ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" вересня 2021 р. Справа № 924/728/21

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Яроцького А.М., при секретарі судового засідання І.П. Адамчук, розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна"

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція"

про стягнення 244 480,95 грн.

Представники сторін: не з`явились

Процесуальні дії по справі, заяви, клопотання.

19.07.2021 до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна" до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" про стягнення 244 480,95 грн., з яких: 232 723,50 грн. основного боргу, 2 563,15 грн. 3% річних та 9 194,30 грн. втрат від інфляції, заявлених з підстав неналежного виконання договору поставки №17122/53-124-01-20-13138 від 24.12.2020.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Яроцькому А.М.

Ухвалою суду від 26.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12.08.2021 та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 16.08.2021.

Ухвалою суду від 12.08.2021 року підготовче засідання у справі №924/728/21 відкладено на 14.09.2021 року.

16.08.2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.

25.08.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву представника позивача.

Ухвалою суду від 14.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу №924/728/21 до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні на 23.09.2021.

Виклад позицій учасників судового процесу.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення 232 723,50 грн. основного боргу за договором поставки №17122/53-124-01-20-13138 від 24.12.2020 року, 2 563,15 грн. 3% річних та 9 194,30 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до укладеного між сторонами договору поставки №17122/53-124-01-20-13138 від 24.12.2020 року, позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 232 723,50 грн. Проте вказує позивач, відповідач умов договору не виконав, поставлений товар не оплатив, в результаті чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 232 723,50 грн. В зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання, позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував до стягнення з останнього 2 563,15 грн. 3% річних за період з 01.03.2021 по 12.07.2021 та 9 194,30 грн. інфляційних втрат за період з березня по червень 2021 року.

16.08.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує щодо позовних вимог. У відзиві зокрема зазначає про те, що позивач неправомірно здійснив обрахунок 3% річних з 01.03.2021 (вихідний день), а правомірним було б нарахувати останні з 02.03.2021. Стверджує, що відповідач вживав усіх можливих дій та заходів для проведення оплати поставленого позивачем товару. Звертає увагу суду на те, що відповідач не мав можливості здійснити оплату отриманого товару в строки визначені умовами Договору внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин, які не пов`язані з господарською діяльністю підприємства та не є наслідком його неефективної роботи, а через те, що компанія опинилась в умовах, незалежних від її волі та намірів. Вважає, що позивач неправомірно нарахував до стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції, не врахувавши при їх обрахунку висновки Верховного суду щодо цього питання, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.09.2020р. у справі №918/631/19, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 26.06.2020р. у справі №905/21/19, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

25.08.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, де останній зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідач не навів жодних належних та допустимих підстав для невиконання своїх зобов`язань за договором №17122/53-124-01-20-13138 від 24.12.2020 року. Вказує, що відповідач у відзиві на позовну заяву не зазначив в чому саме полягає помилка позивача при обрахунку до стягнення з відповідача сум інфляційних втрат, а також останній не надав контррозрахунку на підтвердження своїх заперечень. Зауважує, що строк оплати по договору визначений чітко у календарних днях без можливості перенесення строку на іншу дату у зв`язку з перенесенням робочих днів, а тому твердження відповідача про безпідставне включення 01.03.2021 року до строку обрахунку 3% річних є необґрунтованим. Окрім того, позивач зазначає, що сума ПДВ відповідно до законодавства та договору включена до суми договору (боргу), яку відповідач має сплатити, а тому твердження останнього про неправомірність включення сум ПДВ до суми боргу при обрахунку 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним.

Представники сторін в судове засідання 23.09.2021 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується судовою повісткою від 15.09.2021 наявною в матеріалах справи про повідомлення відповідача та направлення ухвали суду від 14.09.2021 року на адресу позивача визначну у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Окрім того, у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив здійснювати розгляд справи без його участі.

Будь-які не розглянуті судом клопотання, подані учасниками процесу в межах розгляду справи, в матеріалах справи №924/728/21 відсутні.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми ч. ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи та те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представників сторін за матеріалами справи.

Обставини, які є предметом доказування у справі, та докази, якими сторони підтверджують або спростовують їх наявність.

24.12.2020 між ДП "Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС") (Покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна" (Постачальник) укладено Договір поставки №17122/53-124-01-20-13138, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації №1, та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з пунктом 1.2. предметом поставки по даному договору є товар: код 09240000-3 згідно з ДК 021-2015 Продукти переробки нафти та вугілля.

