ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2021 р. Справа №907/676/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

Плотніцького Б.Д.

Секретар судового засідання Матіїшин Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Ужгородської міської ради, вих. №20.01-08/66 від 19.07.2021 (вх. №01-05/2843/21 від 21.07.2021),

на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.05.2021 (повне рішення складено 25.06.2021)

у справі №907/676/20 (суддя Пригара Л.І.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ТрансКом, м. Ужгород

до відповідача: Ужгородської міської ради, м. Ужгород

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Комунального підприємства Ужгородської міської ради Ужгородпарквідео, м. Ужгород

про визнання незаконною бездіяльності Ужгородської міської ради, яка полягає у нездійсненні заходів щодо фінансування КП Ужгородпарквідео з метою виконання судового рішення ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15 та стягнення з Ужгородської міської ради заборгованості за грошовими зобов`язаннями КП Ужгородпарквідео в розмірі 56 423 грн. 06 коп. згідно ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15,

За участю представників:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився;

від третьої особи - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 01.02.2021 у справі №907/676/20 позов задоволено повністю. Визнано незаконною бездіяльність Ужгородської міської ради, яка полягає у нездійсненні заходів щодо фінансування КП Ужгородпарквідео з метою виконання судового рішення ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15. Присуджено до стягнення з Ужгородської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТрансКом суму 56 423 грн. 06 коп. заборгованості згідно ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15, а також суму 4 204 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду Закарпатської області від 27.05.2021 у справі №907/676/20 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю ТрансКом про ухвалення додаткового рішення задоволено повністю, присуджено до стягнення з Ужгородської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТрансКом суму 10 000 грн. на відшкодування витрат на професійну правову допомогу.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що: поданими позивачем доказами підтверджується понесення ним витрат на професійну правову допомогу в сумі 10 000 грн.; розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також предметом позовних вимог та строком розгляду справи; відповідачем заявлено про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката у зв`язку з їх неспівмірністю заявленим позовним вимогам, однак жодними доказами не підтверджено в чому полягає неспівмірність таких витрат.

Не погодившись з вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.05.2021 у справі №907/676/20 скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу в стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що: у поданих позивачем документах на підтвердження факту надання правової допомоги не обгрунтовано заявлену адвокатом вартість послуг з посиланням на первині документи; для підготовки позовної заяви адвокатом позивача зазначено, що витрачено 4 години, а для підготовки відповіді на відзив 3 години, однак викладений у таких документах обсяг інформації штучно завищено, що призвело до надмірного часу на їх виготовлення; беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового розгляду, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірний зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.

Товариство з обмеженою відповідальністю ТрансКому відзиві на апеляційну скаргу просить додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.05.2021 у справі №907/676/20 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, позивач зазначає, що ним надано всі необхідні первинні документи, якими підтверджується вартість наданих адвокатом послуг, а відповідач у поданому суду першої інстанції запереченні щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу жодним чином не обгрунтував незгоди із розміром таких витрат, не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі.

Окрім того, позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з відповідача витрати на підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №907/676/20 розподілено до розгляду головуючому судді Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Ужгородської міської ради на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.05.2021 у справі №907/676/20, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 20.09.2021.

Сторони та третя особа участі уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча були належними чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

15.09.2021 на електронну адресу суду від представника позивача поступило клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч.1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

Зважаючи на наведене та те, що явка учасників справи у судове засідання судом не визнавалася обов`язковою, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін та третьої особи.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, зазначає наступне:

Пункт 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України визначає однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю ТрансКом зазначало, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу, які позивач очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 12 000 грн.

До позовної заяви додано, зокрема: ордер серія АО №1015843 від 24.09.2020 на надання правової допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю ТрансКом адвокатом Суязовою Галиною Василівною у Господарському суді Закарпатської області; копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю Серії ЗР №21/1015 від 05.12.2019, виданого Суязовій Г.В.

26.01.2021 до суду від позивача поступила заява з процесуальних питань, до якої додано докази понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 8 800 грн., а саме копії:

- договору про надання послуг №ТК-2 від 20.01.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю ТрансКом (замовник) та адвокатом Суязовою Галиною Василівною (виконавець), відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надавати замовнику послуги юридичного характеру послуги сфері права, визначені у п.2.2. договору (п.1.1.); вартість послуг, наданих виконавцем за умовами цього договору, складає 800грн. за одну людино-годину/одиницю роботи (п.3.5.); у акті приймання-передачі наданих послуг вказується кількість та загальна вартість наданих послуг ( п.3.6.);

