ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року м. Дніпро Справа № 904/6075/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2021р.

( суддя Бєлік В.Г., м. Дніпро, повний текст рішення складено 22.06.2021 р.)

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛ КОМПАНІ УКРАЇНА",

м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД",

м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 1 126 989,57 грн.

за договором поставки товару № 28/10/13 від 28.10.2013 року

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛ КОМПАНІ УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД" заборгованість за договором поставки товару № 28/10/13 від 28.10.2013 р. у розмірі 1 126 989,57 грн., з яких: основний борг у розмірі 1 001 390,40 грн., пеня - 72 825,12 грн., 3% річних - 31 987,59 грн., інфляційні втрати - 20 786,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки товару № 28/10/13 від 28.10.2013 р., а саме в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, послався на те, що Позивач не надав суду жодних доказів настання строків оплати на суму 1 001 390.40 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2021 р. позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛ КОМПАНІ УКРАЇНА" основний борг у розмірі 896 370,78 грн., 3% річних у розмірі 30 842,85 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 786,46 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 220,00 грн..

Рішення суду мотивоване тим, що в порушення вимог чинного законодавства та умов договору, Відповідач не виконав прийнятих зобов`язань та не здійснив остаточну оплату за поставлений товар. При цьому, Відповідачем не було надано доказів, що товар, отриманий ним від Позивача в період квітень-серпень 2019 року, на час розгляду справи знаходиться на його складі та не проданий.

Разом з тим, суд встановив, що Відповідач в період травень - вересень 2020 року частково сплатив вартість отриманого товару на загальну суму 105 019,62 грн., що стало підставою для часткового задоволення позову.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовну заяву Позивача задовольнити частково, стягнути з Відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 6 705,60 грн., 216,05 грн. пені та 73,43 грн. 3% річних. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає, що рішення в частині стягнення основного боргу у розмірі 896 370,78 грн., 3% річних у розмірі 30 842,85 грн., інфляційних втрат у розмірі 20 786,46 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 14 220,00 грн. прийняте незаконно та підлягає до часткового скасування у зв`язку з: не з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; не доведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушенням норм матеріального та процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. Суд залишив поза увагою, що Відповідач заперечував проти отримання претензії, мотивуючи, що дана електронна адресу Сторонами для листування не використовувалась.

Водночас, на думку Скаржника, Відповідач не міг подавати звіти за не реалізований товар, оскільки Договором це не передбачено, і з 28.10.2013 р. звіти подавались Відповідачем лише за реалізований товар.

При цьому Скаржник зазначає, що Відповідачем надані докази, скільки товару реалізовано і скільки коштів за нього сплачено, а відтак, вся решта не реалізована.

Скаржник наголошує на тому, що Позивач не спростував належними та допустимими доказами, що Відповідачем реалізовано товару більше, ніж вказано в доданих до справи звітах. І в суду не було підстав вимагати надання такої інформації. Окрім того, ні суд, ні Позивач, не вимагали від Позивача надання такої інформації.

Відтак, на думку Скаржника, суд першої інстанції висновок щодо наявності порушення зобов`язання з боку Відповідача зробив без врахування положень Договору та на норм права.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛ КОМПАНІ УКРАЇНА" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не погоджуюється з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Товариство посилається на те, що Позивача не має надавати доказів «Правомірності вказаної електронної адреси». Окрім того, електронна адреса зазначена на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА. ЛТД» і у даному випадку, зважаючи на те, що направлення або не направлення претензії жодним чином не стосується факту невиконання Відповідачем своїх обов`язків, приймаючи до уваги докази які підтверджують неповернення товару на вимогу Позивача.

Товариство також вказує на те, що Відповідач маніпулює на недоліках, що було допущено при укладанні договору № 28/10/13 від 28.10.2013 р.. Фактично, Відповідач отримав товар, не розрахувався за нього та на відповідні вимоги Позивача повернути товар відповідав відмовою. Підтвердження того, що Відповідач отримував вимоги про розірвання Договору про повернення товару містяться у матеріалах справи № 904/6075/20, а саме: Вимога про повне повернення товару та розірвання Договору вих. 149 від 18.10.2019 р., скріншоти діалогів представників Позивача із представниками Відповідача з яких вбачається, що Відповідач не збирався повертати отриманий від Позивача товар для реалізації і вимоги про розірвання Договору від Позивача надходили неодноразово. Окрім того, варто звернути увагу, що Відповідач закрив доступ Позивача до можливості моніторинга залишків продукції Позивача, що була поставлена Відповідачу, що також підтверджується відповідними скріншотами діалогів між Позивачем та Відповідачем.

