ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа №909/63/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Марка Р.І.,

Суддів: Кравчук Н.М.,

Скрипчук О.С.,

при секретарі судового засідання Карнидал Л.Ю.

розглянувши апеляційні скарги Івано-Франківської міської ради № 904/11.1-03/14в від 29.07.2021 (вх. № 01-05/2613/21 від 02.08.2021) та Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківська харчосмакова фабрика" № 1509/08-21 від 09.08.2021 (вх. № 01-05/2751/21 від 12.08.2021)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.06.2021, повний текст рішення складено 09.07.2021

у справі № 909/63/17 (суддя Неверовська Л.М.)

за позовом: Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківська харчосмакова фабрика", м. Івано-Франківськ

про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 1 649 002,96 грн,

за участі представників сторін:

від позивача: Мигович І.В.,

від відповідача:не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Івано-Франківська міська рада звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківська харчосмакова фабрика» (далі ПрАТ «Івано-Франківська харчосмакова фабрика») про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 1 649 002, 96 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 27.12.2007 між Івано-Франківською міською радою та ПрАТ «Івано-Франківська харчосмакова фабрика» укладено договір оренди земельної ділянки площею 3, 6898 га по вул. Крайківського, 1 в м. Івано-Франківську. Договір укладено терміном на 2 роки та зареєстровано в міському відділі Івано-Франківської регіональної філії центру ДЗК при Держкомземі України 07.03.2008 за № 55. Зазначений договір припинив свою дію 08.03.2010 у зв`язку із закінченням терміну на який він був укладений. Орендарем не повернуто орендодавцеві земельну ділянку, яка була предметом договору оренди землі і на момент звернення до суду з позовом відповідач продовжує користуватися зазначеною вище земельною ділянкою. Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 635 від 23.09.2016 затверджено акт від 05.08.2016 про визначення збитків власнику землі. З врахуванням заяви про зміну підстав позову (вих. № 1043/11.1-03/14в), поданої суду першої інстанції 12.11.2020, беручи до уваги поняття кондикційних зобов`язань, Івано-Франківська міська рада вважає, що оскільки термін дії договору оренди земельної ділянки закінчився, а орендар продовжує користуватися даною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, міська рада, як власник цієї земельної ділянки вважає, що на підставі ст. 1212 ЦК України, має право на повернення безпідставно збережених коштів за користування його земельною ділянкою. При визначені суми коштів, які підлягають стягненню з відповідача, Івано-Франківською міською радою враховано здійснені відповідачем проплати орендної плати.

30.03.2021 позивачем подано клопотання (вх. № 4825/21) про збільшення позовних вимог (з 1074972, 14 грн до 1 649 002, 96 грн), відповідно до якої, на думку позивача, при визначенні суми стягнення за користування земельною ділянкою відповідачем без достатньої правової підстави, слід враховувати нормативно грошову оцінку земельної ділянки 2016.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.06.2021 у справі №909/63/17 позов Івано-Франківської міської ради до ПрАТ "Івано-Франківська харчосмакова фабрика" про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 1 649 002, 96 грн задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти в сумі 875 681 грн 51 коп. та судовий збір в сумі 13134 грн 31 коп. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивоване ст. ст. 79-1, 93, 206 122, 120, 123, 124, 125, 152 ЗК України , ст. ст. 1212 1214 ЦК України та ст. 288 ПК України. Місцевий суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою без достатніх правових підстав, оскільки ПрАТ «Івано-Франківська харчосмакова фабрика» користувалась такою земельною ділянкою без належного оформлення права користування нею, а договір оренди земельної ділянки (площею 3, 6898 га по вул. Крайківського, 1 у м. Івано-Франківську) від 27.12.2007 втратив чинність. При цьому суд першої інстанції зазначив, що, оскільки в матеріалах даної справи наявні два витяги з нормативно грошової оцінки земельної ділянки, то стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою за 2014-2016 роки слід рахувати виходячи з нормативно грошової оцінки земельної ділянки 2009 року, а за період користування земельною ділянкою у 2016 році нормативно грошову оцінку 2016 року, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволено частково. Крім того, враховуючи ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України місцевим судом, за заявою відповідача, застосовано позовну давність щодо стягнення безпідставно збережених коштів за 2013 рік.

