номер провадження справи 35/70/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021 Справа № 908/1131/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Топчій О.А.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарську справу

за позовом Товариства зі спільним майном «Авіакрок» (Comunidad de Bienes AVIACROC C.B.) (місцезнаходження Аеродром Лос-Бермехалес, м. Ньєбла, провінція Уельва, Іспанія, 21840; поштова адреса адвокат Струков Борис Вікторович, 04070, м. Київ, вул. Іллінська, б. 8, 11 під`їзд, 6 поверх)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРМА ГРУП» (69039, м. Запоріжжя, вул. Епронівська, б. 14, ідентифікаційний код юридичної особи 38145940)

про стягнення коштів

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернувся позивач Товариства зі спільним майном Авіакрок (Comunidad de Bienes AVIACROC C.B. (Comunidad de Bienes AVIACROC C.B.) з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю БАРМА ГРУП, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача:

- суму попередньої оплати за контрактом №03 від 14.05.2018 у розмірі 183 700,00 Євро, що еквівалентно 6 042 664,54 грн за офіційним курсом НБУ станом на день складання позовної заяви;

- суму процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 11 340,15 Євро, що еквівалентно 373 025,34 грн за офіційним курсом НБУ станом на день складання позовної заяви.

23.04.2021 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 908/1131/21, справу передано на розгляд судді Топчій О.А.

Ухвалою суду від 26.04.2021 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви вказаних в ухвалі.

11.05.2021 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 17.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/1131/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.06.2021.

Ухвалою суду від 15.06.2021 р., відповідно до ст. 183 ГПК України, підготовче засідання відкладено на 13.07.2021.

Ухвалою суду від 13.07.2021 підготовче засідання у справі відкладено на 03.08.2021.

Крім того, ухвалою суду від 13.07.2021 задоволено клопотання ТСМ «Авіакрок» про забезпечення письмових доказів шляхом витребування у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК власного письмового підтвердження, щодо зарахування на будь-який із банківських рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю БАРМА ГРУПП (код ЄДР 38145940), відкритих у цій банківській установі, грошових коштів у сумі:

- 43 700,00 (сорок три тисячі сімсот) Євро, дата операції 26.07.2018 р., за №05, платник АVІАСRОС С.В.

- 136 300,00 (сто тридцять шість тисяч триста) Євро, дата операції 11.09.2018 р., за №27, платник АVІАСRОС С.В.

- 3 700,00 (три тисячі сімсот) Євро, дата операції 03.04.2019 р., за № 30, платник АVІАСRОС С.В.

27.07.2021 від АТ «ПУМБ» надійшли витребувані судом документи: SWIFT повідомлення від 04.04.2019 на суму 32700,00 євро, від 27.07.2018 на суму 43700,00 євро, від 12.09.2018 на суму 136300,00 євро.

Ухвалою суду від 03.08.2021 продовжено підготовче провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання на 17.08.2021.

Ухвалою суду від 17.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні 15.09.2021.

В судове засідання 15.09.2021 представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

В судому засіданні 15.09.2021 судом, в порядку ст. 240 ГПК України судом прийнято рішення.

У зв`язку з неявкою представників сторін фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не здійснювалося.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов зовнішньоекономічного контракту №03 від 14.05.2018 щодо поставки в обумовлений строк товару. Просить стягнути з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 183 700,00 грн, що еквівалентно 6 042 664,54 грн за офіційним курсом НБУ станом на день складання даної позовної заяви. Крім того, на підставі ст. 536 та ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано суму процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 11 340,15 Євро, що еквівалентно 373 025,34 грн за офіційним курсом НБУ станом на день складання позовної заяви.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. В обґрунтування заперечень посилається на те, що вимоги позивача є необґрунтованими оскільки ним не в повному обсязі перераховано суму попередньої оплати, а саме: замість 136300,00 євро було перераховано суму 136 180,00 євро. Також зазначає, що проценти за користування чужими грошовим коштами за ст. 536 ЦК України є відмінними від процентів річних за ст. 625 ЦК України. При цьому, позивачем при розрахунку процентів помилково не застосовано правову позицію, викладену в постанові касаційного суду у справі №922/3578/18.

Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

14.05.2018 між ТОВ «Барма Груп» - продавець та ТСМ «Авіакрок» - покупець укладено Контракт №3, за умовами п. 1.1. якого продавець зобов`язався поставити, а покупець прийняти і оплатити двигун ТВЗЗ-117ВМА серії 02 (в подальшому майно) у кількості однієї одиниці.

Відповідно до п. 2.1. Контракту та додатку №1 до нього, орієнтовна вартість Контракту становить 183 700,00 євро, що визначає вартість майна, яке буде поставлене продавцем за весь період дії Контракту.

Згідно з вимогами пункту 2.2 статті 2 Контракту №3 від 14.05.2018 майно оплачується продавцем на умовах попередньої оплати.

Пункт 2.2.1 статті 2 Контракту передбачає, що аванс у розмірі 43 700,00 євро сплачує продавець з моменту підтвердження готовності до підготовки постачання на адресу покупця.

Пункт 2.2.2 статті 2 Контракту передбачає, що друга частина вартості майна в розмірі 136 300,00 євро сплачується після погодження строків постачання (готовності покупця прийняти майно), на підставі інвойса продавця.

Пункт 2.2.3 регламентує, що залишок суми від вартості Контракту 3 700,00 євро оплачується покупцем на підставі інвойса продавця з моменту надання підтверджуючих копій документів на майно та готовності до їх відправки продавцем.

