ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2021 р. Справа №907/265/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

Плотніцький Б.Д.

Секретар судового засідання Матіїшин Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Кристалбанк, вих. №01.07.2021/33вих від 01.07.2021 (вх. №01-05/2421/21 від 19.07.2021),

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.05.2021 (повне рішення складено 16.06.2021)

у справі №907/265/20 (суддя Ушак І.Г.)

за позовом: Акціонерного товариства Кристалбанк, м. Київ

до відповідача-1: Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю МП Транс, м. Харків

про: визнання відсутнім в Акціонерного товариства "Кристалбанк" права користування земельною ділянкою (кадастровий номер: :65:001:0053, за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Огарьова, 15) (з урахуванням відмови від раніше заявлених позовних вимог),

за участю представників:

від позивача (в режимі відеоконференції): Гарвасюк В.Ю. адвокат (довіреність №2 від 04.01.2021);

від відповідача 1: не з`явились;

від відповідача 2: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року Акціонерне товариство «Кристалбанк» звернулось до Господарського суду Закарпатської області із позовною заявою до Ужгородської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «МП Транс» про визнання відсутнім в Акціонерного товариства "Кристалбанк" права користування земельною ділянкою (кадастровий номер: :65:001:0053, за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Огарьова, 15) (з урахуванням відмови від раніше заявлених позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ «Кристалбанк» є власником об`єктів нерухомого майна розташованого у м. Ужгороді по вул. Огарьова, 15, однак, як стверджує позивач, у нього відсутнє право користування земельною ділянкою (кадастровий номер: :65:001:0053), за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Огарьова, 15, оскільки таке право наявне у ТОВ «МП Транс». Позивач вважає, що бездіяльністю Ужгородської міської ради, яка не виконала своїх прямих обов`язків щодо належного оформлення права користування спірною земельною ділянкою відповідно до поданих заяв банку, та протиправними діями ТОВ «МП Транс» порушуються права та інтереси АТ «Кристалбанк», які, як стверджує позивач, можна захистити лише через задоволення поданого позову.

Господарський суд Закарпатської області рішенням від 26.05.2021 у справі № 907/265/20 відмовив в задоволенні позову повністю.

Приймаючи вказане вище рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що до позивача з набуттям 06.06.2017 права власності на будівлі та споруди, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, до того часу, коли позивач у встановленому порядку оформив правовідносини щодо спірної земельної ділянки з її власником відповідачем-1 (04.06.2020 дати прийняття вищенаведеного рішення № 1992 ), а тому вимоги позивача щодо визнання відсутнім в нього з 06.06.2017 до 4.06.2020 права користування спірною земельною ділянкою, місцевий господарський суд вважає необґрунтованими, такими, що не відповідають закону та не підлягають задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції вважає, що у позовній заяві АТ "Кристалбанк" не обґрунтовував, для відновлення яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів йому необхідно, щоби суд встановив факт відсутності права користування спірною земельною ділянкою .

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство «Кристалбанк» звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.05.2021 у справі №907/265/20 скасувати та прийняти постанову, якою визнати відсутнім у Акціонерного товариства «Кристалбанк» права користування земельною ділянкою (кадастровий номер: :65:001:0053), за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Огарьова, 15.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, не ґрунтується на засадах верховенства права, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Зокрема, апелянт стверджує, що не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що задоволення заявленої у справі вимоги не призведе до відновлення порушеного права чи захисту інтересів позивача, а навпаки, задоволення вказаного позову нівелює негативні наслідки, в тому числі фінансового характеру, які висуває сторона відповідача 1.

Крім того, апелянт вважає, що застосування судом першої інстанції ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України зроблено судом формально без урахування, в сукупності, всіх фактичних обставин та доказів по справі, починаючи з рішень Ужгородської міської ради від 2013 року.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що договір оренди земельної ділянки між Ужгородською міською радою та ТОВ «МП Транс» укладено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу Ужгородська міська рада заперечила проти вимог апеляційної скарги та зазначила, що процесуальним законом господарському суду надано право здійснювати захист порушених прав і законних інтересів у земельних правовідносинах іншими, ніж передбачено у статті 152 ЗК України, способами захисту, виходячи з їх ефективності.