Пунктами 3.1., 3.2. договору передбачено, що строк поставки товару становить протягом 30 календарних днів з дати укладення сторонами договору. Поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDP згідно з ІНКОТЕРМС 2020 на складі вантажоотримувача: за адресою: (Хмельницьке відділення ВП "Складське господарство"/ склад №3, 6 (інв.№2151), вул. Промислова 3/14а, вул.. Енергетиків, 36, м. Нетішин, Хмельницької області, 30100).

Ціна товару по договору становить 193 936,25 грн., крім того ПДВ 20% 38787,25 грн. Всього ціна договору: 232 723,50 грн. Ціна за одиницю товару кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією №1 (п.п. 4.1., 4.2. договору).

Оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки партії товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору, щодо його кількості та якості (пункт 5.1. договору).

Відповідно до пункту 6.1. договору сторони погодили, що приймання товару за якістю та кількістю здійснюється на складі вантажоотримувача відповідно до Інструкції №П-6 (1965р.) та №П-7 (1966р.), затверджених постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР, з наступними змінами і доповненнями та відповідно до вимог стандарту державного підприємства НАЕК "Енергоатом": "Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС" СОУ НАЕК 038:2017 (energoatom.com.uа).

Згідно з пунктами 6.2., 6.3., та 6.4. договору перехід права власності на товар за договором відбувається з дати поставки товару на склад вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам договору. Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної та/або накладної. З товаром постачальник надає покупцю видаткову накладну (в 3 примірниках).

Пунктом 7.1., 7.5. договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс - мажорних обставин, зазначених в п. 2 ст. 14-1 ЗУ "Про торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін. Доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є сертифікат торгово-промислової палати України або інших компетентних органів відповідно до діючого законодавства.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (пункт 11.1. договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтисками їх печаток.

Додатком №1 до договору оформлено специфікацію №1, в якій визначено найменування товару, технічні характеристики, кількість та ціну. Загальна вартість товару становить 232 723, 50 грн. з ПДВ.

Згідно видаткової накладної №БН102_200503 від 13.01.2021 на виконання умов договору, позивачем поставлено відповідачу товар на суму 232 723,50 грн. Товар отриманий представником відповідача 14.01.2021 року.

21.05.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію про погашення заборгованості за договором №17122/53-124-01-20-13138 від 24.12.2020 року. В підтвердження направлення претензії відповідачу позивач долучив опис вкладення у цінний лист, накладну Укрпошти від 21.05.2021 та рекомендоване повідомлення про вручення.

У відповідь на зазначену претензію листом №45-30-570/4143 від 26.03.2021 відповідач повідомив позивача, що заборгованість за спірним договором буде погашена за наявності відповідного фінансування

Оскільки, відповідач свої зобов`язання за договором №17122/53-124-01-20-13138 від 24.12.2020 року щодо оплати поставленого товару не виконав, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з останнього 244 480,95 грн., з яких: 232 723,50 грн. основного боргу, 2 563,15 грн. 3% річних за період з 01.03.2021 по 12.07.2021 та 9 194,30 грн. втрат від інфляції за період березня по червень 2021 року.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду:

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.12.2020 між ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС") (Покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна" (Постачальник) укладено Договір поставки №17122/53-124-01-20-13138, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації №1, та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов договору та Специфікації №1 від 24.12.2020, позивач поставив, а уповноважена особа відповідача прийняла товар на загальну суму 232 723,50 грн., що підтверджується видатковою накладною №БН102_200503 від 13.01.2021 на суму 232 723,50 грн. Товар отриманий представником відповідача 14.01.2021 року.

В свою чергу, відповідно до поданого до матеріалів справи відзиву на позовну заяву, відповідач не оспорює отримання товару за договором поставки №17122/53-124-01-20-13138 від 24.12.2020 на загальну суму 232 723,50 грн.

У ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

З пункту 5.1. договору вбачається, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки партії товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору, щодо його кількості та якості.

Відповідно до пункту 6.1. договору сторони погодили, що приймання товару за якістю та кількістю здійснюється на складі вантажоотримувача відповідно до Інструкції №П-6 (1965р.) та №П-7 (1966р.), затверджених постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР, з наступними змінами і доповненнями та відповідно до вимог стандарту державного підприємства НАЕК "Енергоатом": "Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС" СОУ НАЕК 038:2017 (energoatom.com.uа).

Таким чином, відповідач зобов`язаний був оплатити товар, отриманий за видатковою накладною протягом 45 календарних днів з дати поставки.

В порушення умов договору поставки №17122/53-124-01-20-13138 від 24.12.2020 року відповідач оплату за отриманий товар не здійснив.

