ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021р. Справа № 917/666/21

Суддя Господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., при секретарі судового засідання Кобець Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 917/666/21, яка відкрита

за позовною заявою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601; )

до Комунального підприємства "Теплоенерго" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (вул. Софіївська, буд. 68, м. Кременчук, 39600; )

про стягнення грошових коштів (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог за вх. № 6460 від 14.06.2021р.).

За участю представників сторін:

від позивача: Коваленко С.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 27.06.2018р. № 6780/10

від відповідача: не з"явився

В судовому засіданні суд, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив, що повне рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частин рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. № 711/21 від 29.04.2021р.) до Комунального підприємства "Теплоенерго" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - КП "Теплоенерго", відповідач) про стягнення заборгованості за Договором №6125/1920-БО-24постачання природного газу від 27.09.2019р. в сумі 4 518 910,35 грн., у тому числі: 3 517 416,97 грн. - основний борг, 145 339,62грн. - пеня, 612 765,01грн. - інфляційні втрати та 243 338,75 грн. - 3% річних (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог за вх. № 6460 від 14.06.2021р.).

В обґрунтування позову позивач посилається на несвоєчасне здійснення відповідачем оплати за переданий природний газ.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2021р. даний позов був переданий на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.05.2021р. позовну заяву АТ "НАК "Нафтогаз України" прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі № 917/666/21; справу постановлено розглядати у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 03.06.2021р.; встановлено строки подання сторонами заяв по суті справи.

31.05.2021р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 5856), відповідно до якого відповідач просить суд при прийнятті рішення врахувати часткову сплату суми боргу, як була здійснена відповідачем після пред"явлення позову, а також зменшити розмір неустойки на 99 %.

Інші заяви по суті не надходили.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.06.2021р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 06.07.2021р.

14.06.2021р. від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 6460). В зазначеній заяві позивач повідомив про часткову сплату відповідачем суми боргу, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 4 518 910,35грн., у тому числі основний борг - 3 517 416,97грн., пеня - 145 339,62грн., 3% річних - 243 338,75грн., інфляційні втрати - 612 765,01грн. та судові витрати.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.07.2021р. прийнято заяву АТ "НАК "Нафтогаз України" про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 6460 від 14.06.2021р.). Повернуто з Державного бюджету України на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 41 731,56грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № від 19.04.2021 р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/666/21. Закрито підготовче провадження у справі 917/666/21. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 14.09.2021р.

Сторони у справі належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення - копії ухвали суду від 06.07.2021р. (а.с. 127, 128).

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає.

Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників сторін, суд,

ВСТАНОВИВ:

Між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (позивач, за умовами договору - постачальник) та КП "Теплоенерго" (відповідач, за умовами договору - споживач) укладено Договір № 6125/1920-БО-24 постачання природного газу від 27.09.2019р. (далі-Договір) (а.с. 17-25).

В подальшому сторони вносили зміни у зазначений Договір шляхом підписання Додаткових угод до нього, а саме: № 1 від 22.10.2019р., № 2 від 12.11.2019р., № 3 від 09.12.2019р., № 4 від 20.12.2019р., № 5 від 28.01.2020р., № 6 від 24.02.2020р., № 7 від 23.03.2020р., № 8 від 30.04.2020р., №9 від 22.05.2020р., № 10 від 22.06.2020р., № 11 від 22.07.2020р., №12 від 31.07.2020р., № 13 від 25.08.2020р., № 14 від 22.09.2020р. (а.с. 26-40).

В зазначених додаткових угодах до Договору сторони погоджували: ціну природного газу, порядок та умови передачі природного газу, порядок та умови проведення розрахунків, кількість та фізико-хімічні показники газу, відповідальність сторін строк дії Договору та інші умови.

Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, наступне:

- постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов"язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору ( п.1.1. Договору);

- природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/ організаціями (п. 1.2. Договору);

- право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ ( п.3.1. Договору);

- споживач зобов`язується подати постачальнику не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом:

копію акту про надання послуг з розподілу природного газу за розрахунковий період, складеного між споживачем та оператором ГРМ (для споживачів, об`єкти яких приєднані до газорозподільних мереж);

інформацію за підписом уповноваженої особи споживача стосовно обсягів природного газу, використаних виключно в періоді (періодах) розрахункового періоду, коли він був включений до Реєстру споживачів постачальника (відповідно до п. 3.8 цього Договору), з розбивкою цих обсягів природного газу, за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим Договором). Цю розбивку споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку постачальника і приймається постачальником як підтвердження фактично використаних споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді;

підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де визначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу згідно з цим Договором і з урахуванням пункту 3.8 цього Договору, його фактична ціна та вартість (п.3.9 Договору);

- споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим Договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді (п. 3.11.Договору);

- оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу ( п. 5.1. Договору);

- у разі прострочення споживачем оплати згідно до пункту 5.1., 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2. Договору) (в редакції Додаткової угоди № 5 від 28.01.2020р.);

- договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.09.2020р. (включно) , а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору) (в редакції Додаткової угоди № 8 від 30.04.2020р.).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 6 505 764,73 грн., що підтверджується двостороннє підписаними актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2019р. на суму 245 692,14грн., 30.11.2019р. на суму 1 107 718,19грн., від 31.12.2019р. на суму 1 289 781,91грн., від 31.01.2020р. на суму 1 511 050,28грн., від 29.02.2020р. на суму 1 187 524,93грн., від 31.03.2020р. на суму 849 037,25грн., від 30.04.2020р. на суму 215 757,95грн. , від 31.05.220р. на суму 48 614,85грн., від 30.06.2020р. на суму 9 750,22грн., від 31.07.2020р. на суму 8 651,24грн., від 31.08.2020р. на суму 16 121,12грн., від 30.09.2020р. на суму 16 064,65грн. (а.с. 41-52).

На дату звернення до суду з позовною заявою відповідач свої договірні зобов`язання по оплаті за фактично переданий природний газ належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 6 505 764,73 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором №6125/1920-БО-24 постачання природного газу від 27.09.2019р. в сумі 6 505 764,73 грн. Крім цього, позивач на підставі умов Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував та заявив до стягнення з відповідача 145 339,62 грн. пені, 452 606,52грн. інфляційних втрат та 197 253,88грн. 3% річних.

У відзиві на позов відповідач повідомив, що станом на 25.05.2021р. ним було частково погашено основний борг, на загальну суму 2 283 132,09грн. згідно платіжних доручень: № від 15.04.2021р. на суму 38 737,19грн. ( з урахуванням листа за вих. № 06/738 від 22.04.2021р.); № від 20.04.2021р. на суму 30 893,54грн.( з урахуванням листа за вих. № 06/738 від 22.04.2021р.); № від 21.04.2021р. на суму 371 567,28грн.( з урахуванням листа за вих. № 06/738 від 22.04.2021р.); № від 23.04.2021р. на суму 625,04грн.; № від 26.04.2021р. на суму 436 734,45грн.; № від 27.04.2021р. на суму 174 563,10грн.; № від 28.04.2021р. на суму 57,07грн., № від 30.04.2021р. на суму 20 423,70грн.; № від 11.05.2021р. на суму 74 631,70грн., № від 12.05.2021р. на суму 260 329,47грн., № від 13.05.2021р. на суму 142 595,29грн., № від 14.05.2021р. на суму 70 855,02грн., № 870218917 від 17.05.2021р. на суму 30 719,72грн., № від 19.05.2021р. на суму 49 671,80грн., № від 20.05.2021р. на суму 20 348,00грн., № 415967817 від 21.05.2021р. на суму 117 698,84грн., № від 24.05.2021р. на суму 300 485,41грн., № від 25.05.2021р. на суму 142 196,14грн. (а.с. 74-92).

В подальшому позивач подав заяву (вх. № 6460 від 14.06.2021р.) про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач повідомив про часткову сплату відповідачем суми боргу, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 4 518 910,35грн., у тому числі основний борг - 3 517 416,97грн., пеня - 145 339,62грн., 3% річних - 243 338,75грн., інфляційні втрати - 612 765,01грн. та судові витрати.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом. Отже, розгляд справи здійснюється в межах зменшених позовних вимог.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини поставки та купівлі-продажу.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.1 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2. ст. 712 ЦК).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 664 ЦК, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 629 ЦК України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В п. 5.1 Договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Факт поставки позивачем природного газу, відповідно до укладеного між сторонами Договору, підтверджується двостороннє підписаними актами приймання-передачі ( а.с. 41-52) на загальну суму 6 505 764,73грн. В зазначених актах вказано, що вони укладені відповідно до Договору № 6125/1920-БО-24 від 27.09.2019р.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, в порушення взятих на себе договірних зобов"язань відповідач оплату поставленого товару не здійснив, у зв"язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на дату звернення позивача з позовом до суду склала 6 505 764,73грн.

В подальшому відповідач в рахунок погашення заборгованості за природний газ перерахував на рахунок позивача грошові кошти в сумі 2 283 132,09грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (а.с. 74-92).

В заяві про зменшення позовних вимог повідомив, що в результаті часткової сплати позивачем суми основного боргу заборгованість відповідача за поставлений газ зменшилась і становить 3 517 416,97грн.

На момент прийняття рішення доказів того, що відповідач здійснив оплату поставленого позивачем природного газу у повному обсязі матеріали справи не містять.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 3 517 416,97грн. обґрунтовані, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Умовами п. 7.2. Договору (в редакції Додаткової угоди № 5 від 28.01.2020р.) сторони узгодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно до пункту 5.1., 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 145 339,62грн. пені за зобов"язаннями за жовтень 2019р., листопад 2019р., грудень 2019р., січень 2020р., лютий 2020р. (розрахунок - а.с. 103-113).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", п. 6 ст. 231 ГК України, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши правильність розрахунку пені, суд встановив, що розмір та період нарахування пені відповідає умовам Договору, вимогам п. 6 ст. 232 ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та не перевищує розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, тому вимоги в цій частині є обґрунтованими і правомірними.

За неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач, із посиланням на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахував та заявив до стягнення з відповідача:

- 3% річних га загальну суму 243 338,75грн. за зобов`язаннями за жовтень 2019р., листопад 2019р., грудень 2019р., січень 2020р., лютий 2020р., березень 2020р., квітень 2020р., травень 2020р., червень 2020р., липень 2020р., серпень 2020р., вересень 2020р. (загальний період нарахування з 26.11.2019р. по 06.06.2021р.);

- інфляційні втрати на загальну суму 612 765,01грн. за зобов`язаннями за жовтень 2019р., листопад 2019р., грудень 2019р., січень 2020р., лютий 2020р., березень 2020р., квітень 2020р., травень 2020р., червень 2020р., липень 2020р., серпень 2020р., вересень 2020р. (загальний період нарахування з 01.12.2019р. по 30.06.2021р.)

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом встановлено, що дії відповідача щодо несвоєчасного проведення розрахунку за отриманий від позивача газ є порушенням умов Договору №6125/1920-БО-24 постачання природного газу від 27.09.2019р., що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до п. 7.2. Договору (п. 7.2. Договору в редакції Додаткової годи № 5 від 28.01.2020р.) та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до приписів ст. 625 ЦК України.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат суд прийшов до висновку, що заявлений розмір зазначених нарахувань відповідає вимогам чинного законодавства і є правомірним (перевірка правильності розрахунку здійснена за допомогою калькулятора підрахунку штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон"), а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 5856 від 31.05.2021р.) відповідач просить суд зменшити розмір неустойки на 99%, вказуючи, зокрема, на те, що заборгованість перед продавцем природного газу (позивачем) виникає у результаті низького рівня та несвоєчасності сплати за надані послуги споживачами покупця (відповідача), зокрема населенням та іншими споживачами відповідача, а також несвоєчасним проведенням розрахунків з відшкодування з державного бюджету пільг та житлових субсидій. А тому, як стверджує відповідач, його вина у виникненні заборгованості відсутня.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки на 99 %, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої ст. 550 ЦК України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018р. у справі №916/65/18, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі №902/855/18, від 27.01.2020р. у справі № 916/469/19, від 04.02.2020р. у справі № 918/116/19.

Клопотання відповідача про зменшення пені судом відхиляється, оскільки заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір пені не є надмірно великим.

Судом також враховано, що відповідно до п. 1.2 Договору №6125/1920-БО-24 постачання природного газу від 27.09.2019р. природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, а не населенням.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 517 416,97 грн. основного боргу, 145 339,62грн. пені, 243 338,75 грн. 3% річних, 612 765,01грн. інфляційних втрат обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (вул. Софіївська, буд. 68, м. Кременчук, 39600; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601; ) 3 517 416,97грн. основного боргу, 145 339,62грн. пені, 243 338,75грн. 3% річних, 612 765,01грн. інфляційних втрат, а також 67 782,91грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 27.09.2021р.

Суддя О.О. Ореховська