Натомість, як зазначає відповідач, заявлений позов фактично містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення (визнання відсутнім права користування) та не стосується захисту цивільного права, тобто задоволення такої вимоги не є ефективним способом захисту позивача.

Крім того, відповідач 1 переконаний, що АТ «Кристалбанк» має право користування земельною ділянкою під об`єктами приватної власності по вул. Огарьова, 15 в м. Ужгород, а тому позовні вимоги щодо визнання такого права відсутнім не підлягають задоволенню.

Відтак, Ужгородська міська рада просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ «Кристалбанк» та залишити рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.05.2021 у справі №907/265/20 без змін.

Відповідно до витягу протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Кристалбанк, вих. №01.07.2021/33вих від 01.07.2021 (вх. №01-05/2421/21 від 19.07.2021), на рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.05.2021 у справі №907/265/20, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 20.09.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Кристалбанк" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та за допомогою програмного забезпечення EasyСon та ухвалено проводити судове засідання призначене 20.09.2021 об 11 год 00 хв з участю представника позивача в режимі відеоконференцзв`язку.

В судове засідання представники відповідача не з`явилися, про причини не прибуття суд не повідомили, були належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник апелянта/позивача приймав участь в судовому засіданні 20 09 2021 в режимі відеоконференції, вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задоволити.

Відповідно до ч.1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

Зважаючи на наведене та те, що явка учасників справи у судове засідання судом не визнавалася обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи встановлених судом першої інстанції, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «КРИСТАЛБАНК» - позивач у справі - на підставі свідоцтва (серія та номер: 851), виданого 06.06.2017 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Деяк К.К., набув право власності на будівлі та споруди, загальною площею 4126,1 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Ужгород, вул. Огарьова, буд. 15, а саме: адмінбудинок (літ. АА) площею 651,9 кв.м.; басейн (літ. Б) площею 50,2 кв.м.; побутові приміщення (літ. В, Н) площею 396,9 кв.м.; гараж (літ. Г) площею 250,1 кв.м.; цех (літ. Д) площею 427,4 кв.м.; теплопункт (літ. Е) площею 17,0 кв.м.; столярний цех (літ. Ж ) площею 215,5 кв.м.; склади (літ. 3, Л) площею 480,8 кв.м.; прохідна (літ. М ) площею 12,5 кв.м.; ремонтні майстерні (літ. О) площею 1 391,9 кв.м.; бензозаправка (літ. П) площею 6,1 кв.м.; цех (літ. Р) площею 225,8 кв.м.; споруда Ш; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01.

Зазначене нерухоме майно раніше належало ТОВ «МП ТРАНС» - відповідачу-2 у справі - як іпотекодавцю та слугувало забезпеченням за кредитними зобов`язаннями ТОВ «МП ГРУП 2000» перед позивачем.

Відповідно до витягу з рішення Ужгородської міської ради №1053 від 20.09.2013 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок наступним юридичним, фізичним особам та фізичним особам-підприємцям: Товариству з обмеженою відповідальністю «МП ТРАНС», ідент. код 38415158, земельної ділянки (кадастровий номер :65:001:0053) площею 1,8766 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Огарьова, 15, з подальшою передачею в оренду строком на десять років до 20 вересня 2023 року (т.1 а.с.40).

Як вбачається з вимоги про повернення безпідставно збережених коштів від 06.11.2019 вих.№32.01-12/2254, яку Департамент міського господарства Ужгородської міської ради надіслав АТ «Кристалбанк», 18.03.2014 представником ТОВ «МП Транс» Петрушко О.Р. одержано проекти договору оренди землі для їх підписання, здійснення заходів з державної реєстрації права оренди землі та повернення одного примірнику департаменту. Разом з тим, відповідний договір не було підписано сторонами, у зв`язку із непогодженням ціни об`єкта оренди. В подальшому, 30.05.2016 департаментом повторно скеровано на поштову адресу товариства лист-пропозицію про укладення договору оренди землі та проекти відповідної угоди. Однак, станом на 06.06.2017 (момент переходу прав власності на об`єкти нерухомого майна), в т.ч. період 2019 року, ТОВ «МП Транс» не здійснено належних заходів в частині оформлення права користування землею, а саме: - не повернув підписаний примірник угоди департаменту; - не здійснив державну реєстрацію права оренди землі; - не здійснював оплати орендної плати (т.1 а.с.26).

