ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2319/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнова О.В.

розглянувши за участю секретаря судового засідання Деньковича А.Й., представників:

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився,

заяву (вх. № 20701 від 06.09.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Монтаж" про ухвалення додаткового рішення по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Монтаж", 33024, м. Рівне, вул. Соборна, 370 Б, ;
до Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажне управління "Енергоюжспецстрой", 61022, м. Харків, пр. Правди, 10, кім. 27 Е, ;
про стягнення 372 934,69 грн.
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Харківської області перебувала справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Монтаж" до Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой" про стягнення основного боргу в сумі 358 576,88 грн., пені в сумі 9 814, 20 грн., інфляційних збитків у сумі 2 510, 04 грн. та 3 % річних у сумі 2 033, 57 грн. Судові витрати (судовий збір у сумі 5 594, 02 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000, 00 грн.) позивач просив відшкодувати за рахунок відповідача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.08.2021 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажне управління "Енергоюжспецстрой" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Монтаж" заборгованість за Договором підряду № 26/11/18-1 від 26.11.2018 у розмірі 358 576,88 грн., пеню у розмірі 8 812,15 грн., 3 % річних у розмірі 2 033,57 грн., інфляційні збитки у розмірі 2 510,04 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 578,98 грн. В іншій частині відмовлено.

06.09.2021 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Монтаж" надійшла заява (вх. № 20701), в якій останній просив ухвалити у справі № 922/2319/21 додаткове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажне управління "Енергоюжспецстрой" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Монтаж" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.09.2021 розгляд заяви (вх.№ 20701) призначено в судовому засіданні на 14.09.2021.

Представник позивача в судове засідання 14.09.2021 не з`явився, про час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, 08.09.2021 надав додаткові документи, які були досліджені судом та приєднані до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання 14.09.2021 не з`явився, заяву про неспівмірність заявлених позивачем витрат не надав.

Розглянувши заяву (вх. № 20701 від 06.09.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Монтаж" про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд установив, що 30.08.2021, тобто до закінчення судових дебатів у справі, до суду надійшла заява представника позивача про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду ним буде надано суду заяву про ухвалення додаткового рішення та додаткові докази, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Заява позивача про ухвалення додаткового рішення подано до суду 01.09.2021 року. Відтак, враховуючи приписи ч. 7 ст. 116 ГПК України, вказана заява подана до суду з дотриманням п`яти-денного строку з дня ухвалення рішення суду (30.08.2021).

За приписами ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Оскільки у рішенні Господарського суду Харківської області від 30.08.2021 у справі № 922/2319/21 не було здійснено розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач, суд вважає за необхідне вирішити заяву сторони про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

При ухваленні додаткового рішення суд зазначає про таке.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частина друга та третя статті 126 ГПК України передбачають, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Стаття 221 ГПК України передбачає, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Позивач в порядку частини першої статті 124 ГПК України подав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, в сумі 10 000,00 грн. Разом із заявою про винесення додаткового рішення позивачем були надані докази понесення відповідних витрат, а саме договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 16.03.2020 та додаткова угода до нього, акт наданих послуг від 30.08.2021 на суму 10 000,00 грн. та платіжне доручення № 31 від 27.08.2021 на суму 7 000,00 грн.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що на підтвердження факту надання адвокатом замовнику юридичних (адвокатських) послуг відповідно до умов цього договору складається акт.

Сторони визначили, що вартість послуг адвоката за виконання завдання складає 10000,00 грн. (п. 1.2. Додаткової угоди).

В акті від 30.08.2021 визначено склад послуг та їх вартість, а саме:

- вивчення матеріалів наданих Замовником - 2 000,00 грн.;

- підготовка листів - 500,00 грн.;

- витребування інформації від ПАТ "Укрнафта" - 500,00 грн.;

- складання та подання позовної заяви з виготовленням копій документів (додатків до позовної заяви) - 5 000,00 грн.;

- представництво інтересів Замовника в суду 1-ї інстанції, складання та подання процесуальних документів - 2 000,00 грн.

За частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Ніколова проти Болгарії та Єчюс проти Литви, пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Частина четверта статті 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат відсутні.

Також відповідач не спростував обґрунтованості наведеного позивачем в акті складу витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Вказані висновки відповідають правовій позиції щодо наявності підстав для стягнення витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18.

Таким чином, суд вважає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та часткове задоволення позову, керуючись приписами ст.129 ГПК України, оцінивши відповідність обсягу роботи адвоката з підготовки позовної заяви з додатками, з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 9 973,13 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Заяву (вх. № 20701 від 06.09.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Монтаж" про винесення додаткового рішення - задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення у справі № 922/2319/21.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажне управління "Енергоюжспецстрой" (61022, м. Харків, пр. Правди, 10, кім. 27-Е, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Монтаж" (33024, м. Рівне, вул. Соборна, 370 Б, ) 9 973,13 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту додаткового рішення до суду апеляційної інстанції.

Повний текст додаткового рішення складено 24 вересня 2021 року.

Суддя О.В. Смірнова