Докази сплати відповідачем заборгованості у розмірі 232 723,50 грн. за спірним договором поставки в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, з огляду на доведеність порушення відповідачем зобов`язання з повної оплати товару за договором поставки №17122/53-124-01-20-13138 від 24.12.2020 року, відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем 232 723,50 грн., суд вважає заявлені позовні вимоги про стягнення 232 723,50 грн. основного боргу правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, посилання відповідача на важкий фінансовий стан не є підставою для звільнення від виконання грошових зобов`язань за договором поставки.

При здійсненні оцінки доводів відповідача щодо неправомірності здійснення обрахунку 3% річних з 01.03.2021, судом приймається до уваги позиція останнього з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ч. 3. ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Частина 5. ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання слід враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.

Як зазначалось вище, в п. 5.1 договору сторони передбачили, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки партії товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору, щодо його кількості та якості.

Згідно з видатковою накладною №БН102_200503 від 13.01.2021 на виконання умов договору, позивачем поставлено відповідачу товар на суму 232 723,50 грн. Товар отриманий представником відповідача 14.01.2021 року.

За таких обставин, враховуючи положення п. 5.1 договору відповідач зобов`язаний був оплатити товар, отриманий за наведеною видатковою накладною у строк по 28.02.2021 включно.

Однак 28.02.2021 було вихідним днем, а тому останній день строку оплати, згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України є перший за ним робочий день, а саме 01.03.2021. Прострочення виникає з 02.03.2021.

З огляду на прострочення відповідачем грошових зобов`язань за договором №17122/53-124-01-20-13138 від 24.12.2020 року, позивач просить суд стягнути нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 2 563,15 грн. 3% річних за період з 01.03.2021 по 12.07.2021 та 9 194,30 грн. інфляційних втрат за період з березня по червень 2021 року, про стягнення яких звернувся з вказаним позов до суду.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При перерахунку заявлених до стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання судом встановлено, що при обрахунку останніх позивачем до розрахунку безпідставно включено 01.03.2021, а тому за заявлені періоди, вимога про стягнення 2 563,15 грн. 3% річних підлягає задоволенню частково, в розмірі 2544,02 грн. У стягненні 19,13 грн. 3% річних обрахованих за 01.03.2021 належить відмовити.

При цьому, з приводу доводів відповідача щодо безпідставності нарахування 3% річних на суму податку на додану вартість (ПДВ) суд зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника сплатити 3 % річних поширюється на усю суму грошового зобов`язання, яке прострочив боржник. При цьому зважаючи на те, що ПДВ - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (податковий агент), то суми ПДВ є частиною грошового зобов`язання покупця. За таких обставин позивач правомірно нарахував 3 % річних на суму заборгованості відповідача з врахуванням ПДВ.

Посилання відповідача на норми Податкового кодексу України є безпідставними, оскільки стосуються об`єктів оподаткування, порядку визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг, механізму нарахування і сплати ПДВ. В той же час у даній справі позивач не здійснював нарахування ПДВ на суми 3% річних, які заявлені до стягнення.

В частині нарахувань втрат від інфляції судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19. Зокрема, при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19). Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19).

Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26.06.2020р. у справі №905/21/19 зазначив, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.

Аналогічного висновку щодо механізму нарахування інфляційних втрат дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020р. у справі №918/631/19.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення позивачем втрат від інфляції за період березень - червень 2021, суд дійшов висновку, що останні заявлені в межах максимального розміру, є правомірними та обґрунтованими, а тому 9 194,30 грн. втрат від інфляції підлягає стягненню з відповідача.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає за належне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 232 723,50 грн. основного боргу, 2544,02 грн. 3% річних та 9 194,30 грн. втрат від інфляції. У стягненні 19,13 грн. 3% річних належить відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового бору у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (30100, Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна" (04201, м. Київ, вул. Полярна, 17-А, ) 232 723,50 грн. основної заборгованості, 2544,02 грн. 3% річних, 9194,30 грн. втрат від інфляції та 3666,93 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

В частині стягнення 19,13 грн. 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складений та підписаний 29.09.2021.

Суддя А.М. Яроцький

Віддрук. 5 прим. (всім рек. листом з пов. про вручення):

1 - до справи;

2, 3 - позивачу - 04201, м. Київ, вул. Полярна, 17-А;

- представнику позивача - 04211, м. Київ, вул. Олександра Архипенка, буд. 8В, в. 126;

4, 5 - ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" - 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3;

- відповідачу - 30100, Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20.