Не погоджуючись зі прийнятим рішенням в частині відмови позовних вимог в сумі 773, 321, 45 грн, Івано-Франківська міська рада та ПрАТ «Івано-Франківська харчосмакова фабрика» оскаржили його в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга Івано-Франківської міської ради обгрунтована тим, що відповідач з березня 2010 року користується земельною ділянкою площею 3, 6898 га по вул. Крайківського, 1 у м. Івано-Франківськ без правовстановлюючих документів. З урахуванням змісту кондикційних правовідносин, виходячи з норми ст. 1212 ЦК України ПрАТ «Івано-Франківська харчова фабрика» зобов`язане повернути власнику земельної ділянки (Івано-Франківській міській раді) кошти, які мав заплатити за користування зазначеною вище земельною ділянкою. Апелянт не погоджується з визначеною судом першої інстанції сумою що підлягає стягненню, оскільки місцевим судом щодо частини суми стягнення (за 2014, 2015 роки) взято до уваги розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки 2009 року, а щодо іншої частини (за 2016) розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки 2016 року. Апелянт вважає, що розмір нарахування, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 2014 по 2016, слід визначати, на підставі витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки 2016 року, яка складає 24 587 076, 76 грн.

При цьому позивач покликається на те, що стаття 20 Закону України "Про оцінку земель", не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі; 2) витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула.

Відповідач у даній справі своїм правом, визначеним ст. 263 ГПК України, не скористався та не подав відзиву на апеляційну скаргу позивача.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Івано-Франківська харчосмакова фабрика» не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а саме стягненні безпідставно збережених коштів в сумі 875681, 51 грн. Апелянт зазначає, що після закінчення строку, передбаченого договором оренди, відповідач продовжує сплачувати встановлену договором орендну плату. Позовні вимоги у даній справі, на думку відповідача, грунтуються на односторонньому підвищенні розміру ставки орендної плати та донарахування самостійно позивачем плати за землю. Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки в період з 01.01.2012 по 31.12.2016, на думку відповідача, складає 9 179 853, 52 грн. саме її слід застосовувати при обчисленні плати за землю. Крім того, вважає відповідач, оскільки правовідносини між позивачем та відповідачем мали місце 2013-2016 роках, строк позовної давності по даних правовідносинах сплив, тому позов не може бути задоволений.

Позивач у даній справі своїм правом, визначеним ст. 263 ГПК України, не скористався та не подав відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 у складі колегії суддів: головуючого судді Марка Р.І., суддів Мирутенка О.Л., Скрипчук О.С. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача у справі № 909/63/17 та призначено її до розгляду на 08.09.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 розгляд апеляційної скарги позивача відкладено на 22.09.2021.

13.09.2021 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 через подання заяви про відставку, здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 909/63/17, відповідно до якого до складу колегії замість судді Мирутенка О.Л. введено суддю Кравчук Н.М.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 у складі колегії суддів: головуючого судді Марка Р.І., суддів Кравчук Н.М., Скрипчук О.С. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача у справі № 909/63/17, об`єднано апеляційні скарги позивача та відповідача та призначено справу до розгляду на 22.09.2021.

У судовому засіданні 22.09.2021 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги Івано-Франківської міської ради та надав усні пояснення, просив задоволити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване судове рішення та задоволити позовні вимоги повністю. Крім того, позивач зазначив, що доводи апеляційної скарги відповідача вважає необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідач не забезпечив участі уповноваженого представника в судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи: розпискою від 08.09.2021 (а. с. 155, т. 2) та повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення (а. с. 214, т. 2).

Розглянувши апеляційні скарги, матеріали справи, апеляційним господарським судом встановлено наступне.

27.12.2007 року між Івано-Франківською міською радою (орендодавець) та ПрАТ «Івано-Франківська харчосмакова фабрика» (орендар) було укладено договір оренди землі (а. с. 10-11, т. 1).

Орендодавець на підставі п.1.47 рішення XIX сесії Івано-Франківської міської ради V демократичного скликання від 14.11.2007 року "Про продовження термінів оренди земельних ділянок" надає, а орендар приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку для обслуговування виробничих будівель і споруд на вул. Крайківського, 1. (п. 1 договору)

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,6898 га, відповідно до плану (схеми) розташування. На земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна - виробничі приміщення (п.2, 3 договору).

