РІШЕННЯ

02 вересня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/574/20(921/166/21)

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участі секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянувши у порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Скала-Подільський спеціалізований кар`єр, вул. Камянець-Подільська, 1, смт. Скала-Подільська, Борщівський р-н., Тернопільська обл., 48720

до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001

про стягнення заборгованості у сумі 34 513 грн 38 коп., з яких 30 180 грн 00 коп. основний борг, 2530 грн 02 коп. інфляційні втрати та 1803 грн 36 коп. 3% річних в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099).

За участі представників:

Позивача: адвокат Репеха Борис Григорович, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВО № 1022034 від 12.08.2021 (договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ТР №000012 від 02.08.2013;

Відповідача: не з`явився.

1. Судові процедури. Суть та рух справи.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Скала-Подільський спеціалізований кар`єр звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою без номера від 19.03.2021 (вх.№195 від 24.03.2021) до відповідача Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України', вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001 про стягнення заборгованості у сумі 34513 грн 38 коп., з яких 30180 грн 00 коп. основний борг, 2530 грн 02 коп. інфляційні втрати та 1803 грн 36 коп. 3% річних.

У відповідності до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2021 головуючим суддею для розгляду справи №921/574/20(921/166/21) визначено суддю Гевко В.Л.

Ухвалою суду від 29.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099) та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження із призначенням у справі підготовчого засідання на 27.04.2021 о 10 год. 15 хв.

Ухвалами суду, в порядку статті 183 ГПК України, неодноразово відкладалось підготовче судове засідання та його розгляд продовжувався з підстав, зазначених в ухвалах.

Ухвалою від 12.08.2021 постановлено продовжити строк підготовчого провадження у справі №921/574/20(921/166/21) до 29.08.2021, закрити підготовче провадження з 30.08.2021 та призначити справу до судового розгляду по суті згідно статті 185 ГПК України на 30.08.2021 о 10 год. 20 хв.

30.08.2021 суд, протокольною ухвалою, для надання можливості представнику відповідача надати письмово оформлену заяву про визнання позову, яка була озвучена усно, суд, на стадії дослідження доказів оголосив перерву у судовому засіданні по розгляду справи по суті до 02.09.2021 о 12 год. 20 хв.

Присутній у призначеному судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач участі уповноваженого представника у судовому засіданні 02.09.2021 не забезпечив.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд, у судовому засіданні 02.09.2021, після виходу з нарадчої кімнати, оголосив скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

2. Аргументи сторін.

2.1. Аргументація позивача, викладена ним у позові.

У позовній заяві (№б/н від 19.03.2021 (вх.№195 від 24.03.2021) позивач, серед іншого, позовні вимоги мотивує таким.

04 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Скала-Подільський спеціалізований кар`єр» (Продавець), в особі виконавчого директора Шашкіної Наталі Василівни, що діє на підставі Статуту (надалі - Товариство або Позивач) та Філією "Борщівський райавтодор "Дочірнього підприємства "Тернопільський Облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні Дороги України" (Покупець), в особі начальника Придруги Мирона Михайловича (надалі - «Райавтодор» або Відповідач), було укладено Договір купівлі-продажу № 01/02/19 (надалі - Договір).

На виконання умов Договору Позивачем здійснено поставку Товару на загальну суму 30180,00 грн. Факт поставки Товару підтверджується наявністю двостороннього підписання відповідної видаткової накладної та товарно-транспортної накладної. Однак, Покупцем порушено виконання умов Договору та не здійснено оплату Товару.

Таким чином, позивач зазначає, що станом на сьогоднішній день, борг Відповідача перед Позивачем за поставлений Товар згідно видаткових накладних складає 30 180,00 грн, що підтверджується відповідним Актом звірки взаєморозрахунків.

