченого вантажу в розмірі 2 882 916,31 грн., при цьому відсутній розрахунок кількості та вартості втраченого вантажу по кожній ТТН окремо.

Додаток №1 до позовної заяви (том 2, а.с.8-15) взагалі не підписаний будь-якою особою, зокрема, особою, яка підписала позовну заяву, тому не може розглядатися судом як складова частина позовної заяви з огляду на вимоги ч.2 ст.162 ГПК України.

Також в позовній заяві позивачем не зазначені конкретні фактичні обставини, які б свідчили про виникнення складових частин загальної суми боргу, заявленої позивачем до стягнення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, спірні правовідносини випливають з договору перевезення.

Ст. 909 ЦК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до п.1.1 Договору № 02/07/2019СГ, на наявність якого посилається позивач, на кожне окреме перевезення за вказаним Договором має бути складена разова договір-заявка.

Суд вважає, що з огляду на характер спірних правовідносин, з урахуванням того, що в позовній заяві об`єднані позовні вимоги щодо стягнення вартості вантажу, втраченого при перевезенні по окремих разових договорах-заявках на перевезення, для розгляду спору по суті необхідно встановити фактичні обставини щодо передачі позивачем відповідачу в особі його уповноваженого представника певного вантажу для перевезення та його отримання вантажоодержувачем в певній кількості по кожній заявці та по кожній ТТН окремо.

Разом з тим, відповідні фактичні обставини (а саме, реквізити разової договір-заявки, визначені в ній відомості про вантажовідправника та вантажоодержувача, адреси завантаження та розвантаження, вид, кількість та вартість вантажу, переданого для перевезення по кожній заявці, відповідність/чи невідповідність зазначених відомостей відомостям, вказаним у товарно-транспортних накладних, на наявність яких посилається позивач), всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.162 ГПК України не були викладені позивачем в позовній заяві, що виключає можливість перевірки судом їх обґрунтованості.

Оскільки заявлена позивачем до стягнення сума є такою, що складається з сукупності грошових сум вартості нестачі вантажу по кожній ТТН окремо, саме позивач мав навести в тексті позовної заяви відповідний розрахунок складових частин загальної суми позовних вимог, з зазначенням обставин виникнення боргу (нестачі) по кожній ТТН окремо.

Вимоги про стягнення загальної суми боргу без викладення позивачем обґрунтованого розрахунку та фактичних підстав виникнення його складових є необґрунтованими, що є достатньою підставою для їх відхилення судом.

Одночасно судом приймається до уваги також наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст.91 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.2 ст.91 ГПК України).

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч.4 ст.91 ГПК України).

Ст. 77 ГПК України передбачає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд звертає увагу, що позивачем до позовної заяви додано незасвідчені ксерокопії документів, на які робиться посилання в позовній заяві.

Зазначені копії документів не можуть розглядатися судом як докази відповідно до вимог ч.ч.2,4 ст.91 ГПК України.

Порядок засвідчення копій документів був визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України (чинного на момент подання позову), затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 «ДСТУ 4163-2003», відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Відповідна правова позиція щодо недопустимості прийняття судом письмових доказів, які не засвідчені належним чином, відповідно до вимог ДСТУ 4163-2003, який був чинним на момент подання позову, була викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постановах від 11.07.2018 у справі № 904/8549/17, від 05.12.2018 у справі № 916/1813/16.

За таких обставин, позивачем не надано суду допустимі докази в обґрунтування заявлених вимог, що також є підставою для їх відхилення судом.

Також судом звертається увага на наступне.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору перевезення.

Відповідно до змісту ст.909 ЦК України, ст. 307 ГК України, сторонами договору перевезення є вантажовідправник, перевізник та вантажоодержувач.

В доданій до позовної заяви ксерокопії ТТН від 11.04.2019 № В4010, на наявність якої позивач посилається у доповненні до позовної заяви, вантажовідправник не зазначений, натомість зазначений замовник (платник), яким є не позивач, а інша юридична особа ТОВ «Нафтотрейд ресурс».

Цей же замовник (платник), а не позивач, зазначений і в інших ТТН, ксерокопії яких додані до позовної заяви.

Позивач не посилається в позовній заяві на обставини, які б свідчили про те, що саме він був вантажовідправником за договорами перевезення, оформлення яких, за твердженням позивача, відбувалося шляхом складання разових договорів-заявок.

Також з наданої ксерокопії ТТН від 11.04.2019 № В4010 вбачається, що в ній не зазначено, що вона складена на виконання Договору № 02/07/2019СГ або разового договору-заявки, укладеного на його виконання, а також відсутній підпис водія, який прийняв вантаж для перевезення в графі «Прийняв: водій».

Позивачем не зазначені в позовній заяві обставини, які б свідчили про те, що особи, яким він передав вантаж для перевезення, діяли як уповноважені особи відповідача, не зазначені реквізити довіреностей, виданих відповідачем таким особам.

Позивачем також не надано суду будь-яких належних доказів, які б свідчили про те, що переданий за ТТН для перевезення не позивачем, а іншою особою вантаж належав на праві власності саме позивачу, а не особі, яка зазначена в ТТН як замовник послуги (вантажовідправник), і, відповідно, що саме у позивача виникло право вимагати стягнення збитків в зв`язку з можливою втратою (нестачею) вантажу під час перевезення.

Відповідно до п.1.8 Договору № 02/07/2019СГ, на наявність якого посилається позивач, факт перевезення вантажу підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, підписаним уповноваженими представниками сторін.

Позивач не посилається на наявність таких актів в позовній заяві, відповідні докази, оформлені належним чином, надані суду не були.

Також суд звертає увагу, що позивач, висуваючи вимоги про стягнення вартості втраченого майна, не посилається в позовній заяві на будь-які докази, які б свідчили про його дійсну вартість.

В доповненні до позовної заяви (а.с. 31 том1) позивачем зазначено лише про те, що вартість втраченого вантажу визначена "на підставі рівня середньої ціни скрапленого газу згідно даних Державної служби статистики України".

В той час, відповідно до ч.1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Додані до позовної заяви довідки про рівень середніх цін на аналогічні товари не можуть розглядатися як докази, якими підтверджується дійсна вартість певного товару, який був, за твердженням позивача, втрачений при перевезенні.

Крім того, з ксерокопії договору №02/07/2019 СГ про надання транспортних послуг з перевезення Скрапленого газу (СГ) від 01.07.2019, на наявність якого посилається позивач, вбачається, що в його п. 5.7.2.передбачено: "виконавець у випадку нестачі вантажу відшкодовує замовнику вартість вантажу, якого не вистачає, розрахованої згідно даних про вартість вантажу, що містяться в товарно-транспортній накладній чи інших товаросупровідних документах".

В той же час, позивачем в позовній заяві не зазначені обставини, які б свідчили про узгодження між сторонами вартості вантажу в певних товарно-транспортних накладних чи інших товаросупровідних документах.

Додані до позовної заяви ксерокопії товарно-транспортних накладних відомостей про вартість вантажу не містять.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

З урахуванням всіх вказаних обставин у їх сукупності, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та підлягають відхиленню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 24.09.2021.

Суддя І.І. Пушко