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки за договором становить 4 287 411, 34 грн (п. 4 договору).

Договір укладено на 2 роки. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 6 договору).

Договір зареєстрований у Івано-Франківському міському відділі Івано-Франківської регіональної філії центру ДЗК при Держкомземі 07.03.2008 (№ 55).

08.03.2010 року договір оренди земельної ділянки від 27.12.2007 припинив свою дію.

Івано-Франківська міська рада листом № 552/01-18/37-в від 19.03.2013 звернулась до ПрАТ «Івано-Франківська харчосмакова фабрика» в якому зазначила про припинення дії договору оренди землі від 27.12.2007, наголосила про використання земельної ділянки по вул. Крайківського, 1 площею 3, 6898 га без правовстановлюючих документів. Цим же листом позивач повідомив відповідача про необхідність оформлення ним права користування земельною ділянкою, і проведення перевірки та складення акту дотримання вимог земельного законодавства, в разі неоформлення відповідачем права користування даною земельною ділянкою (а. с. 14, т. 1).

Листом претензією Управління земельних відносин ВК Івано-Франківської міської ради від 28.10.2013 № 1355/05-03/13-в вимагало вчинити дії, направлені на виготовлення документів, які би посвідчували право відповідача користуватися зазначеною вище земельною ділянкою (а. с. 17, т. 1).

Повідомленням Управління земельних відносин Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 80/05-05/08-в від 25.08.2015 проінформувало ПрАТ «Івано-Франківська харчосмакову фабрику» про проведення з 07 по 18 вересня 2015 обстеження земельної ділянки за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, 1.

18.09.2015 Управлінням земельних відносин ВК Івано-Франківської міської ради складено акт обстеження земельної ділянки № 78, яким встановлено факт використання ПрАТ «Івано-Франківська харчосмакова фабрика» земельної ділянки площею 3, 6905 га по вул. Крайківського, 1 у м. Івано-Франківську.

Клопотанням № 717/01-17/08-в від 21.09.2015 позивач повторно повідомив відповідача про необхідність вчинення дій, направлених на оформлення документів, які би посвідчували право користування земельною ділянкою по вул. Крайківського, 1 у м. Івано-Франківську.

Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради листом № ДКР 528/34.3-02/18в від 29.07.2016 повідомило ПрАТ «Івано-Франківська харчосмакова фабрика» про засідання комісії з визначення та відшкодування територіальній громаді м. Івано-Франківська збитків, заподіяних внаслідок використання земельних ділянок комунальної власності з порушення законодавства.

Рішенням ВК Івано-Франківської міської ради № 635 від 23.09.2016 затверджено акт від 05.08.2016 про визначення збитків власнику землі, відповідно до якого сума неодержаного територіальною громадою м. Івано-Франківська доходу визначається збитками, які нанесені міській раді за час фактичного використання земельної ділянки ПрАТ «Івано-франківською харчосмаковою фабрикою» на вул. Крайківського, 1 площею 3, 6898 га становлять 1074972, 14 грн.

Дослідивши обставини справи, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між позивачем та відповідачем договір оренди земельної ділянки від 27.12.2007, припинив свою дію 08.03.2010.

Докази про продовження терміну дії даного договору чи про оформлення за ПрАТ «Івано-Франківська харчосмакова фабрика» права користування земельною ділянкою площею 3, 6898 га по вул. Крайківського, 1 у м. Івано-Франківську в матеріалах справи відсутні.

Для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою Івано-Франківська міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі, а земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч. ч. 3, 4 ст. 79-1 ЗК України).

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч. 9 ст. 79-1 ЗК України).

Земельна ділянка площею 3, 6898 га по вул. Крайківського, 1 у м. Івано-Франківську перебуває у державній власності і такій присвоєно кадастровий номер :03:002:0326. Таким чином, вказана земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав.

Про необхідність застосування статті 79-1 ЗК України та положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.01.2019 у справах № 922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18 та від 12.06.2019 у справі № 922/902/18.

В апеляційній скарзі та у відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що за користування земельною ділянкою по вул. Крайківського, 1 у м . Івано-Франківську він регулярно сплачує орендну плату, щорічно індексуючи її розмір, як того вимагає законодавство.

Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу).

Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Зазначені правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18.

