СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2021 р. Справа № 922/1770/21

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О. , суддя Шевель О.В.

за участі секретаря судового засідання Ярітенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (вх. №2283Х) на рішення господарського суду Харківської області від 02.07.2021 (рішення ухвалено суддею Калантай М.В. у приміщенні господарського суду Харківської області 02.07.2021, повний текст рішення складено 02.07.2021) у справі №922/1770/21

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», м. Київ,

до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», м. Харків,

про стягнення 12162,28грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.07.2021 у справі №922/1770/21 у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про стягнення 12162,28грн. відмовлено.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області у справі №922/1770/21 від 02.07.2021 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі: стягнути з АТ «СК «Мега-Гарант» на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» кошти у розмірі 12162,28 грн., суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2270,00 грн., суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3405,00 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, зокрема, зазначає, що ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №433/19-Тз/К/06 здійснило виплату страхового відшкодування страхувальнику, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України набуло права зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант». Проте, останнім жодних виплат на користь позивача зроблено не було. Крім того, заявник вважає, що суд першої інстанції невірно надав оцінку та безпідставно зазначив, що обов`язок відповідача із виплати страхового відшкодування залежить від факту неотримання ним надісланої позивачем претензії, оскільки останній має право вибору звернення до відповідача із претензією або ж безпосередньо до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення господарського суду Харківської області від 02.07.2021 у справі №922/1770/21; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 5 днів з дня вручення даної ухвали; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 23.09.2021.

12.08.2021 від АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №9317), у якому відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. У відзиві відповідач, зокрема, зазначає, що підставою для відмови у здійснені страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. На переконання відповідача, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем було пропущено річний строк для подання заяви у рамках здійснення страхової виплати за відповідним договором, оскільки ДТП сталася 22.02.2020 року, а до суду він звернувся 07.05.2021, у зв`язку із чим підстави для задоволення позовної заяви відсутні. Також відповідач зауважив, що позивачем не було надано суду жодних доказів, які підтверджують направлення заяви про здійснення страхового відшкодування на юридичну адресу відповідача.

16.08.2021 від ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника (вх. №9467).

25.08.2021 від ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач, зокрема, зазначає, що відповідач дійшов помилкового висновку, що відсутність доказів направлення відповідачу заяви про страхове відшкодування є підставою для відмови у стягненні з відповідача 12162,28 грн. понесених заявником апеляційної скарги збитків, оскільки Законом України «Про страхування» прямо не передбачено досудовий порядок врегулювання спору (вх. 9807).

Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021 у зв`язку з відпусткою судді Білоусової Я.О., яка входила до складу судової колегії, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В.

23.09.2021 від АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник не має можливості взяти участь у судовому засіданні у зв`язку із участю в іншій цивільній справі, судове засідання у якій призначено Софіївським районним судом Дніпропетровської області на 23.09.2021 о 14:00 год.

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча були повідомлені судом про час та місце розгляду справи належним чином.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно ч. 11 -13 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Східного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду на 23.09.2021 отримана відповідачем 09.08.2021, таким чином відповідач був завчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Доводи адвоката про неможливість явки в дане судове засідання у зв`язку з участю у розгляді іншої справи не визнаються колегією суддів достатньо переконливими, оскільки представником не доведено, в чому полягає переважність його участі в розгляді іншої справи порівняно з даною, і чому, на його думку, такі обставини мають бути визнані судом поважними для відкладення розгляду справи.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що дана справа за своїм характером є малозначною і підлягала розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, проте була призначена до розгляду в судовому засіданні. При цьому, явка сторін не визнавалася судом обов`язковою.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

26.02.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик), ОСОБА_1 (страхувальник) та ПАТ «Кредобанк» (вигодонабувач) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №433/19-Тз/К/06 (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом автомобілем марки «Ford Focus», номер кузова НОМЕР_1 , рік випуску 2017.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 22.04.2020 у справі №757/10266/20-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказаним рішенням суду, зокрема, встановлено, що 22.02.2020 у м. Києві по вул. Залізничне шосе ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Sonata», державний номер НОМЕР_2 , в порушення п.13.1. ПДР України, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Ford Focus», державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , що зупинився попереду, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно полісу серії ЕР122641927, діючого станом на 22.02.2020, цивільна правова відповідальність ОСОБА_2 (транспортний засіб «Hyundai Sonata», державний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_4 ) застрахована в АТ «СК «Мега Гарант», ліміт відповідальності страховика за завдану шкоду майну передбачено в сумі 100000,00 грн. та франшиза в сумі 0,00 грн.

24.02.2020 ОСОБА_1 (страхувальник) звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, яка відбулася за адресою: м. Київ, вул. шосе Залізничне з транспортним засобом ««Ford Focus», державний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2017, номер кузова VIN НОМЕР_1 , який застраховано згідно договору страхування №433/19-Тз/К/06.

24.02.2020 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в особі ОСОБА_3 складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) щодо транспортного засобу «Ford Focus», державний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2017, номер кузова VIN НОМЕР_1 із описом пошкоджень транспортного засобу.

Згідно рахунку ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс» №00225 від 29.02.2020 на підставі огляду та ідентифікації транспортного засобу «Ford Focus», державний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2017, номер кузова VIN НОМЕР_1 , вартість ремонту вказаного автомобіля визначена у розмірі 12162,28 грн. (з ПДВ).

Страховим актом №006.01111020-1 від 04.03.2020 визначено, що на підставі наданих документів, відповідно до умов договору страхування, зазначена подія кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату відшкодування збитків на підставі договору страхування. Загальний розмір страхового відшкодування по даній події становить на суму 12162,28 грн.

Згідно платіжного доручення №12934517 від 05.03.2020 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс» в розмірі 12162,28 грн.

Матеріали справи містять претензію ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» за вих. №8/К від 23.03.2020 до АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант», у якій позивач просив в досудовому порядку відшкодувати збитки в порядку регресу, а саме виплачену ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» суму страхового відшкодування у розмірі 12162,28 грн.

У результаті невиконання відповідачем зобов`язання зі сплати суми страхового відшкодування в порядку регресу, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулася до суду з позовом про стягнення з АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» суми страхового відшкодування у розмірі 12162,28 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування протягом одного року з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, а з позовом ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до суду поза межами вищевказаного строку, а тому відповідач правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам заявника апеляційної скарги, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом;

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного страхування.

Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

При цьому, суд зазначає, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України).

Тобто, позивач набув право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №433/19-Тз/К/06 від 26.02.2019 на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Водночас, за змістом пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17 зробила такий висновок щодо застосування норм права: «Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування».

Отже, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

При цьому, закріплений у пункті 37.1.4 статті 37 вказаного Закону строк є присічним і поновленню не підлягає, а з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Як встановлено вище, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «Ford Focus», державний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2017, номер кузова VIN НОМЕР_1 , сталася 22.02.2020.

Отже, позивач, як новий кредитор, з метою реалізації свого права на отримання страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №433/19-Тз/К/06 від 26.02.2019, повинен був у строк до 22.02.2021 або подати страховику за вказаним полісом - АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» заяву на виплату страхового відшкодування, або звернутися до суду із відповідною позовною заявою про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту.

Доказів направлення позивачем претензії про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №433/19-Тз/К/06 від 26.02.2019 протягом одного року з моменту ДТП матеріали справи не містять. А до суду із позовом ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування»» звернулося 07.05.2021, тобто поза межами річного строку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність у відповідача підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідачем відповідно до вимог п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та відповідно про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.07.2021 у справі №922/1770/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.09.2021.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.О. Фоміна

Суддя О.В. Шевель