ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/779/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді О.Андрійчук, за участю секретаря судового засідання Б.Рижого, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Потенціал - ХХІ"

про стягнення 1 686,48 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Потенціал - ХХІ" (відповідач) про стягнення 5 756,30 грн, з яких: 4 069,82 грн основного боргу, 309,75 грн 3% річних та 649,52 грн інфляційних та 727,21 грн пені за договором про виконання робіт № 618 від 10.10.2018.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Згідно із позовною заявою, 10.10.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір про виконання робіт № 618, на підставі якого позивач виконав роботи з прочищення каналізаційної мережі на суму 4 069,82 грн, що стверджується актом приймання виконаних робіт, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи згідно з актом, проте роботи не оплатив, відтак заборгованість відповідача перед позивачем становить 4 069,82 грн. За невиконання зобов`язань з оплати наданих послуг позивач здійснив нарахування 727,21 грн пені, 309,75 грн 3% річних та 649,52 грн інфляційних.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на ст. 526, 530, 610, 625 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Відповідач своїм правом на відзив не скористався, отже, розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами справи.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

Ухвалою суду від 09.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 27.09.2021.

24.09.2021 від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі, оскільки 09.09.2021 відповідачем сплачено суму основного боргу в розмірі 4 069,82 грн, про що свідчить платіжне доручення № 209.

27.09.2021 від позивача надійшло клопотання, в якому останній із заявою про закриття провадження у справі не погоджується.

Ухвалою суду від 27.09.2021 провадження у справі в частині стягнення 4 069,82 грн основного боргу закрито.

Інших заяв і клопотань не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши подані докази, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

10.10.2018 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір про виконання робіт № 618 (договір), за п. 1.1. якого виконавець зобов`язався виконати роботи з прочищення каналізаційної мережі замовника за адресою: м. Рівне, вул. Кавказька, 2, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи згідно з актом виконаних робіт.

Відповідно до п. 6.1. договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018.

За п. 3.1. договору до обов`язків сторін відноситься виконання робіт відповідно до умов договору та прийняття виконаних робіт за актом виконаних робіт.

Розділом 2 цього договору передбачено розмір та порядок оплати за виконані роботи. За належне виконання робіт замовник сплачує виконавцю 4 069,82 грн. Оплата виконаних робіт здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 30 днів з моменту підписання акта виконаних робіт.

Суд із матеріалів справи установив, що позивачем на підтвердження факту виконання робіт долучений акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2018 на суму 4 069,82 грн, який підписаний обома сторонами без зауважень та претензій.

21.04.2021 позивачем направлено на адресу відповідача претензію про погашення заборгованості за договором про виконання робіт № 618 від 10.10.2018, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що платник у разі прострочення оплати сплачує пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу.

За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором позивач нарахував та заявив до стягнення, крім основного боргу, 727,21 грн пені, 309,75 грн 3% річних та 649,52 грн інфляційних.

Як установлено судом, 09.09.2021 відповідачем сплачено суму основного боргу в розмірі 4 069,82 грн, про що свідчить платіжне доручення № 209, у зв`язку з чим ухвалою суду від 27.09.2021 закрито провадження в цій частині.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із несвоєчасною оплатою робіт та відповідальністю за порушення строків оплати за їх виконання, регулювання яких здійснюється ГК України та ЦК України.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частинами 1, 3 ст. 843 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Приписами ч. 1, 2 ст. 853 ЦК України унормовано, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

За ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд установив, що відповідач, прийнявши роботи від позивача на загальну суму 4 069,82 грн, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2018 року, своєчасно розрахунків за них не провів, у зв`язку з чим позивач здійснив нарахування 309,75 грн 3% річних та 649,52 грн інфляційних та 727,21 грн пені.

Стосовно нарахувань 3% річних та інфляційних, то слід зазначити таке.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Вказана правова позиція щодо порядку нарахування інфляційних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних (з урахуванням святкових та неробочих днів, як це передбачено ч. 5 ст. 254 ЦК України), установив, що 3% річних становлять 308,41 грн (при заявленому - 309,75 грн), а інфляційні втрати - 658,96 грн (при заявленому - 649,52 грн) (розрахунок додається), отже, 3% річних підлягають частковому задоволенню, а інфляційні - у заявленому розмірі.

Стосовно нарахування позивачем пені, то слід зазначити таке.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, одним із видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 ГК України).

За змістом наведених норм можна зробити висновок про те, що особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, обмежується правилами ч. 2 ст. 232 ГК України, якщо інше не встановлено договором. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Пеню належить рахувати з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано, і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, або по відповідний день через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але в межах періоду, визначеного позивачем.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (з урахуванням святкових та неробочих днів, як це передбачено ч. 5 ст. 254 ЦК України, та кінцевого строку, обраного позивачем), суд установив, що її розмір становить 711,16 грн (при заявленому 727,21 грн) (розрахунок додається), а відтак пеня підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача, а, отже, про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Зважаючи, що позов задоволено частково, відтак судовий збір в розмірі 2 246,62 грн покладається на відповідача, а решта - на позивача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 126, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Потенціал - ХХІ" про стягнення 1 686,48 грн задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Потенціал - ХХІ" (33028, м. Рівне, вул. Кавказька, буд. 2, ідентифікаційний код 13995303) на користь Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (33028, м. Рівне, вул. Степана Бандери, буд. 2, ідентифікаційний код 03361678) 711,16 грн пені, 308,41 грн 3% річних та 649,52 грн інфляційних.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 16,05 грн пені, 1,34 грн 3% річних відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Потенціал - ХХІ" (33028, м. Рівне, вул. Кавказька, буд. 2, ідентифікаційний код 13995303) на користь Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (33028, м. Рівне, вул. Степана Бандери, буд. 2, ідентифікаційний код 03361678) 2 246,62 грн судового збору.

Позивач: Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (33028, м. Рівне, вул. Степана Бандери, буд. 2, ідентифікаційний код 03361678).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Потенціал - ХХІ" (33028, м. Рівне, вул. Кавказька, буд. 2, ідентифікаційний код 13995303).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 27.09.2021.

Суддя О.Андрійчук