Користуючись своїм правом, наданим йому статтею 625 ЦК України, позивач просить стягнути з Відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Зазначене стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Скала-Подільський спеціалізований кар`єр" із позовом до господарського суду щодо стягнення з Дочірнього підприємства "Тернопільський Облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні Дороги України" в особі філії "Борщівський райавтодор" заборгованості за Договором купівлі-продажу №01/02/19 від 04.02.2019 року у розмірі 34 513 грн 38 коп., з яких : 30 180 грн 00 коп. основний борг, 2530 грн 02 коп. інфляційні втрати та 1803 грн 36 коп. 3% річних.

2.2. Правова позиція відповідача, викладена у відзиві на позовну заяву.

Відповідач Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" у наданому суду відзиві на позовну заяву (№06-2/531 від 31.05.2021, вх№4513 від 31.05.2021), не погоджується з позовними вимогами позивача і вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підставою позову в даній справі є договір купівлі - продажу №01/02/19 віл 4 лютого 2019року.

Отже, враховуючи, що Позивач в даній справі свої позовні вимоги ґрунтує саме на Договорі вбачається, що дослідження умов (положень) Договору мас істотне значення при визначенні того чи було допущено порушення щодо оплати Відповідачем (виходячи з умов Договору).

Укладаючи Договір сторони в Договорі №01/02/19 від 04.02.2019р. не встановили дату здійснення оплати товару.

Крім того, позивач вказує, що термін оплати настав та посилається на ст. 625 ЦК України, яка передбачає надсилання вимоги про оплати боргу.

Позивачем такої вимоги не направлено, а Відповідач відповідно такої вимоги не отримував.

До встановлення дати отримання вимоги Відповідачем строк для оплати основного боргу розпочатися не міг, а отже і позовні вимоги є передчасними.

Згідно зі ч.3 ст. 232 ПІК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Строк виконання зобов`язання не настав.

Позивачем подано необґрунтований розрахунок 3 % річних та індексу інфляції.

Також відповідач вважає розрахунок абсолютно безпідставним, так як позивач нараховує 3 % річних та індекс інфляції, судячи по даті в позовній заяві, лише згідно видаткової накладної №14 від 15.02.2019р.

Як вбачається з наданого Позивачем розрахунку, для нарахування 3 % річних га індексу інфляції, позивач обрав підставу період, який розпочинається з 15 лютого 2019р. (дата видаткової накладної)

В накладній №14 від 15.02.2019р. не зазначено строк оплати товару.

Тобто, на думку відповідача, визначення саме даної дати - 15.02.2019р. - є необґрунтованим позивачем і безпідставним.

Акт звірки розрахунків є лише документом, за якими бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов`язань сторін підтверджується первинними документами.

Зазначена вище правова позиція повністю підтримана Вищим господарським судом України (Постанови від 22.07.2003 року у справі № 21/308 та Постанова від 24.05.2011 року в справі № 11/85. постанова ВГСУ від 30.01.2014р. у справі № 912/1244/13).

Наданий акт звірки позивачем, не може бути доказом щодо підтвердження вимог боргу.

На підставі зазначеного, відповідач просить в позові відмовити позивачу.

2.3. Правова позиція позивача, викладена у відповіді на відзив на позовну заяву.

У наданій суду відповіді на відзив (№б/н від 23.06.2021 (вх№5395 від 25.06.2021)), позивач вважає аргументи відповідача необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи. Вважає, що доводи, викладені у відзиві, спрямовані лише на те, щоб уникнути законної сплати заборгованості і жодним чином не вказують на недійсність Договорів купівлі - продажу. Дані твердження відповідача позивач вважає хибними, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 241 Цивільного кодексу, правочин вважається схваленим, зокрема у випадку, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття правочину до виконання. Матеріали справи містять докази які не заперечуються Відповідачем, що свідчить про схвалення юридичною особою умов правочину та його виконання. Зокрема, це факт отримання В повному обсязі товару , що підтверджується первинними документами ; факти часткової оплати по договорам, що підтверджується платіжними дорученнями; тощо Все вищезазначене свідчить про те, що Відповідач безпідставно не виконує свої обов`язки за договорами.

