СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2021 р. Справа № 922/1086/21

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М., суддя Радіонова О.О.

секретар судового засідання Полупан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача Терлецького О.М., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ВЛ №1135 від 10.05.2019, ордер серія АС №1014042 від 15.08.2021 (Бере участь в судовому засіданні дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів);

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету (вх.№2177Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 25.06.2021 у справі №922/1086/21 (суддя Ємельянова О.О., повний текст рішення підписано 25.06.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Освіта плюс», м.Луцьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету, м.Харків

про стягнення 157.993,17 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Освіта плюс» звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету про стягнення суми у розмірі 157.993,17 грн з яких: 121.625,93 грн інфляційні втрати, 36.367,24 грн 3% річних (з урахуванням уточнень).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.06.2021 у справі №922/1086/21 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету на користь ТОВ Освіта - плюс суму у розмірі 157.993,17 грн, а саме 121.625,93 грн інфляційні втрати, 36.367,24 грн 3% річних, судові витрати у розмірі 2.369,90 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3.773, 27 грн.

Відповідач, ТОВ Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету, з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення повністю та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що на його думку оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в межах рішення Господарського суду Волинської області від 16.11.2015 по справі №903/914/15 було вирішено питання стягнення з відповідача 968.326,00 грн саме як повернення коштів по недійсному правочину згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України (що був визнаний недійсним рішенням Господарського суду Волинської області від 03.08.2012 у справі №5004/725/12). Тож, за твердженням апелянта чинним судовим рішенням від 16.11.2015 по справі №903/914/15 у спорі між ТОВ «Освіта плюс» та ТОВ «ЛБІ МНТУ» встановлено, що зобов`язання ТОВ «ЛБІ МНТУ» перед ТОВ «Освіта плюс» щодо повернення 968.326,00 грн не є грошовим і на таке зобов`язання не можуть нараховуватись інфляційні витрати та 3% річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Гребенюк Н.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету в порядку письмового провадження та надано позивачу строк до 13.08.2021 для надання відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) копії цього відзиву та доданих до нього документів заявнику апеляційної скарги в порядку ст. 263 ГПК України.

16.08.2021 шляхом електронної пошти на адресу Східного апеляційного господарського суду від позивача ТОВ «Освіта плюс» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9410), в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. Стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 10.000,00 грн на підставі документів поданих в п`ятиденний строк з дати прийняття рішення по суті. При цьому, позивач зазначає, що ухвалу апеляційного суду від 26.07.2021 не отримував, а ознайомився із нею 14.08.2021 в реєстрі судових рішень, тому не мав можливості виконати вимоги ухвали апеляційного суду завчасно. Обґрунтовуючи відзив на апеляційну скаргу, позивач посилається на сталу практику Верховного Суду та зазначає, що в даному випадку зобов`язання відповідача, які виникли на підставі судових рішень у справах №922/2116/20, №922/697/18, №903/914/15 є грошовими, оскільки обраховуються в грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має прав вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

18.08.2021 системою повторного автоматизованого розподілу апеляційних скарг (справ) між суддями для розгляду справи №922/1086/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А.; суддя Радіонова О.О., суддя Чернота Л.Ф., в зв`язку з перебуванням у відпустці судді Гребенюк Н.В.

Колегією суддів з`ясовано, що до апеляційної скарги на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги заявником надано поштову квитанцію б/н від 14.07.2021 про сплату судового збору в розмірі 3.554,85 грн.

Проте, згідно довідки начальника статистично-інформаційного відділу Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 від №12-42/48 за даними виписки УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова станом на 29.07.2021 по рахунку Східного апеляційного господарського суду, відсутня інформація про зарахування судового збору, сплаченого за платіжним документом (квитанцією б/н від 14.07.2021).

18.08.2021 ухвалою Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу призначено справи до розгляду з повідомленням сторін на 26.08.2021. Зобов`язано апелянта ТОВ Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету надати суду докази зарахування до спеціального фонду державного бюджету України судового збору за подання апеляційної скарги.

Станом на 26.08.2021 відомості про отримання відповідачем ухвали апеляційного господарського суду від 18.08.2021 - відсутні.

26.08.2021 на електронну адресу Східного апеляційного суду від позивача надійшла заява (вх№9848) про стягнення судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 10.000,00 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2021 розгляд справи №922/1086/21 відкладено на 21.09.2021. Вдруге зобов`язано відповідача ТОВ Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету надати суду докази зарахування до спеціального фонду державного бюджету України судового збору за подання апеляційної скарги.

20.09.2021 системою повторного автоматизованого розподілу апеляційних скарг (справ) між суддями для розгляду справи №922/1086/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А.; суддя Радіонова О.О., суддя Пелипенко Н.М., в зв`язку з перебуванням у відпустці судді Черноти Л.Ф.

Представник відповідача не скористався наданим процесуальним правом на участь в судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи.

