ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2021 р. м. Київ Справа № 911/271/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В. за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К, дослідивши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАУС.МІ ЮКРЕЙН»

до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «ЕТАЛОН»

про розірвання договору та стягнення 200 575,20 грн.

Учасники судового процесу:

від позивача: Лабик Р.Р.;

від відповідача: Самань В.Г.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАУС.МІ ЮКРЕЙН» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «ЕТАЛОН» про розірвання договору та стягнення 200 575,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем, як підрядником, умов договору № 17 від 10.03.2020 щодо строків виконання робіт. Враховуючи порушення відповідачем строків виконання робіт, передбачених договором, позивач просить суд стягнути з відповідача попередньо сплачені 200 575,20 грн. та розірвати договір на ламінацію пасивного будинку № 17 від 10.03.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.02.2021 відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи № 911/271/20 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 17.02.2021.

17.02.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання від позивача про проведення підготовчого судового засідання за відсутності представника.

17.02.2021 до суду від позивача надійшла заява про вступ у справу представника.

17.02.2021 у судове з`явився представник відповідача. В судове засідання 17.02.2021 представник позивача не з`явився, про причини неявки суд повідомив у заяві, поданій раніше.

В судовому засіданні 17.02.2021 судом оголошено ухвалу про відкладено підготовчого судового засідання на 24.03.2021, яка занесена до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення позивача про дату судового засідання, судом складено та направлено на офіційне місцезнаходження позивача ухвалу-повідомлення від 18.02.2021.

19.02.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В., починаючи з 23.03.2021 по 26.03.2021 перебувала у відпустці тому судове засідання, призначене на 24.03.2021 не відбулось.

Ухвалою суду від 06.04.2021 судом призначено підготовче засідання у справі № 911/271/20 на 12.05.2021 о 15:10.

12.05.2021 в судове засідання з`явилися представники сторін. Суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання у справі на 09.06.2021, що занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 17.05.2021 судом виправлено описки, допущені в ухвалі Господарського суду Київської області від 06.04.2021.

01.06.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

08.06.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

09.06.2021 у судове засідання з`явилися представники сторін.

В судовому засіданні 09.06.2021 судом оголошено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.07.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

15.07.2021 у судове засідання з`явилися представники сторін.

15.07.2021 у судове засідання з`явилися представники сторін та надали усні пояснення по суті спору. Ухвалою суду від 15.07.2021 судом вирішено викликати у судове засідання свідка ОСОБА_1 ; судом вирішено відкласти судове засідання на 19.08.2021 о 14:00.

19.08.2021 у судове засідання з`явилися представники сторін та свідок та надали усні пояснення по суті спору. У судовому засіданні 19.08.2021 судом оголошено ухвалу про перерву у судовому засіданні та призначено розгляд справи по суті на 25.08.2021.

25.08.2021 у судове засідання з`явилися представники сторін. В судовому засіданні 25.08.2021 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступне.

Як стверджує позивач, відповідачем, як підрядником, порушено умови договору на ламінацію пасивного будинку № 17 від 10.03.2020 щодо строків виконання робіт. Враховуючи порушення відповідачем строків виконання робіт, передбачених договором, позивач просить стягнути з відповідача попередньо сплачені грошові кошти у розмірі 200 575,20 грн., а також, розірвати договір на ламінацію пасивного будинку № 17 від 10.03.2020.

В свою чергу, представник відповідача в судовому засіданні надав усні заперечення, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, з огляду на наступне.

На думку відповідача, посилання позивача на порушення умов договору № 17 від 10.03.2020 щодо строків виконання робіт є безпідставними. Як стверджує Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «ЕТАЛОН», останнє свій обов`язок за договором в частині виконання робіт виконало, а тому, позов не підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги, що сторони скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 25.08.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Частина 6 ст. 233 ГПК України встановлює, що у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В., починаючи з 30.08.2021 по 10.09.2021 включно знаходилась у відпустці, тому повний текст рішення суду складено суддею після виходу на роботу.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області,

ВСТАНОВИВ:

10.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ХАУС.МІ ЮКРЕЙН» (далі замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «ЕТАЛОН» (далі підрядник, відповідач) було укладено договір № 17 на ламінацію пасивного будинку (далі договір). Пунктами 1.1. та 1.2. відповідного правочину визначено, що виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги з ламінації пасивного будинку, в кількості 1 (один), загальна площа покриття 108 м2, надалі послуга; замовник бере на себе зобов`язання прийняти та оплатити ці послуги, а також вартість використаних матеріалів виконавця в розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами цього договору.