Застосування індексу інфляції за прострочення зобов`язання виплатити ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника сплатити боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення , а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені м або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу позивача зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Позивач зазначає, що формування статті 625 ЦК України коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних від простроченої суми не є неустойкою у розумінні статті 549 ЦК України і ст. 230 Господарського кодексу України.

Отже, на переконання позивача, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає і відшкодуванні матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від Відповідача за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати позивачу.

3. Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи.

Норми права, законодавство, судова практика, які застосував суд.

3.1. Норми права, які застосував суд.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. ( ст. 525 ЦК України ).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. ( ст. 611 ЦК України ).

Порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). (ст. 610 ЦК України ).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 1 ст. 218 зазначеного кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно ч. 1 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

У відповідності до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Статтею 42 ГПК України визначено перелік прав та обов`язків учасників справи.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей з 76 по 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

3.2. Мотивована оцінка судом аргументів,

наведених сторонами у справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази в їх сукупності, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

У проваджені Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/574/20 про банкрутство ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Предметом даного спору є заявлені вимоги позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю Скала-Подільський спеціалізований кар`єр про стягнення з відповідача Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Борщівський райавтодор" 34 513 грн 38 коп., з яких 30 180 грн 00 коп. основний борг, 2530 грн 02 коп. інфляційні втрати та 1803 грн 36 коп. 3% річних.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Скала-Подільський спеціалізований кар`єр» (Продавець), в особі виконавчого директора Шашкіної Наталі Василівни, що діє на підставі Статуту (надалі - Товариство або Позивач) та Філією "Борщівський райавтодор" Дочірнього підприємства "Тернопільський Облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні Дороги України" (Покупець), в особі начальника Придруги Мирона Михайловича (надалі - «Райавтодор» або Відповідач), було укладено Договір купівлі-продажу № 01/02/19 (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець (Позивач) зобов`язується передати у власність Покупцеві (Відповідачу) білий щебінь фракції 40-70 мм та відсів, в подальшому «Товар» в асортименті та в кількості, встановлених Договором, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар і сплатити за нього певну грошову суму визначену Договором (ціну).

Відповідно до п. 1.2. Договору, одиниця виміру Товару - тонна, кількість відсіву - 300 тонн, білий щебінь фракції 40-70-70 тонн.

Згідно умов розділу 2 Договору, Продавець бере на себе зобов`язання після підписання договору в строк не пізніше 10 днів передати Покупцеві вищезгаданий Товар, а Покупець бере на себе зобов`язання прийняти Товар згідно видаткової накладної і здійснити його оплату в строки і порядку, передбаченому цим Договором.

Відповідно до п. 3.3. Договору, Покупець здійснює оплату Товару Продавцю шляхом перерахуванням грошей на розрахунковий рахунок Продавця згідно видаткової накладної.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 5.1 Договору).

3.2.1. Щодо основної заборгованості.

На виконання умов Договору купівлі-продажу № 01/02/19 від 04.02.2019 позивачем здійснено поставку Товару в асортименті та в кількості, встановлених договором, а саме :згідно видаткової накладної №14 від 15.02.2019 на суму 30 180 грн 00 коп. та товарно-транспортної накладної №Р14 від 15.02.2019.

Вказана видаткова накладна та товарно-транспортна накладна підписані та завірені печатками як позивача так і відповідача.

На підтвердження отримання товару відповідачем суду надано, також, довіреність №3 від 15.02.20219, видану комірнику Варварун Ользі Дмитрівні.

Однак, Покупцем, в порушення умов Договору, оплату за отриманий Товар не проведено, у зв`язку з чим заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений ним Товар згідно видаткової накладної складає 30 180,00 грн.