Крім того, Товариство зазначає, що строк сплати можна вважати таким, що настав, оскільки: на сьогоднішній день пройшло вже більше двох років з моменту поставки товару Позивачем до Відповідача; Відповідач відмовлявся повертати товар Позивачу на його вимоги, на підтвердження чого надано достатньо доказів, що містяться в матеріалах справи.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, Відповідача повністю підтримує вимоги апеляційної скарги та зазначає, що про не отримання претензії про сплату боргу Відповідачем було заявлено разом з відзивом на позов. Позивач мав подати відповідні докази разом з Відповіддю на відзив, яка долучена до справи. Тобто витяг з сайту Відповідача не поданий Позивачем в суді першої інстанції. А поданий Позивачем в суд апеляційній інстанції з порушенням вимог ст. 269 ч. 3 без доказів неможливості подання раніше.

Також, Відповідач зазначає, що усвідомлює, що Товар має обмежені терміни придатності, тримає під контролем та вживає заходи щодо реалізації Товару. Окремо Відповідач зазначає, що вже витратив чималі кошти на: транспортування Товару від Постачальника, на створення належних умов його зберігання на складі ( взимку опалення а влітку - охолодження, охорона 24/7 ), на заробітну плату працівників та інше. Фінансові показники від продажу товару заплановані в статтях бюджету Відповідача. Повернути Товар Відповідачем Позивачу - це завідомо нанести Відповідачем собі збитки. Позивач не надав суду докази, що залишкові терміни придатності Товару, який є у Позивача, сплили, а Відповідач відмовляється цей Товар оплачувати. Договір не визнаний недійсним, не розірваний, умови його не змінені за рішенням суду і такі вимоги Позивачем не висувались.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - ОСОБА_1., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.07.2021 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2021 р. у справі №904/6075/20 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів, з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2021 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 23.09.2021 р..

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 у відставку відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021 р. визначено для розгляду справи № 904/6075/20 колегію суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І. М. (доповідач), судді: Чус О.В., Орешкіна Е.В..

Ухвалою Центрального господарського суду від 23.09.2021 р., колегію суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І. М. (доповідач), судді: Чус О.В., Орешкіна Е.В., справу № 904/6075/20 прийнято до свого провадження.

Позивач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку із знаходженням його представника на лікарняному.

Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Позивача.

У судовому засіданні 23.09.2021р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

28.10.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕЛ КОМПАНІ УКРАЇНА" ( Постачальник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД" ( Покупець ) було укладено Договір поставки товару № 28/10/13, відповідно до п. 1.1. якого, Постачальник зобов`язується поставляти і передавати у власність Покупця лікарські препарати і медичні товари, далі іменовані "Товар", передбачені даним Договором, а Покупець зобов`язується приймати вищевказаний Товар і своєчасно оплачувати його на умовах, передбачених Договором.

Згідно п. 1.2. Договору, загальна ціна Договору визначається сумою всіх Товарів, отриманих за накладними, і орієнтовно складає 1 000 000,00 грн.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що поставка Товару Покупцю здійснюється окремими партіями, транспортом Постачальника, після складання заявки та узгодження її Сторонами по телефону, факсу, або в іншій формі. Після узгодження заявки, накладні, що містять інформацію про серії товару і терміни його придатності, пересилаються Покупцеві за електронною адресою в придатному форматі (ТХТ, 1С, ЕХЕL). Строк поставки партії Товару складає 3 (три) робочих дні з моменту узгодження Сторонами заявки, якщо інший строк окремо не буде обумовлений Сторонами при узгоджені заявки.

Згідно з п. 3.2. Договору, Сторони використовують до даного Договору умови DDP (доставка Товару у пункт, вказаний Покупцем: Київська область, смт. Гостомель, вул. Леніна, 68) у відповідності до Міжнародних правил „ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 року, які застосовуються з врахуванням внутрішньодержавного характеру даного Договору.