Відтак, сплата відповідачем орендних платежів за користування земельною ділянкою не свідчить про дотримання ним вимог чинного законодавства щодо користування земельною ділянкою, на якій розташоване його майно, оскільки між позивачем та відповідачем відносини щодо оренди землі з 2010 року не продовжувались, а право користування земельною ділянкою відповідач належним чином не оформив. Відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів є обгрунтованими та таким, що підлягають до задоволення.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних положень Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).

Натомість предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Матеріалами справи підтверджується і сам відповідач не заперечує, що він продовжує користуватися земельною ділянкою площею 3,6898 га по вул. Крайківського, 1 у м. Івано-Франківську після припинення (08.03.2010) договору оренди землі від 27.12.2007.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 5, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка.

Статтею 288 ПК України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку, для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі № 920/739/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та у постанові від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.

Відтак, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Первинно позивач здійснював розрахунок заявленої до стягнення суми виходячи із вартості нормативно-грошової оцінки земельної ділянки 16 524 031, 30 грн (з 2013 по 2014 роки), 20 635 206, 50 грн (за 2015 рік) та 24 587 076,76 грн (за 2016 рік) помноженої на ставку 3% від такої оцінки землі (розрахунок на а. с. 36, т. 1). Згодом (30.03.2021) подавши клопотання (вх. № 4825/21) про збільшення позовних вимог (з 1074972, 14 грн на 1 649 002, 96 грн), враховував тільки нормативно грошову оцінку земельної ділянки 2016 року 24 587 076, 76 грн (розрахунок на а. с. 34, т. 2).

В апеляційній скарзі Івано-Франківська міська рада посилається на практику Верховного суду у справах № 922/2843/19 від 29.05.2020 та № 922/3671/19 від 07.09.2020, в яких суд зробив висновок про те, що наявна у заявника нормативно грошова оцінка за 2019 є достатньою підставою для нарахування та стягнення безпідставно збережених коштів за періоди визначені в позовних заявах (з 01.08.2016 по 31.07.2019 у справі № 922/2843/19); (з 01.08.2017 по 31.10.2019 у справі № 922/3671/19). Дані правові позиції, на думку позивача, підтверджують правомірність його вимоги про збільшення суми позовних вимог на підставі нормативно-грошової оцінки земельної ділянки 2016 року.

Ознайомившись із зазначеними вище постановами Верховного Суду щодо застосування норм права в яких, на думку скаржника, не було враховано при ухваленні оскаржуваного рішення у даній справі, Західний апеляційний господарський суд встановив, що висновки щодо застосування норм права у справах, на які посилається скаржник, та у даній справі зроблені з урахуванням різних установлених фактичних обставин справи, що свідчить про неподібність правовідносин у зазначених справах.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

У справах № 922/2843/19 та № 922/3671/19 нормативно грошова оцінка щодо земельних ділянок за 2019 рік була єдиною, у справі ж № 909/63/17, як вірно встановлено судом першої інстанції наявні 2 витяги нормативно грошової оцінки земельної ділянки 3,6898 га по вул. Крайківського, 1, м. Івано-Франківськ:

- 2009 року, де розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки складає 15601584,29 грн

- 2016 року, де розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки складає 24587076,76 грн.

У матеріалах справи міститься лист Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 02.12.2020 № 300/406-20-0.63 (а. с. 228, т. 1) відповідно до якого витяги з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки розташованої по вул. Крайківського, 1 у м. Івано-Франківську площею 3, 6898 га з кадастровим номером :03:002:0079 за 2013, 2014, 2015 роки відсутні.

Таким чином, відмінність встановлених судами фактичних обстави, що формують зміст правовідносин, виключає подібність спірних правовідносин у справах № 922/2843/19 та № 922/3671/19, зі справою, яка розглядається (№ 909/63/17).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції самостійно здійснював розрахунок суми безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок комунальної власності на території м. Івано-Франківська за користування земельною ділянкою площею 3,6898 га за адресою: вул. Крайківського, 1 м. Івано-Франківськ за період з 01.01.2014 до 05.08.2016.

При розрахунку суми стягнення судом першої інстанції за період 2014 та 2015 розмір нормативно грошової оцінка земельної ділянки (за 2009 рік) що брався судом складає 15 601 584,29 грн; за 2016 рік розмір нормативно грошової оцінка земельної ділянки (за 2016 рік) що брався судом складає 24587076,76 грн.