Разом з тим, суд вважає безпідставним посилання позивача на акт звіряння взаємних розрахунків сторін який визначає суму боргу по стану за періоді січень 2017 р. - листопад 2020 р., оскільки вказаний Акт завірений лише позивачем, та не містить ані печатки ані підпису відповідача.

Аналогічної позиції дотримано Верховним Судом у постанові від 20.08.2020 у справі № 902/959/19, у якій суд наголошує на тому, що акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Подібний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18.

Позивачем підтверджено належними та допустими доказами, що ним свої зобов`язання за Договором виконано і поставлено відповідачу товар. Проте, відповідачем вказаний товар не оплачено своєчасно та в повному обсязі.

Так, станом на час звернення із позовом до суду 24.03.2021 заборгованість Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за поставлену йому та неоплачену продукцію становить: 30 180 грн 00 коп.

При цьому суд критично розглядає заперечення відповідача в частині того, що договір не містить строку оплати, а тому такий не настав. Так, згідно ч.1 ст. 392 ЦК України, Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. При цьому Договір укладений сторонами від 04.02.2019 №01/02/19 не містить іншого строку оплати, а тому застосовується правило ч.1 ст.692 ЦК України і, відповідно, відповідач повинен був оплатити товар відразу після його отримання.

Таким чином, суд вважає доведеним позивачем, що всупереч договірних зобов`язань, станом на час звернення позивача із позовом до суду (24.03.2021), не оплачено заборгованість за отриманий ним товар в розмірі 30 180 грн 00 коп.

3.2.2. Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Користуючись своїм правом, наданим йому статтею 625 ЦК України, позивач заявив до стягнення з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 2 530,02 грн, а також три проценти річних від простроченої суми в сумі 1 803,36 грн.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що відповідачем не виконані умови Договору щодо вчасної оплати в повному обсязі за отриманий ним товар, тому Позивачем нараховано Відповідачу за період прострочення платежу інфляційні втрати у розмірі 2 530 грн 02 коп., а також три проценти річних від простроченої суми в сумі 1 803 грн 36 коп.

На підставі зазначеного, перевіривши розрахунок 3% річних здійснений Позивачем, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 2 530 грн 02 коп. інфляційних втрат та 1 803 грн 36 коп. - 3% річних правомірними, належним чином обрахованими, та такими, що підлягають до задоволення.

Таким чином, суд вважає доведеним позивачем, що всупереч договірних зобов`язань, станом на час розгляду спору, суду не надано доказів погашення відповідачем суми заборгованості за отриманий товар.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

5. Судові витрати.

Відповідно до частин 1,2 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд покладає на відповідача судові витрати в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору та він підлягає стягненню в користь позивача.

Враховуючи зазначене вище, керуючись положеннями статей 2, 42, з 74 по 79, 86, 129, 209-210, 233, 236, 238, 240, 241, з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Скала-Подільський спеціалізований кар`єр - 34 513 (тридцять чотири тисячі) грн 38 коп., з яких : 30 180 (тридцять тисяч сто вісімдесят) грн 00 коп. основний борг, 2 530 (дві тисячі п`ятсот тридцять) грн 02 коп. інфляційні втрати та 1 803 (одна тисяча вісімсот три) грн 36 коп. 3% річних.

3. Судові витрати в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. покласти на відповідача - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

4. Стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Скала-Подільський спеціалізований кар`єр 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Скала-Подільський спеціалізований кар`єр, вул. Камянець-Подільська, 1, смт. Скала-Подільська, Борщівський р-н., Тернопільська обл., 48720 (код ЄДРПОУ 03443850);

Відповідач - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001 ().

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статей з 253 по 259 ГПК України подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення із врахуванням п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення, із врахуванням вихідних та святкових днів, відрядження судді, складалося на протязі робочих днів з дня проголошення скороченої (вступної та резолютивної) частини рішення та остаточно складено і підписано 28.09.2021.

Повний текст рішення надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення поштового відправлення або вручено наручно особисто уповноваженим представникам.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко