РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/904/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О.М.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Олтекс,

, вул. Садова, 49А, буд. 12, м. Київ, 02132

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Італтекс Меріно,

, вул. Івана Мазепи, 66, м. Чернігів, 14014

Предмет спору: про стягнення 5 260 166,81 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Гладкий С.М., витяг з ЄДР;

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Олтекс звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Італтекс Меріно, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 5 260 166,81 грн, з яких 4 989 478,83 грн заборгованість у вигляді неповерненої фінансової допомоги, 70 165,01 грн - 3 % річних та 200 522,97 грн втрати від інфляції.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 28.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 23.09.2021 об 10:30 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвала суду від 28.08.2021 отримана відповідачем 30.08.2021, а отже останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 14.09.2021.

Відповідач у підготовче засідання 23.09.2021 не з`явився.

Згідно з нормами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, підготовче засідання 23.09.2021 проводилось за відсутності відповідача (його представника).

У підготовчому засіданні 23.09.2021 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 30 вересня 2021 року об 11:30.

Ухвалою суду від 23.09.2021 повідомлено позивача про дату, час та місце розгляду справи по суті.

Відповідно до поштового відправлення про вручення ухвала суду від 23.09.2021 отримана відповідачем 24.09.2021.

Відповідач у судове засідання з розгляду справи по суті 30.09.2021 не з`явився, проте явка його у це судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України судове засідання з розгляду справи по суті 30.09.2021 проводилось за відсутності відповідача (його представника).

У судовому засіданні 30.09.2021 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поворотної фінансової допомоги № 21/01/20 від 21.01.2020 та додатковій угоді № 1 від 29.06.2020 до договору поворотної фінансової допомоги № 21/01/20 від 21.01.2020.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

21.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Італтекс Меріно» (далі - Позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Олтекс» (далі - Позикодавець) укладено договір поворотної фінансової допомоги № 21/01/20 (далі Договір) (а.с. 9-10).

Відповідно до п. 1.1 Договору Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути її у порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктом 2.1 Договору сторони визначили, що поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України в сумі 5 000 000,00 грн без ПДВ, що складає 184 501,85 євро за комерційним курсом продажу євро на рівні 27,10 грн за один євро станом на 21.01.2020 день підписання даного Договору, розміщеному за посиланням https://privatbank.ua/.

Відповідно до п. 2.2 Договору Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю суму отриманої поворотної фінансової допомоги. У випадку, якщо величина комерційного курсу продажу євро суттєво зросте, то сума поворотної фінансової допомоги повинна бути перерахована шляхом підписання відповідної додаткової угоди до даного договору у відповідності з комерційним курсом продажу євро на день повернення.

Згідно із п. 2.3 Договору поворотна фінансова допомога надається Позичальнику на безоплатній основі (плата за користування грошовими коштами не стягується).

Кошти, отримані від Позикодавця як поворотна фінансова допомога, повертаються Позикодавцю у строк до 30 червня 2020 року. Позичальник має право повернути допомогу достроково.

Відповідно до п. 2.4 Договору повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позикодавця.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.

Строк повернення позики, установлений у п. 2.3 цього Договору, може бути продовжений за згодою сторін цього Договору на підставі укладених Додаткових угод до цього Договору.

На виконання умов Договору позивач перерахував відповідачу фінансову допомогу в сумі 5 000 000,00 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень № 15401 від 27.01.2020 на суму 1 000 000,00 грн, № 15435 від 30.01.2020 на суму 1 000 000,00 грн, № 15465 від 03.02.2020 на суму 2 000 000,00 грн, № 15488 від 10.02.2020 на суму 1 000 000,00 грн з призначенням платежу «фінансова допомога згідно договору № 21/01/20 від 21.01.2020 без ПДВ» (а.с. 12-15).

29.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Італтекс Меріно» (далі - Позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Олтекс» (далі - Позикодавець) укладено Додаткову угоду № 1до Договору (далі Додаткова угода № 1), згідно якої сторони виклали п. 2.3 Договору в наступній редакції:

« 2.3 Кошти, отримані від Позикодавця, як поворотна фінансова допомога, повертаються Позикодавцю у строк до 26 лютого 2021 року. Позичальник має право повернути допомогу достроково».

Як зазначено позивачем, відповідач частково виконав взяті на себе зобов`язання та станом на 16.08.21 повернув позивачу отриману фінансову допомогу у загальному розмірі 920 000,00 грн, що становило 27 600,00 євро за комерційним курсом продажу євро на рівні 33,33333 за один євро станом на 12.04.2021.

15.06.2021 позивачем направлено відповідачу претензію № 448 від 15.06.2021, в якій просить останнього перерахувати суму поворотної фінансової допомоги в розмірі 4080000,00 грн, 3 % річних за користування коштами в сумі 39 955,07 грн та 166 971,28 грн інфляційних збитків, які нараховані позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України. Повідомив, що у випадку несплати, змушений буде звернутися до суду.

Відповідач відповіді на претензію та доказів оплати не надав.

Позивач вказує, що залишок неповернутої відповідачем поворотної фінансової допомоги становить 4 989 478,83 грн, що становить 156 901,85 євро за комерційним курсом продажу євро на рівні 31,80 грн за один євро станом на 16.08.2021.

Доказів повернення позивачу коштів у розмірі 4 989 478,83 грн відповідач суду не надав.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення заборгованості у вигляді неповерненої фінансової допомоги в розмірі 4 989 478,83 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов Договору було перераховано відповідачу фінансову допомогу в сумі 5 000 000,00 грн на підставі платіжних доручень № 15401 від 27.01.2020 на суму 1 000 000,00 грн, № 15435 від 30.01.2020 на суму 1000000,00 грн, № 15465 від 03.02.2020 на суму 2 000 000,00 грн, № 15488 від 10.02.2020 на суму 1 000 000,00 грн з призначенням платежу «фінансова допомога згідно договору № 21/01/20 від 21.01.2020 без ПДВ».

Згідно умов Додаткової угоди № 1 сторони погодили, що кошти, отримані від позивача, як поворотна фінансова допомога, повертаються відповідачем у строк до 26 лютого 2021 року.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю суму отриманої поворотної фінансової допомоги. У випадку, якщо величина комерційного курсу продажу євро суттєво зросте, то сума поворотної фінансової допомоги повинна бути перерахована шляхом підписання відповідної додаткової угоди до даного договору у відповідності з комерційним курсом продажу євро на день повернення.

Даним пунктом передбачено лише можливість сторін Договору змінювати суму поворотної фінансової допомоги шляхом здійснення перерахунку за комерційним курсом іноземної валюти (євро) за умови укладення додаткової угоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, змінювати суму, що підлягає поверненню, сторони можуть виключно за наявності таких умов: 1) суттєвого зростання комерційного курсу іноземної валюти; 2) укладення сторонами додаткової угоди.

Проте доказів суттєвого зростання курсу євро та укладення відповідної додаткової угоди до Договору позивач суду не надав.

Отже, неправомірним є здійснення обрахування позивачем розміру зобов`язання в еквіваленті до іноземної валюти.

У позовній заяві позивач зазначив, що відповідач частково виконав взяті на себе зобов`язання та станом на 16.08.2021 повернув позивачу отриману фінансову допомогу у загальному розмірі 920 000,00 грн, що становило 27 600,00 євро (за комерційним курсом продажу євро на рівні 33,33333 за один євро станом на 12.04.2021).

Однак доказів сплати відповідачем коштів у розмірі 920 000,00 грн позивач суду також не надав.

За приписами ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За таких обставин, суд вважає, що заявлення до стягнення меншої суми (на 920 000,00 грн) ніж тієї, що є предметом спірного договору та підтверджується наданими доказами (5000 000,00 грн) є диспозитивним правом позивача і не тягне за собою жодних негативних наслідків для відповідача.

Разом з тим, суд вважає, що позивач неправомірно здійснив перерахунок сплачених відповідачем коштів у розмірі 920 000,00 грн за комерційним курсом продажу євро на рівні 33,33333 за один євро станом на 12.04.2021, що вже було висновано судом.

Таким чином, суд доходить висновку про необхідність врахування наведених позивачем обставин щодо зменшення боргу на суму 920 000,00 грн, а отже заборгованість у вигляді неповернутої фінансової допомоги у цьому спорі становить 4 080 000,00 грн.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не повернув позивачу у повному обсязі надану поворотну фінансову допомогу у визначений Договором та Додатковою угодою № 1 термін, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів у вигляді поворотної фінансової допомоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у розмірі 4 080 000,00 грн.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних збитків.

Позивач також просить стягнути з відповідача 70 165,01 грн 3 % річних за період з 27.02.2021 по 16.08.2021 та 200 522,97 грн інфляційних збитків з березня по липень 2020 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Як вбачається з наданого розрахунку, 3% річних нараховані позивачем за період з 27.02.2021 по 12.04.2021 з суми заборгованості 5 000 000,00 грн, за період з 13.04.2021 по 16.08.2021 з суми заборгованості 4 989 478,83 грн.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, заявлених до стягнення позивачем, дійшов висновку про неправильне їх нарахування, з огляду на наступне.

Оскільки позивачем документально не підтверджено дату здійсненої оплати, не може вважатись обґрунтованим і доведеним період нарахування 3 % річних на загальну суму отриманої фінансової допомоги. Таким чином нарахування 3 % річних визначається судом з початку виникнення боргу 27.02.2021 і по 16.08.2021 на суму заборгованості, яка прийнята судом саме в розмірі 4 080 000,00 грн.

За перерахунком суду, розмір 3% річних складає 57 353,56 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, відтак позовні вимоги у частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню у зазначеному судом розмірі.

Розрахунок інфляційних збитків позивачем здійснено з суми заборгованості 5000000,00 грн з урахуванням індексу інфляції за березень 2021 року та з суми заборгованості 4 989 478,83 грн з урахуванням індексу інфляції за квітень-липень 2021 року.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку інфляційних збитків, заявлених до стягнення позивачем, дійшов висновку про неправильне їх нарахування з аналогічних підстав, про які суд зазначав вище щодо розрахунку 3 % річних.

За перерахунком суду, розмір інфляційних збитків складає 165 431,43 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, відтак позовні вимоги у частині стягнення інфляційних збитків підлягають частковому задоволенню у зазначеному судом розмірі.

Висновки суду.

Відповідно до приписів ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 13 названого Кодексу, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов`язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав, у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів, оскільки неподання відповідних доказів найчастіше пояснюється неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 14 ГПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплює ст. 75 ГПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач за подання позовної заяви сплатив 78 902,50 грн судового збору.

Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в частині задоволених позовних вимог, становить 64 541,77 грн.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Італтекс Меріно (, вул. Івана Мазепи, 66, м. Чернігів, 14014) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Олтекс (, вул. Садова, 49А, буд. 12, м. Київ, 02132) 4 080 000,00 грн поворотної фінансової допомоги, 57 353,56 грн 3 % річних, 165 431,43 грн інфляційних збитків та 64 541,77 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 30.09.2021.

Суддя В.В. Шморгун