ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.09.2021 Справа № 905/1356/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., за участю секретаря судового засідання Парахотіна Ю.А., розглянувши справу

за позовом: Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м.Сєвєродонецьк, Луганська область

до відповідача: Приватного підприємства «Ясне сонечко плюс дорога в майбутнє», с.Берестове, Донецька область

про стягнення заборгованості у сумі 14944,65грн, 3% річних у сумі 809,41грн, інфляційних втрат у сумі 1890,80грн, всього 17644,86грн,

За участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м.Сєвєродонецьк, Луганська область, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного підприємства «Ясне сонечко плюс дорога в майбутнє», с.Берестове, Донецька область, про стягнення заборгованості у сумі 14944,65грн, 3% річних у сумі 809,41грн, інфляційних втрат у сумі 1890,80грн, всього 17644,86грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №289 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 12.11.2002 в частині виконання зобов`язань з повної та своєчасної оплати вартості поставленої теплової енергії.

Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі, суд, виходячи з вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про розгляд даної справи як малозначної в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Висновок щодо визначення даної справи як малозначної зроблений судом з огляду на приписи п.1 ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначені як малозначні.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 06.08.2021; судове засідання призначено на 06.09.2021 з подальшим оголошенням перерви у судовому засіданні до 28.09.2021.

У судове засідання 28.09.2021 сторони представників не направили; про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином; позивач просив розгляд справи здійснювати без участі його представника; відповідач про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву не скористався.

Виходячи з того, що під час розгляду справи сторонам було створено необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги відсутність клопотань про необхідність надання додаткового часу для подання додаткових заяв/доказів суд дійшов висновку про розгляд справи по суті в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Враховуючи ненадання відповідачем відзиву згідно зі ст.178 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

12.11.2002 між Державним підприємством «Сєвєродонецька ТЕЦ» (енергопостачальна організація), та Приватним науково-виробничим підприємством «Євразія» (споживач), був укладений договір №289 про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого енергопостачальна організація взяла на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором (розділ 1).

На підставі відомостей, які наявні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що відповідач неодноразово змінював своє найменування, з Приватного науково-виробничого підприємства «Євразія» на Приватне підприємство «Морозов А.Б.», в подальшому на Приватне підприємство «Ясне сонечко плюс дорога в майбутнє».

Умовами договору №289 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 12.11.2002 сторони погодили наступне.

Теплова енергія постачається споживачу у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону у приміщення, розташоване за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул. Леніна, 3, загальною площею 370,4 м2 (п. 2.1 договору).

Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, у разі їх відсутності розрахунковим способом (п.5.1 договору).

Розрахунки за спожиту теплову енергію, здійснюються за платіжними дорученнями, виписаними на підставі показань приладів обліку теплової енергії або розрахунковим способом, виключно в грошовій формі відповідно до діючих тарифів за розрахунковий період (місяць), встановлених відділом цін Луганської облдержадміністрації (п.6.1 договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.2 договору).

Споживачі, що не мають приладів обліку, різницю між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачують не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим (п.6.6 договору).

Договір набирає чинності з 21.10.2002 та діє до 21.10.2003 (п.10.1 договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії (п.10.2 договору).

Виходячи з того, що матеріали справи не містять доказів звернення сторін протягом місяця після закінчення терміну дії договору з заявою про припинення дії договору, суд дійшов висновку, що зобов`язання сторін за договором продовжились, отже на час виникнення спірних правовідносин договір був чинним.

Відповідно до рішень виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради про початок/закінчення опалювального сезону №752 від 10.10.2018 та №379 від 26.03.2019, №1035 від 30.09.2019 (з урахуванням внесених змін рішенням №1093 від 18.10.2019) та №212 від 03.04.2020 Державним підприємством «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» як виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води було поставлено відповідачу, Приватному підприємству «Ясне сонечко плюс дорога в майбутнє», до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул. Дружби Народів, буд. 3, у опалювальних сезонах 2018-2020 теплову енергію у вигляді гарячої води.

Факт постачання теплової енергії у вигляді гарячої води у опалювальних сезонах 2018-2020 до нежитлового приміщення відповідача підтверджується актами про включення теплоустановок №0299 від 14.11.2018, №0299 від 01.11.2019.

Вартість Гкал теплової енергії, що поставлялась відповідачу, складала:

- з 12.10.2018 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) -2067,74грн (без ПДВ) відповідно до наказу «Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачі» від 17.10.2018 №137 та рішення «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування та постачання на 2018 рік для категорій: населення, бюджетні установи, та інші споживачі м. Сєвєродонецька, яких обслуговує ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» від 10.10.2018 №750);

- з 01.11.2019 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) 1635,40грн (без ПДВ) відповідно до наказу «Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачі» від 08.01.2019 №01 та рішення «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування та постачання на 2018 рік для категорій: населення, бюджетні установи, та інші споживачі м. Сєвєродонецька, яких обслуговує ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» від 28.12.2018 №1031).