Ухвали Східного апеляційного господарського суду своєчасно направлялись всім сторонам по справі за юридичними адресами, вказаними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, та громадських формувань. При цьому, в ухвалах Східний апеляційний господарський суд зазначав, що інформацію у справі можна отримати за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/.

Крім того, про обізнаність відповідача щодо дня та часу розгляду справи свідчить той факт, що 06.09.2021 згідно із клопотанням (вх.№10291) представник ТОВ Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету Шам О.І. знайомилася з матеріалами справи №922/1086/21.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду апеляційної скарги по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав сторін щодо розгляду справи судом упродовж розумного строку, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги без участі представника відповідача.

Представник позивача в ході судового засідання підтримав доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням суду першої інстанції встановлено наступні обставини:

- 16.11.2015 в межах справи №903/914/15 рішенням Господарського суду стягнуто з ТОВ «ЛБІ МНТУ» на користь ТОВ «Освіта плюс» суму основного боргу у розмірі 968.326,52 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 19.366,52 грн.

Всього суму у розмірі 987.692,52 грн (т. 1 а.с. 19-32).

- 23.05.2018 в межах справи №922/697/18 рішенням Господарського суду Харківської області у справі стягнуто з ТОВ «ЛБІ МНТУ» на користь ТОВ «Освіта плюс» - 3 % річних у розмірі 77.932,96 грн, інфляційні втрати у розмірі 356.070,11 грн (за період з 03.08.2015 по 19.03.2018), 6.510,05 грн судового збору, та витрати на проїзд у розмірі 1. 144,35 грн.

Всього суму у розмірі 441.657,47 грн (т. 1 а.с. 34-39).

- 31.08.2020 в межах справі №922/2116/20 рішенням Господарського суду Харківської області стягнуто з ТОВ «ЛБІ МНТУ» на користь ТОВ «Освіта плюс»: 3% річних у розмірі 93.491,91 грн, інфляційні втрати у розмірі 175.586,74 грн (за період з 20.03.2018 по 30.06.2020), 4.036,18 грн судового збору.

Всього суму у розмірі 273.114,83 грн (т. 1 а.с. 60-63).

Відповідно до вимог частини 5 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Державним виконавцями винесено відповідні постанови про відкриття виконавчого провадження:

- 08.04.2016 постанова ВП №50739235, щодо стягнення за наказом від 04.04.2016 у справі № 906/914/15 (т. 1 а.с. 33).

- 24.04.2019 постанова ВП №58981414, щодо стягнення за наказом від 20.07.2018 у справі №922/697/18 (т. 1 а.с. 40-41).

- 02.10.2020 постанова ВП №63188713, щодо стягнення за наказом від 24.09.2020 у справі № 922/2116/20 (т. 1 а.с. 64).

Відповідно до інформації Першого ВДВС міста Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), станом на 12.06.2020 кошти на депозитний рахунок не надходили, про що свідчать відповідні довідки: №587 від 12.06.2020 щодо наказу №903/914/15 від 04.04.2016 та №589 від 12.06.2020 наказу №922/697/18 від 20.07.2018 (т. 1 а.с. 42-43).

Крім того, листом за №11562 від 11.03.2021 Першого ВДВС міста Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повідомлено, що у виконавчих провадженнях, зокрема: ВП №50739235, ВП №58981414, ВП №63188713 стягнення не проводились (т. 1, а.с. 44).

Наведені обставини сторонами не заперечуються.

У зв`язку із простроченням виконання зобов`язання, враховуючи, що заборгованість за вищевказаними рішеннями суду у справі №903/914/15 так і не оплачена, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області за захистом своїх прав із позовною заявою про стягнення 3% річних та інфляційних у відповідності до вимог статті 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, позивачем у позовній заяві наведено наступний розрахунок:

- за рішенням суду від 16.11.2015 у справі №903/914/15 на суму боргу 987.692, 52 грн нараховано 3% річних у розмірі 70.046, 46 грн та інфляційні втрати у розмірі 22.202,56 грн за період з 01.07.2020 по 31.03.2021;

- за рішенням суду від 23.05.2018 у справі №922/697/18 на суму боргу 441.657,47 грн нараховано 3% річних у розмірі 31.322,04 грн та інфляційні втрати у розмірі 9.928,12 грн за період з 01.07.2020 по 31.03.2021;

- за рішенням суду від 31.08.2020 у справі №922/2116/20 на суму боргу 273.114, 83 грн нараховано 3% річних у розмірі 20.257,43 грн та інфляційні втрати у розмірі 4.236,56 грн за період з 24.09.2020 по 31.03.2021.

Всього позивачем заявлено до стягнення з відповідача 157.993,17 грн, з яких інфляційні втрати у розмірі 121.625,93 грн та 3% річних у розмірі 36.367,24 грн.