Відповідно до п. п. 2.1. та 2.2. договору, загальна вартість договору складає 286 536,00 грн. (двісті вісімдесят шість тисяч п`ятсот тридцять шість гривень 00 коп.), в тому числі ПДВ 47 756,00 грн., оплата послуг та матеріалів здійснюється замовником шляхом внесення грошових коштів на рахунковий рахунок або до каси виконавця.

Пунктом 2.3. договору визначено, замовник вносить завдаток виконавцю у розмірі 70% вартості послуги, в момент укладення цього договору.

Судом встановлено, що позивачем, на виконання умов договору, 13.03.2020 перераховано відповідачу 200 575,20 грн. попередньої оплати (копія платіжного доручення № 44 від 13.03.2020 на суму 200 575,20 грн. міститься у матеріалах справи).

Відповідно до п. 2.4. договору, оплата решти 30% вартості послуги здійснюється замовником, за фактом завершення робіт. Фактом завершення робіт є дата підписання сторонами акту виконаних робіт.

Умовами пункту 3.1. договору визначено, що виконавець зобов`язаний здійснити ламінацію будинку покриттям, згідно узгодженого зразку, починаючи з дати, узгодженої із замовником та отримання першочергового авансового внеску.

Згідно з п. 3.3. договору, узгоджена дата початку робіт 19 березня 2020 року.

Пунктом 3.4. договору визначено, що перенесення термінів та дата відновлення робіт відображається у відповідних актах, підписаних обома сторонами.

Згідно з п. 7.1. договору, відповідного правочину, цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами всіх своїх зобов`язань за даним договором або його розірвання.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 17 на ламінацію пасивного будинку від 10.03.2020 як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Як було встановлено та зазначено судом вище, відповідно до п. 2.1. договору, загальна вартість договору складає 286 536,00 грн. (двісті вісімдесят шість тисяч п`ятсот тридцять шість гривень 00 коп.), в тому числі ПДВ 47 756,00 грн.

Пунктом 2.3. договору визначено, замовник вносить завдаток виконавцю у розмірі 70% вартості послуги, в момент укладення цього договору.

Судом встановлено, що позивачем, на виконання умов договору, 13.03.2020 перераховано відповідачу 200 575,20 грн. попередньої оплати (копія платіжного доручення № 44 від 13.03.2020 на суму 200 575,20 грн. міститься у матеріалах справи).

З огляду на вищенаведене, господарський суд зазначає, що позивачем виконано свої зобов`язання в частині здійснення авансового платежу в повному обсязі та належним чином.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Пунктом 3.1. договору сторони узгодили, що виконавець зобов`язаний здійснити ламінацію будинку покриттям, згідно узгодженого зразку, починаючи з дати, узгодженої із замовником та отримання першочергового авансового внеску.

Згідно з п. 3.3. договору, узгоджена дата початку робіт 19 березня 2020 року.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Наразі, господарський суд зазначає, що матеріали справи містять докази на підтвердження початку, а також, фактичного часткового виконання відповідачем узгоджених договором робіт.

Зокрема, судом встановлено, що за твердженнями відповідача, які підтверджені представником позивача у судовому засіданні, затримка початку виконання робіт відбулася через придбання замовником чопер-машини, яка була, за погодженням з замовником, включена до технологічного процесу.

Крім того, відповідач наголошує, що фактично роботи по договору були виконанні, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи подорожні листи, фотографії з місця надання послуг, заяву свідка.

Зазначені документи, на думку відповідача, спростовують твердження позивача про неотримання послуг за договором.

Матеріали справи не містять підписаного сторонами акту виконаних робіт.

В свою чергу, господарський суд наголошує, що представником позивача у судовому засіданні не спростовано та підтверджено вищенаведені обставини початку виконання робіт та часткового їх виконання.

Крім того, суд не може залишити поза увагою наступне.

В судовому засіданні 19.08.2021 під час дослідження доказів при розгляді спору по суті був викликаний в судове засідання свідок ОСОБА_1 з боку відповідача та був присутній директор позивача ОСОБА_2 .

Під час допиту свідка ОСОБА_1 було з`ясовано, що вона разом з робітниками фірми відповідача (від 3 до 7 чоловік) станом з 9 квітня по 28 квітня 2020 року прибували на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 та виконували роботи з ламінування, про що зазначено також в її заяві свідка по справі № 911/271/21 від 16.02.2021.