З наведеного вище вбачається, що договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер :65:001:0053) площею 1,8766 га по вул. Огарьова, 15 у м. Ужгород між Ужгородською міською радою та ТОВ «МП Транс» не укладено.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Однак, матеріали справи не містять доказів реєстрації за ТОВ «МП Транс» права оренди земельної ділянки (кадастровий номер :65:001:0053) площею 1,8766 га по вул. Огарьова, 15 у м. Ужгород.

На підставі п. 2.3 рішення Ужгородської міської ради № 1992 від 04.06.2020 позивачу у справі -АТ Кристалбанк - надано згоду на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по вул. Огарьова, 15 у м. Ужгороді площею 1,8766 га в натурі з подальшою передачею її в оренду для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості .

Слід зазначити, що вище встановлені обставини сторонами не заперечуються.

Статтею 55 Конституції України закріплено гарантію кожному на захист прав і свобод у судовому порядку. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Нормами Господарського процесуального кодексу України визначено завдання господарського судочинства, зокрема це справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави

Згідно з ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У статті 5 ГПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), роз`яснив поняття «охоронюваний законом інтерес».

Так, поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Отже, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано в резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке охоплює цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень вказаних норм, суд, шляхом вчинення провадження у справах, здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Разом з тим, особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, якщо він передбачений чинним законодавством або договором. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, господарський суд виходить насамперед із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Виходячи зі змісту предмета та підстав позову, цей спір щодо права користування земельною ділянкою виник саме із земельних правовідносин, які згідно із статтею 3 Земельного кодексу України регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачено положеннями статті 152 Земельного кодексу України, згідно із частиною другою якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень частини третьої статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Зазначений у частині третій статті 152 Земельного кодексу України перелік способів захисту у земельних спорах не є вичерпним.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, процесуальним законом господарському суду надано право здійснювати захист порушених прав і законних інтересів у земельних правовідносинах іншими, ніж передбачено у статті 152 Земельного кодексу України, способами захисту, виходячи із їх ефективності.

Отже, у спорах щодо захисту прав на землю у визначенні предмета позову як способу захисту права та законного інтересу необхідно враховувати положення спеціальної норми статті 152 Земельного кодексу України, а також частини першої та другої статті 5 Господарського процесуального кодексу України.

В той же час, в даному випадку вимога про визнання відсутнім права користування земельною ділянкою не може бути предметом позову, оскільки не приведе до відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. В даному випадку, внаслідок задоволення позовних вимог не відбудеться нівелювання негативних наслідків і не відновиться користування конкретним матеріальним благом - земельною ділянкою.

У даній справі, заявлений позов фактично містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення (визнання відсутнім у позивача права користування) та не стосується захисту права цивільного, тобто задоволення такої вимоги не є ефективним способом захисту прав позивачів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 910/1356/13.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про визнання відсутнім права користування спірною земельною ділянкою є вимогою щодо встановлення певних фактів, які мають юридичне значення, і не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення судом такого факту може мати місце лише при розгляді іншого господарського спору, в якому будуть встановлюватись дані обставини, зокрема, у межах справи № 907/807/19 з посиланням на перебування якої у провадженні суду подано даний позов.

Крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо визнання відсутнім у позивача права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Однак, апелянтом, всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтверджували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на вищенаведене, Західний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Кристалбанк», зміни чи скасування рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.05.2021 у справі №907/265/20. Порушень норм процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі, судовою колегією не встановлено.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.05.2021 у справі №907/265/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Кристалбанк, вих. №01.07.2021/33вих від 01.07.2021 (вх. №01-05/2421/21 від 19.07.2021) залишити без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

3. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Плотніцький Б.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.09.2021.