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки на загальну суму 14944,65грн, з яких №289: від 30.11.2018 за листопад 2018 на суму 1269,68грн; від 31.12.2018 за грудень 2018 на суму 2186,68грн, від 31.01.2019 за січень 2019 на суму 1863,80грн, від 28.02.2019 за лютий 2019 на суму 1471,10грн, від 31.03.2019 за березень 2019 на суму 1130,14грн, від 30.04.2019 за квітень 2019 на суму 188,50грн, від 30.11.2019 за листопад 2019 на суму 1186,20грн, від 31.12.2019 за грудень 2019 на суму 1393,66грн, від 31.01.2020 за січень 2020 на суму 1511,18грн, від 29.02.2020 за лютий 2020 на суму 1405,84грн, від 31.03.2020 за березень 2020 на суму 923,51грн, від 30.04.2020 за квітень 2020 на суму 414,36грн. Вказані рахунки направлялись відповідачу засобами поштового зв`язку, на підтвердження позивачем надано описи вкладення у цінні листи з відмітками АТ «Укрпошта» про відправлення, фіскальні чеки та списки згрупованих відправлень. Відповідач вказані рахунки не оплатив.

Позивачем було направлено відповідачу претензії від 05.02.2019 №08-14-16, від 03.09.2019 №08-14-93 та від 22.01.2020 №08-14-14 щодо сплати боргу з отриманих послуг. Відповіді на зазначені претензії відповідачем не надано.

Підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про заборгованості у сумі 14944,65грн, 3% річних у сумі 809,41грн, інфляційних втрат у сумі 1890,80грн стало порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлену теплову енергію у вигляді гарячої води в опалювальні періоди листопад-грудень 2018, січень-квітень 2019, листопад-грудень 2019, січень-квітень 2020.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч. ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Укладений сторонами договір №289 від 12.11.2002 є договором енергопостачання

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

З матеріалів справи встановлюється, що Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» здійснює свою господарську діяльність у сфері теплопостачання на підставі відповідних ліцензій на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та є суб`єктом відносин у сфері теплопостачання.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Комунальними послугами є послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період; порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством (ч.3.ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

З матеріалів справи вбачається виконання позивачем господарських зобов`язань за договором №289 від 12.11.2002 з поставки теплової енергії у вигляді гарячої води в опалювальні періоди листопад-грудень 2018, січень-квітень 2019, листопад-грудень 2019, січень-квітень 2020 на загальну суму 14944,65грн з ПДВ. Протилежне відповідачем не доведено.

Між тим обставини справи свідчать, що відповідач не здійснив розрахунку за поставлену теплову енергію у вигляді гарячої води на централізоване опалення нежитлового приміщення у встановлений договором №289 від 12.11.2002 строк не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, тобто, за поставлену теплову енергію у листопаді 2018 до 17.12.2018 включно (з урахуванням ст.254 Цивільного кодексу України), у грудні 2018 до 15.01.2018 включно, у січні 2019 до 15.02.2019 включно, у лютому 2019 до 16.03.2019 включно, у березні 2019 до 15.04.2019 включно, у квітні 2019 до 15.05.2019 включно, у листопаді 2019 до 16.12.2019 включно (з урахуванням ст.254 Цивільного кодексу України), у грудні 2019 до 15.01.2020 включно, у січні 2020 до 17.02.2020 включно (з урахуванням ст.254 Цивільного кодексу України), у лютому 2020 до 16.03.2020 включно (з урахуванням ст.254 Цивільного кодексу України), у березні 2020 до 15.04.2020 включно, у квітні 2020 до 15.05.2020 включно, у зв`язку з чим за вимогами ст.253 Цивільного кодексу України днями порушення строку оплати є 18.12.2018, 16.01.2019, 16.02.2019, 16.03.2019, 16.04.2019, 16.05.2019, 17.12.2019, 16.01.2020, 18.02.2020, 17.03.2020, 16.04.2020, 16.05.2020 відповідно, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за договором №289 від 12.11.2002 у розмірі 14944,65грн.

Невиконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленої теплової енергії за договором №289 від 12.11.2002 є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України.

З огляду на невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати поставленої теплової енергії у строк, встановлений договором №289 від 12.11.2002, суд дійшов висновку, що відповідач згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України є боржником, який прострочив виконання зобов`язання.

З урахуванням наведеного та з огляду на відсутність доказів сплати відповідачем заборгованості у розмірі 14944,65грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором №289 від 12.11.2002 у розмірі 14944,65грн, отже позов в цій частині підлягає задоволенню.

Розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат у сумі 1890,80грн та 3% річних у сумі 809,41грн за заявлені позивачем періоди прострочення, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За наслідком перевірки періодів нарахування 3% річних судом встановлено, що позивачем неправильно визначені початкові дати виникнення прострочення виконання зобов`язань.

Також за результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку 3% річних (в межах заявлених позивачем періодів) судом встановлено, що він є методологічно невірним, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку не враховано, що у 2020 кількість днів становить не 365, а 366.

Здійснивши перерахунок 3% річних, суд встановив, що належним розміром 3% річних за заявлені позивачем періоди є 808,63грн. Отже заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 809,41грн підлягають задоволенню частково у розмірі 808,63грн; решта вимог щодо стягнення 3% річних задоволенню не підлягає.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що розрахунок позивача є методологічно та арифметично правильним та відповідає фактичним обставинам справи, отже, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1890,80грн є правомірними та підлягають задоволенню.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог за приписами п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших судових витрат до розподілу за наслідком розгляду справи сторонами не заявлено.

Керуючись ст.ст. 86, 126, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Ясне сонечко плюс дорога в майбутнє» (84500, Донецька область, Бахмутський район, с. Берестове, вул. Запрудного, б.1, ) на користь Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул. Промислова, б.17, ) заборгованість у сумі 14944,65грн, 3% річних у сумі 808,63грн, інфляційні втрати у сумі 1890,80грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2269,90грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 28.09.2021 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.09.2021.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається з урахуванням пп.17.5 пп.17 п.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя К.І. Аксьонова