Відповідно до пункту 2.4 Контракту, датою платежу вважається дата надходження відповідної суми на розрахунковий рахунок Продавця від банку Покупця.

Пунктом 3.2 статті 3 Контракту № 3 від 14.05.2018 визначено строки поставки, які становлять 45 (сорок п`ять) робочих днів від дати надходження оплати у відповідності до пунктів 2.2.2 та 2.2.3 даного договору.

Пунктом 6.1 статті 6 передбачено, що чинний Контракт вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Пунктом 8.2 статті 8 Контракту регламентовано, що усі спори, розбіжності або вимоги, які виникли із діючого договору або у зв`язку з його виконанням, порушенням, припиненням або недійсністю підлягають розгляду сторонами або в Арбітражному суді м. Уельва (Іспанія).

Позивачем умови контракту виконано та сплачено на рахунок відповідача:

- 26.07.2018 суму 43700,00 євро,

- 11.09.2018 суму 136300,00 євро,

- 03.04.2019 суму 3700,00 євро, що підтверджується письмовими повідомленнями банку покупця.

Відповідач в порушення умов Контракту в обумовлені строки визначений товар не поставив, у зв`язку з чим позивач 03.04.2020 надіслав на адресу відповідача претензію щодо повернення суми попередньої оплати.

14.05.2020 поштове відправлення повернулося відправникові без вручення з відміткою поштового відділення «За закінченням встановленого строку зберігання».

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми авансу в примусовому порядку.

Розглядаючи спір по цій справі по суті спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України Про міжнародне приватне право суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону.

Пунктом 8.2. Контракту в редакції додаткової угоди №03 від 03.09.2019 сторони визначили, що всі спори, що виникають з данного контракту або у зв`язку із ним, підлягають остаточному врегулюванню у господарському суді України, в установленому законом порядку.

Такими чином даний спір відноситься до юрисдикції Господарського суду Запорізької області.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплено у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язком для виконання сторонами.

Положеннями ст. 655 ЦК України закріплено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав свого обов`язку за Контрактом №03 від 14.05.2018 щодо передання товару покупцеві (позивачу).

Приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України закріплено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Відповідачем не надано доказів передачі обумовленого Контрактом товару.

За викладених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 183700,00 Євро, що еквівалентно 6042664,54 грн за офіційним курсом НБУ станом на день складання позовної заяви, підлягає задоволенню.

При цьому, заперечення відповідача щодо неповного перерахування позивачем вартості обумовленого товару спростовуються матеріалами справи, а саме: SWIFT повідомленнями від 04.04.2019 на суму 32700,00 євро, від 27.07.2018 на суму 43700,00 євро, від 12.09.2018 на суму 136300,00 євро.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 11 340,15 євро процентів за користування чужими грошовими коштами, посилаючись на ст. 536 та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

За приписами ч. 3 ст. 693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Як зазначено в розділі 6 постанови пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Якщо договором або чинним законодавством не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами, то припис частини другої статті 625 ЦК України може бути застосований господарським судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

З вищевикладеного слідує, що у випадку передбаченому ст. 536 ЦК України, це проценти як плата за правомірне користування боржником коштами кредитора, тобто ст. 536 ЦК застосовуються тільки у разі, якщо відсутній факт прострочки грошового зобов`язання. У свою чергу, положення ст. 625 ЦК України спрямовані на врегулювання відносин, що виникли як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, відповідно до ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому правова природа процентів, передбачена ст. 536 і 625 ЦК України, є різною, а відтак застосування розміру відсотків за ст. 625 ЦК України при розрахунку відсотків за ст. 536 ЦК України суперечить приписам чинного законодавства України.

В даному випадку факт прострочки грошового зобов`язання відсутній (оскільки відповідач мав поставити товар, а не сплатити кошти), натомість існує факт незаконного користування чужими грошовими коштами, які були сплачені позивачем в якості авансу за товар.

З Контракту №03 від 14.05.2018 вбачається, що сторонами розмір процентів за користування чужими грошовим коштами не визначався, а відтак відсутні підстави для нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст. 536 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Письмові докази, що містяться в матеріалах справи, та досліджені судом, а також встановлені судом обставини справи свідчать про безпідставність заперечень відповідача та спростовуються вищевикладеними висновками суду.

Сторонами надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За викладених обставин, позовні вимоги задовольняються частково.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю БАРМА ГРУП (69039, м. Запоріжжя, вул. Епронівська, б. 14, ідентифікаційний код юридичної особи 38145940) на користь Товариства зі спільним майном Авіакрок (Comunidad de Bienes AVIACROC C.B.) (місцезнаходження Аеродром Лос-Бермехалес, м. Ньєбла, провінція Уельва, Іспанія, 21840; поштова адреса адвокат Струков Борис Вікторович, 04070, м. Київ, вул. Іллінська, б. 8, 11 під`їзд, 6 поверх) суму попередньої оплати за контрактом №03 від 14.05.2018 у розмірі 183700,00 Євро (сто вісімдесят три тисячі сімсот Євро 00 Євроцентів), що еквівалентно 6 042 664,54 грн (шість мільйонів сорок дві тисячі шістсот шістдесят чотири гривні 54 коп.) за офіційним курсом НБУ станом на день складання позовної заяви, судовий збір у розмірі 2 755,50 Євро (дві тисячі сімсот п`ятдесят п`ять Євро 50 Євроцентів), що еквівалентно 90 639,97 грн (дев`яносто тисяч шістсот тридцять дев`ять гривень 97 коп.) за офіційним курсом НБУ на день складання позовної заяви.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27 вересня 2021 року.

Суддя О.А. Топчій