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАУС.МІ ЮКРЕЙН" Тичина С.О. зазначену інформацію не спростував, проте повідомив, що мав претензії до працівників відповідача по якості роботи, в зв`язку з чим був вимушений звернутися до іншої юридичної особи ФОП Шатило А.І. На підтвердження викладеного долучив до матеріалів справи договір про надання інженерно-монтажних послуг № 2020-0228/ІІІ від 28.02.2020, замовлення № 5 від 27.04.2020 за договором про надання інженерно-монтажних послуг № 2020-0228/ІІІ від 28.02.2020, рахунок № 0506 від 06.05.2020, акт подання послуг № 5 від 06.05.2020, платіжне доручення № 136 від 06.05.2020 на суму 81 000,00 грн., рахунок на оплату замовлення № 3624 від 29.04.2020, видаткову накладну № 3514 від 29.04.2020 на суму 31 435,20 грн., платіжне доручення № 125 від 29.04.2020на суму 31 435,20 грн.

Судом досліджені подані документи позивача, проте вони не можуть бути прийняті в якості доказів виконання робіт з ламінації іншою особою, виходячи з наступного.

Договір на ламінацію пасивного будинку, укладений між позивачем та відповідачем, - 10.03.2020. Тоді, як договір про надання інженерно-монтажних послуг № 2020-0228/ІІІ, укладений між позивачем та ФОП Шатило А.І. - 28.02.2020, тобто за 10 днів до того, як укладено договір, щодо ламінації між позивачем та відповідачем.

Згідно умов договору № 2020-0228/ІІІ від 28.02.2020, укладеного між позивачем та ФОП Шатило А.І. (виконавець ФОП Шатило А.І.), за завданням замовника, зобов`язується (крім випадків, які узгоджені сторонами у п. 3.1 цього договору), надати інженерні та монтажні послуги (далі -послуги), а замовник зобов`язується здійснювати оплату за надані йому послуги в строки, в порядку та на умовах, визначених в договорі (п. 1.1 договору).

Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та ФОП Шатило А.І. існували договірні відносини до моменту укладення договору між позивачем та відповідачем та вони стосувались інших видів робіт.

Також судом досліджено інші документи, надані позивачем на підтвердження своїх заперечень щодо робіт з боку відповідача, які містять посилання на отримані послуги від ФОП Шатило А.І. з нанесення склосплатискового покриття на будинку mOne з нашаруванням гелькоуту та топкоуту та придбання матеріалів щодо виконання цих робіт (замовлення № 5 до договору про надання інженерно-монтажних послуг № 2020-0228/ІІІ від 28.02.2020, акт подання послуг № 5 від 06.05.2020, платіжне доручення № 136 від 06.05.2020 на суму 81 000,00 грн., рахунок на оплату замовлення № 3624 від 29.04.2020, видаткову накладну № № 3514 від 29.04.2020 на суму 31 435,20 грн., платіжне доручення № 125 від 29.04.2020 на суму 31 435,20 грн.)

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, враховуючи все вищенаведене у сукупності, господарський суд встановив, що на момент звернення позивачем із позовом до суду, більш вірогідними є докази надані відповідачем в підтвердження фактичного виконання робіт по договору.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Як встановлено судом під час розгляду справи, відповідач станом з 09.04.2020 по 28.04.2020 був на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 та виконував роботи з ламінації будинку, позивач показання свідка Орловської О.М. не спростував.

08.12.2020 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням-претензією про розірвання договору на ламінацію пасивного будинку № 17 від 10.03.2020 року та повернення попередньо сплачених коштів посилаючись на істотне порушення умов договору відповідачем.

При цьому, як вбачається із листа позивача від 27.01.2021, копія якого долучена відповідачем до матеріалів справи, відповідачем було направлено позивачу відповідь на повідомлення-претензію від 08.12.2020. Разом із тим, зазначену відповідь відповідача матеріали справи не містять.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до відповідача з листом про розірвання договору через 8 місяців після виконання робіт з боку відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, з огляду на те, що судом встановлено факт фактичного виконання договору відповідачем, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про розірвання укладеного між сторонами договору, а також повернення авансу у сумі 200 575,20 грн. є необґрунтованими та юридично неспроможними, і тому задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, з урахуванням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.09.2021.

Суддя Л.В. Сокуренко