Господарський суд, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі зазначив, що в даному випадку наявні підстави для задоволення позову на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки відповідач будь-яких доказів сплати суми боргу позивачу не надав, наявності заборгованості перед позивачем не спростував.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предмет спору у даній справі становить вимога позивача про стягнення із відповідача інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на суму заборгованості, яка залишилась несплаченою відповідачем.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Разом із тим відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення.

В даному випадку, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані з питанням щодо можливості нарахування відповідно до статті 625 ЦК України інфляційних втрат і 3% річних на суму грошових коштів, несплачених за раніше винесеними судовими рішеннями, що неодноразово досліджувалось Верховним Судом.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

З аналізу вищевикладеного слідує, що у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості, не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. І в розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України у складі Касаційного господарського Суду від 23.10.2018 у справі № 913/70/18.

Згідно вимог статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В розумінні статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як свідчать матеріали справи, станом на дату подання даного позову, рішення Господарського суду Волинської області від 16.11.2015 у справі №903/914/15, рішення Господарського суду Харківської області від 23.05.2018 у справі № 922/697/18 та рішення Господарського суду Харківської області від 31.08.2020 у справі №922/2116/20 не виконані у повному обсязі, відповідач будь-яких доказів сплати суми боргу позивачу не надав, наявності заборгованості перед позивачем не спростував, в зв`язку з чим колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача сум інфляційних втрат у розмірі 121.625,93 грн, та 3 % річних у розмірі 36.367,24 грн.

Апеляційним судом здійснено перевірку нарахованих позивачем суми, та встановлено що такі нарахування є арифметично вірними.

В своїй апеляційній скарзі, відповідач наполягає на тому, що в даному випадку зобов`язання відповідача перед позивачем щодо повернення 968.326,00 грн не є грошовим і на таке зобов`язання не можуть нараховуватись інфляційні витрати та 3% річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З цього приводу колегія суддів має зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Крім того, позивачем ТОВ «Освіта плюс» заявлено до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10.000,00 грн.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у пункту 2 прохальної частини відзиву на апеляційну скаргу заявлено до стягнення із відповідача судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 10.000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

У підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, останнім було надано до суду:

- копію ордера на надання правничої допомоги серія АС №1014042 від 15.08.2021 на ім`я адвоката Терлецького О.М.;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ВЛ №1135 від 10.05.2019;

- копію договору №005 про надання правової допомоги від 14.05.2019 укладеного між ТОВ Освіта-Плюс та Адвокатським об`єднанням Олександра Терлецького;

- копію додаткової угоди №3 від 25.08.2021;

- копію акту приймання-передачі послуг від 25.08.2021;

- копію квитанції до прибуткового касового ордеру №26 від 25.08.2021.

Колегія суддів Верховного суду у складі Касаційного господарського суду у своїй постанові від 05.02.2019 у справі №906/194/18 та постанові від 14.11.2018 у справі №910/8682/18 зауважила, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

В даному випадку витрати позивача на послуги адвоката в заявленому розмірі 10.000,00 грн підтверджені належними фінансовими документами, копії яких наявні у матеріалах справи №922/1086/21.

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат підтверджується матеріалами справи, вони є співрозмірними щодо ціни позову, ступеня складності спору та витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги; та те, що відповідач будь-яких заперечень стосовно розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не заявляв, відповідних доказів суду не надав, в порядку, визначеному пунктом 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України не звертався до суду з клопотанням про їх зменшення, суд дійшов до висновку про необхідність розподілу судових витрат виходячи з суми сплачених позивачем витрат на послуги адвоката в розмірі 10.000,00 грн.

Статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, в даному випадку відповідачем всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що якщо факт недоплати/несплати судового збору з`ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може, зокрема, стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору.

В зв`язку з викладеним та враховуючи відсутність доказів зарахування до спеціального фонду державного бюджету України судового збору за подання апеляційної скарги з ТОВ Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету підлягає стягненню в дохід Державного бюджету України сума судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3.554,85 грн.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25.06.2021 у справі №922/1086/21 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету (61075, м.Харків, вул.Севернина Потоцького (колишня назва вул. 17-го Партз`їзду) 38-А, ) судовий збір за подання апеляційної скарги на користь Державного Бюджету України (Отримувач коштів ГУК Харків обл/мХар Шевченк/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947, Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача UA2020653, Код класифікації доходів бюджету 22030101, Призначення платежу *;101;______ (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ____ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ___ (дата оскаржуваного рішення) по справі ____ (номер справи), Східний апеляційний господарський суд (назва суду, де розглядається справа) у сумі 3.554,85 грн.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ про стягнення судового збору в дохід державного бюджету України, надіславши оригінал судового наказу до відповідного Територіального управління Державної судової адміністрації України.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету (61075, м.Хварків, вул.Севернина Потоцького (17-го Партз`їзду) 38-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Освіта - плюс» (43026, м.Луцьк, вул. Кравчука, 2, кв.9, ) витрати на правову допомогу в сумі 10.000,00 грн

Видачу наказу доручити Господарському суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.09.2021

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя О.О. Радіонова