- актів ТК-2/3 від 01.10.2020 , ТК-2/6 від 30.11.2020 та ТК-2/9 від 04.01.2021 здачі-приймання наданих послуг за договором №ТК-2 від 20.01.2020, підписаних зі сторони адвоката Суязової Г.В. та Товариства з обмеженою відповідальністю ТрансКом, в яких сторонами зафіксовано вид наданих юридичних послуг, кількість затрачених годин та їх вартість, а саме: надання правової консультації щодо можливості стягнення боргу комунального підприємства з органу місцевого самоврядування ( кількість 1 год., вартість за одиницю 800 грн., разом 800 грн.); подання адвокатських запитів з метою збору доказів по справі ( кількість 1 год., вартість за одиницю 800 грн., разом 800 грн.); написання позовної заяви про стягнення боргу з Ужгородської міської ради, підготовка додатків та подання такої до суду ( кількість 4 год., вартість за одиницю 800 грн., разом 3200 грн.); участь в судовому засіданні ( кількість 0,5год., вартість за одиницю 800 грн., разом 400 грн.); підготовка, написання та подання відповіді на відзив по справі ( кількість 3 год., вартість за одиницю 800 грн., разом 2400 грн.); участь в судовому засіданні 02.12.2020 ( кількість 1 год.., вартість за одиницю 800 грн., разом 800 грн.); участь в судовому засіданні 16.12.2020 ( кількість 0,5 год.., вартість за одиницю 800 грн., разом 400 грн.);

- платіжних доручень №226 від 03.12.2020 та №253 від 13.01.2021, які підтверджують оплату наданих адвокатом послуг.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 01.02.2021 у справі №907/676/20 позов задоволено повністю, однак питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішено.

04.02.2021, тобто в межах визначеного ч.8 ст.129 ГПК України 5-ти денного строку після прийняття рішення у даній справі, до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю ТрансКом поступила заява про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

До вказаної заяви додано копії:

- акту ТК-2/11 від 02.02.2021 здачі-приймання наданих послуг за договором №ТК-2 від 20.01.2020, підписаного зі сторони адвоката Суязової Г.В. та Товариства з обмеженою відповідальністю ТрансКом, в якому сторонами зафіксовано вид наданих юридичних послуг, кількість затрачених годин та їх вартість, а саме: участь в судовому засіданні 26.01.2021 ( кількість 1 год.; вартість за одиницю 800 грн., разом 800 грн.); участь в судовому засіданні 01.02.2021 ( кількість 0,5 год.; вартість за одиницю 800 грн., разом 400 грн.);

- рахунку фактури №121 від 02.02.2021 та платіжного доручення №259 від 02.02.2021 які підтверджують оплату наданих адвокатом послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява, додані до позовної заяви адвокатські запити та відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю ТрансКом підписаний адвокатом Суязовою Г.В., яка також приймала участь у судових засіданнях у даній справі в суді першої інстанції 03.11.2020, 02.12.2020, 16.12.2020, 26.01.2021 та 01.02.2021.

Відтак, позивачем доведено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 10 000 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Частина четверта статті 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України)..

Отже, у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.11.2019 у справі №902/347/18.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач подавав суду першої інстанції заперечення, в якому просив зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката, зазначаючи, що у поданих позивачем документах жодним чином не обґрунтовано заявлену адвокатом вартість послуг з посиланням на первинні документи.

Однак вказане твердження відповідача спростовуєтьсь поданими позивачем доказами на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, про які зазначено вище та які містять детальний опис наданих адвокатом послуг, кількість витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги та вартість такої, що узгоджується з укладеним між позивачем та адвокатом договором.

Водночас, відповідачем у поданому суду першої інстанції запереченні, відповідно до ст. 126 ГПК України, не доведено належними та допустимим доказами неспівмірності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; а також предметом позовних вимог та строком розгляду справи.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про відсутність правових підстав для зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правову допомогу, які належно підтверджені.

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів вважає що додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.05.2021 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не можуть слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з відповідача витрати на підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу.

На підтвердження розміру таких витрат до відзиві додано копії:

- акту ТК-2/34 від 02.09.2021 здачі-приймання наданих послуг за договором №ТК-2 від 20.01.2020, підписаного зі сторони адвоката Суязової Г.В. та Товариства з обмеженою відповідальністю ТрансКом, в якому сторонами зафіксовано вид наданих юридичних послуг, кількість затрачених годин та їх вартість, а саме: написання та надсилання відзиву на апеляційну скаргу ( кількість 2 год. 30 хв.; вартість за одиницю 800 грн., разом 2000 грн.);

- платіжного доручення №350 від 03.09.2021, яке підтверджує оплату наданих адвокатом послуг на суму 2 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відзив Товариства з обмеженою відповідальністю ТрансКом на апеляційну скаргу Ужгородської міської ради підписаний адвокатом Суязовою Г.В.

Відтак, позивачем доведено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000 грн.

Від відповідача ( апелянта) клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із апеляційним розглядом справи, не надходило.

Зважаючи на все викладене вище в сукупності, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2 000 грн. судових витрат на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 129, 244, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.05.2021 у справі №907/676/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Ужгородської міської ради без задоволення.

2. Стягнути з Ужгородської міської ради ( 88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТрансКом (88000, м. Ужгород, площа Театральна, 9, ) 2 000 грн. судових витрат на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

3. На виконання постанови Господарському суду Закарпатської області видати наказ.

4. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

5. Порядок та строк оскарження встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Плотніцький Б.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.09.2021