Відповідно до п. 3.5. Договору, прийом Товару по кількості і якості здійснюється представником Покупця, що має відповідну довіреність, згідно з діючим законодавством України.

Згідно з п. 4.1. Договору, Покупець здійснює оплату за поставлений Товар, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, зазначений у даному Договорі.

Відповідно до п. 4.2. Договору, оплата Товару проводиться відповідно до звіту про реалізацію на п`ятнадцяте число наступного місяця, слідуючого за звітним протягом 60 (шести десяти) календарних днів з моменту надання звіту.

В подальшому сторони уклали додаткову угоду № 2 від 07.11.2014 року до Договору № 28/10/13 від 28.10.2013 р., яким внесено зміни до п. 4.2. Договору № 28/10/13 від 28.10.2013 р. в наступній редакції: "Оплата Товару проводиться відповідно до звіту про реалізацію на десяте число наступного місяця, слідуючого за звітним протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту надання звіту.".

Згідно з п. 4.3. Договору, розрахунок за поставлений Товар вважається здійсненим Покупцем після надходження коштів на поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 5.1. Договору, за несвоєчасну оплату поставленого Товару Покупець на вимогу Постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з п. 7.1. Договору, усі суперечки за Даним Договором будуть вирішені шляхом взаємних переговорів Сторін. У випадку не досягнення згоди спір передається на розгляд відповідного суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Розділом 8 Договору (Термін дії договору) передбачено, що Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014 року.

Даний Договір може бути розірваний до закінчення терміну його дії за згодою Сторін, у випадку, якщо одна із Сторін не виконує свої зобов`язання за Цим Договором, при цьому Сторони зобов`язані зробити остаточні розрахунки між собою (п. 8.2. договору).

Як сторони домовились у п. 8.3.договору, у випадку, якщо жодна із Сторін за два тижні до закінчення терміну дії Договору не заявить про свій намір розірвати Договір, він вважається пролонгованим та той же строк та на тих же умовах.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками сторін без жодних застережень та зауважень.

Сторонами не надано доказів надання заперечень щодо пролонгації договору в порядку, встановленому у пункті 8.3 цього договору, отже він є діючим.

В період квітень-серпень 2019 Позивачем на адресу Відповідача було поставлено товар загальною вартістю 1 001 390,40 грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані Сторонами Договору, а саме: - №РН-0000066 від 24.04.2019 на суму 141 816,00 грн.; - №РН-0000072 від 07.05.2019 на суму 57 672,00 грн.; - №РН-0000073 від 07.05.2019 на суму 65 959,20 грн.; - №РН-0000076 від 13.05.2019 на суму 48 792,00 грн.; - №РН-0000077 від 13.05.2019 на суму 14 044,80 грн.; - №РН-0000110 від 18.07.2019 на суму 28 089,60 грн.; - №РН-0000111 від 18.07.2019 на суму 266 851,20 грн.; - №РН-0000121 від 01.08.2019 на суму 126 403,20 грн.; - №РН-0000122 від 01.08.2019 на суму 42 134,40 грн.; - №РН-0000133 від 09.08.2019 на суму 38 628,00 грн.; - №РН-0000132 від 09.08.2019 на суму 114 000,00 грн.; - №РН-0000135 від 14.08.2019 на суму 57 000,00 грн..

Відповідач, відповідно до п. 4.2. звітів про реалізацію товару отриманого за період квітень-серпень 2019, Позивачу не надсилав ( докази відсутні ).

17.09.2020 р. Позивачем в порядку досудового врегулювання направлено на електронну адресу Відповідача претензію вих. № б/н від б/д із вимогою про виконати свої зобов`язання за Договором № 28/10/13 від 28.10.2013 р. належним чином та перерахувати на рахунок Позивача суму заборгованості в розмірі 1 001 390,40 грн., та штрафні санкції.

Відповідач відповіді на претензію не надав виконання своїх зобов`язаньза Договором № 28/10/13 від 28.10.2013 року не виконав.

Викладене стало підставою для звернення Позивача з позовом до суду для захисту свого порушеного права.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Відповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду слід залишити без змін виходячи з наступного.