Місцевим судом також враховано здійснені ПрАТ «Івано-Франківська харчосмакова фабрика» проплати 163 920, 73 грн (за 2014 рік), 199 818, 69 грн (за 2015) та 137 220, 66 грн за 2016 рік.

Сума стягнення за 2014 складає 304126,80 грн (15 601 584,29 *3% = 468047, 53 грн-163920,73 грн (дані ДПС про сплату). З даним розрахунком позивач не згідний.

Сума стягнення за 2015 складає 268228,84 грн (15 601 584,29 *3% = 468047, 53 грн- 199818,69 грн (дані ДПС про сплату). З даним розрахунком позивач не згідний.

Сума стягнення за 2016 (до 05.08.2016) складає 303325,87 грн, відповідно до розрахунку позивача.

Перевіривши здійснений Господарським судом Івано-Франківської області розрахунок, Західний апеляційний господарський суд погоджується з ним і вважає, що такий відповідно до обстави справи зроблено з врахуванням інтересів обох сторін та відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.06.2021 надаючи оцінку обставинам справи № 914/32/17, зазначив, що при здійсненні розрахунку суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки судом правомірно використано інформацію витягів з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель за 2013-2016 роки (п. 42-44 постанови).

Твердження апелянта (Івано-Франківської міської ради) про те, що суд мав врахувати нормативно грошову оцінку земельної ділянки 2016 року за весь період заявленої до стягнення суми, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки на момент 2014 та 2015 років, нормативно грошова оцінка 2016 ще не існувала. Оскільки в матеріалах справи наявна інша нормативно грошова оцінка земельної ділянки, відомості про скасування якої станом на 2014 та 2015 роки відсутні, така вірно взята до уваги Господарським судом Івано-Франківської області при здійсненні розрахунку суми безпідставно збережених коштів землекористувачу.

Твердження позивача про аналогічність правових висновків у справах Верховного Суду, наведених в апеляційній скарзі, Західний апеляційний суд оцінює критично, оскільки такі висновки викладені у постановах Верховного суду за дещо відмінних обставин.

У своїй апеляційній скарзі відповідач, стверджує, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки в період з 01.01.2012 по 31.12.2016 складає 9 179 853, 52 грн і саме її слід враховувати при визначенні суми яка підлягає сплаті за користування земельною ділянкою за 2014-2016 роки. Однак, жодних витягів нормативно грошової оцінки, яка би підтверджувала такі його твердження в матеріалах справи відсутні і самим відповідачем суду не надано.

Частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачає можливість застосування судом правового інституту позовної давності за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові.

Суд першої інстанції, на підставі статей 256, 257, 261, 267 ЦК України, застосувавши за заявою відповідача від 14.12.2020 (вх. № 444/21 від 13.01.2021) наслідки спливу позовної давності у частині вимог про стягнення безпідставно збережених коштів нарахованих за період з 05.08.2013 по 31.12.2013, правомірно відмовив у задоволенні зазначених позовних вимог. Відмову у стягненні суми безпідставно збережених коштів за 2013 рік не оспорює і сама Івано-Франківська міська рада.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач сплачував орендні платежі за користування земельною ділянкою впродовж заявленого позивачем до відповідача періоду (з 2014 по 2016) стягнення безпідставно набутих коштів. Такі дії відповідача свідчать про усвідомленість з його сторони обов`язку плати за користування земельною ділянкою. Оскільки саме користування земельною ділянкою не оформлене належним чином, з врахуванням принципу об`єктивності дослідження доказів, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування нормативно грошової оцінки 2009 та 2016 років при визначенні суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою в період 2014-2016 років. З метою недопущення подвійного стягнення з відповідача на користь позивача плати за користування земельною ділянкою, судом першої інстанції взято до уваги здійснені відповідачем оплати за користування земельною ділянкою. Відтак, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про наявність обставин для часткового задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржниками не доведено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційних скарг. Таких підстав апеляційним судом також не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, на підставі ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційні скарги Івано-Франківської міської ради та Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківська харчосмакова фабрика" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.06.2021 у справі № 909/63/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.09.2021.

Головуючий суддя Марко Р.І.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Скрипчук О.С.