Враховуючи нездійснення наразі Відповідачем оплати повної вартості отриманого товару та штрафних санкцій за несвоєчасну оплату поставленого товару за Договором поставки товару № 28/10/13 від 28.10.2013 р., ТОВ "ЕЛ КОМПАНІ УКРАЇНА" звернулося до господарського з позовом до ТОВ "ВЕНТА. ЛТД" про стягнення означеної суми.

Отже, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати вартості отриманого товару та штрафних санкцій за порушення ( прострочення у виконанні ) зобов`язань зі своєчасної оплати, обумовленої в договорі продукції.

Беручи до уваги правову природу укладеного Договору поставки товару № 28/10/13 від 28.10.2013 р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 ГК України, ст. ст. 655, 662 та 663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Наразі, отримання коштів ( вартості товару та штрафних санкцій за прострочення виконання такого зобов`язання з оплати поставленого товару ) є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної оплати поставленого товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі несвоєчасної оплати поставленого товару на нарахування у відповідності до п. 5.1. Договору пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення та у відповідності до ст. 625 ЦК України інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно, які є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р. у справах № 703/2718/16-ц ( провадження № 14-241цс19 ) та № 646/14523/15-ц ( провадження № 14-591цс18 ), від 13.11.2019 р. у справі № 922/3095/18 ( провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 ( провадження № 12-79гс19).

Як вбачається із тексту апеляційної скарги Покупця у цій справі, рішення суду першої інстанції ним оскаржуються з підстав не доведення Позивачем факту настання строку виконання зобов`язань ТОВ "ВЕНТА. ЛТД" перед ТОВ "ЕЛ КОМПАНІ УКРАЇНА" за Договором поставки товару № 28/10/13 від 28.10.2013 р. в частині стягнення грошових сум, а відтак, враховуючи, що рішення в частині відмови та задоволення вимог пов`язаних із правильностю розрахунку стягнутих судом сум Відповідачем не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо відмови у стягненні 105 019,62 грн., та здійснення судом першої інстанції розрахунку стягнення основного боргу у розмірі 896 370,78 грн., 3% річних у розмірі 30 842,85 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 786,46 грн.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Проте, згідно ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону ( ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 р. у справі № 910/4590/19 ( провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги ( пункт 43 постанови ).

Як зазначалося раніше, строк оплати отриманої продукції визначено у до п. 4.2. Договору, відповідно до якого оплата Товару проводиться відповідно до звіту про реалізацію на десяте число наступного місяця, слідуючого за звітним протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту надання звіту ( п. 4.2 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 07.11.2014 р. до Договору № 28/10/13 від 28.10.2013 р ).

Згідно з п. 4.1. Договору, Покупець здійснює оплату за поставлений Товар, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, зазначений у даному Договорі. Розрахунок за поставлений Товар вважається здійсненим Покупцем після надходження коштів на поточний рахунок Постачальника ( п. 4.3. Договору ).

На виконання умов вищезазначеного Договору, Продавець здійснив на користь Покупця поставку товару на загальну суму 1 001 390,40 грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких долучено до матеріалів справи. Відповідач за поставлений товар розрахувався частково, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед Позивачем в розмірі 896 370,78 грн..

Разом з тим, Відповідач не надав доказів надання Позивачеві звітів про реалізацію товару, як не надав суду доказів, що товар, отриманий ним від Позивача в період квітень-серпень 2019 року, на час розгляду справи знаходиться на його складі.

Як встановлено судом першої інстанції, Відповідач в період травень - вересень 2020 року частково сплатив вартість отриманого товару на загальну суму 105 019,62 грн., що підтверджено наявними у справі копіями платіжних доручень. Решта наданих Відповідачем копії платіжних доручень та накладних на повернення товару не були прийняті судом як докази у справі, оскільки як вбачається з призначення платежу у платіжних дорученнях та посилань у накладних на повернення товару, такі оплати здійснювалось за накладними, які не стосуються предмету спору.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що на час розгляду вказаного спору в суді пройшло вже більше двох років з моменту поставки товару Позивачем до Відповідача, а також те, що Відповідач відмовлючись повернути товар Позивачу на його вимоги, не надав суду доказів того, що вказаний товар не реалізовано, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк сплати вважається таким, що настав, а тому позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2021 р. у справі № 904/6075/20 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Повний текст постанови складено 29.09.2021 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя Е.В. Орєшкіна