ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2021 р. Справа №909/311/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді О.В. Зварич

суддів Т.Б. Бонк

В.М. Гриців,

розглянув у письмовому провадженні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кулев-Інвест» за №2021/07-05 від 06.07.2021 року (вх. № 01-05/2309/21 від 08.07.2021 року) та Фізичної особи-підприємця Рижика Миколи Михайловича б/н від 12.07.2021 року (вх. № 01-05/2367/21 від 14.07.2021 року)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2021 року (суддя Т.В. Стефанів; повний текст рішення складено 22.06.2021 року)

у справі № 909/311/21

за позовом: Фізичної особи-підприємця Рижика Миколи Михайловича (надалі ФОП Рижик М.М.)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кулев-Інвест» (надалі ТзОВ «Кулев-Інвест»)

про стягнення заборгованості за надані готельні послуги в розмірі 132100,00 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 1476,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 4809,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

12.04.2021 року Фізична особа-підприємець Рижик Микола Михайлович звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кулев-Інвест» про стягнення заборгованості за надані готельні послуги в розмірі 132100,00 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 1476,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 4809,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням договірних зобов`язань з боку відповідача в частині оплати за надані позивачем готельні послуги. За прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачу нараховано 3 % річних та інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2021 року у справі №909/311/21 (суддя Т.В. Стефанів) частково задоволено позов. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кулев-Інвест" на користь Фізичної особи-підприємця Рижика Миколи Михайловича заборгованість за надані готельні послуги в розмірі 121220,00 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 976,40 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2060,74 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кулев-Інвест" в дохід Державного бюджету України 2038,23 грн. судового збору. В частині стягнення основного боргу за надані готельні послуги в сумі 10880,00 грн., 3 % річних в сумі 499,60 грн., інфляційних втрат в сумі 2748,26 грн. - в позові відмовлено. В частині стягнення заявлених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 15000,00 грн. відмовлено (а.с. 93-100).

В ході розгляду справи суд встановив, що між ФОП Рижик М.М. (Виконавець) та ТзОВ "Кулев-Інвест" (Замовник) існували відносини щодо надання послуг. В підтвердження факту надання готельних послуг позивач подав суду акти здачі-прийняття наданих послуг. Всі акти, за виключенням актів від 13.02.2020 та від 29.01.2021, підписані та скріплені печатками обох сторін. Зі змісту названих актів вбачається, що сторонами досягнуто згоди з таких умов договору, як предмет та ціна договору. Отже, суд дійшов висновку, що між сторонами укладено договір про надання послуг у спрощений спосіб. Оскільки, позивачем та відповідачем у актах здачі-прийняття наданих послуг не погоджено строк оплати, такий обов`язок виник у відповідача зі спливом семиденного строку від дня пред`явлення вимоги, в даному випадку пред`явлення претензії (09.03.2021). Таким чином, суд визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення боргу за надані відповідачу послуги в сумі 121220,00 грн. В частині стягнення основного боргу в сумі 10880,00 грн. суд відмовив з підстав недоведеності надання послуг. Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає 3 % річних в розмірі 976,40 грн. за період прострочення з 10.03.2021 до 01.04.2021 та інфляційні втрати за період прострочення - березень 2021 року в сумі 2060,74 грн.

Щодо стягнення заявлених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 15000,00 грн. суд зазначив, що позивач не надав доказів сплати гонорару на користь адвоката. Подана позивачем довідка від 08.04.2021, складена адвокатом Кучеруком Т. М., не підтверджує факту перерахування коштів, оскільки не є фінансовим документом. Крім того, подані позивачем документи, а саме: позовна заява, відповідь на відзив підписані позивачем, хоча право на їх підписання договором було надано адвокату. Також суд зауважив, що в судових засіданнях сам позивач висловлював свою правову позицію щодо даного спору та самостійно здійснював свій захист. Отже, будь-яких дій, спрямованих на захист порушених прав та інтересів позивача адвокат не вчиняв. Відтак, у суду відсутні правові підстави для стягнення заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

ТзОВ «Кулев-Інвест» подало апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, суд не надав належної правової оцінки усім обставинам справи. Скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що гарантійним листом № 15 від 20.01.2021 відповідач гарантував позивачу саме оплату заборгованості за надані готельні послуги, які є предметом даного спору, оскільки у даному гарантійному листі не зазначено, що відповідач гарантує оплатити позивачу заборгованість за конкретно визначені та надані готельні послуги, а лише зазначено, що гарантує компенсацію заборгованості. Звертає увагу, що позивач не надав суду належним чином оформлених документів, котрі засвідчують факт укладення договору про надання основних готельних послуг, зокрема, заповнених анкет чи реєстрації, що може свідчити про те, що такий договір взагалі не був укладений. Крім того, вказує, що в актах надання послуг містяться рукописні доповнення, зроблені позивачем, про що він сам зазначає, а саме «крім оплати послуг», оскільки кожен акт містить такий запис «сторони жодних претензій один до одної не мають та не матимуть». Скаржник наголошує, що у зазначених актах напису «виправлено» немає, а виправлення, яке зроблено позивачем, не узгоджено між сторонами, оскільки на таких актах відсутні підписи сторін. Просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2021 року у справі № 909/311/21 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

ФОП Рижик М.М. подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає, що суд не повністю надав належну правову оцінку усім обставинам справи та прийняв рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, зазначає, що суд при прийнятті оскаржуваного рішення не взяв до уваги та відповідно не визнав два акти здачі-прийняття наданих послуг від 13.02.2020 та від 29.01.2021 і відповідно два рахунки на оплату послуг, на підставі яких виготовлені дані акти № 13/02 від 13.02.2020 на суму 2760,00 грн. та № 28/01 від 28.01.2021 на суму 18120,00 грн. Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги названі акти за надані готельні послуги у період з 20.01.2021 по 29.01.2021, тобто у той період, за який гарантував оплату відповідач у своєму листі. Також скаржник вважає, що місцевий господарський суд безпідставно не взяв до уваги довідку КП «Ізяславводоканал» від 04.06.2021, в якій стверджувалося, що працівники ТзОВ «Кулев-Інвест» дійсно працювали в зазначений період на реконструкції та будівництві каналізаційної системи і проживали в готелі «Явір». Крім того, скаржник не погоджується з здійсненим судом перерахунком 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вважає, що зобов`язання відповідача по оплаті послуг настали на наступний день після дати написання рахунку і передачі його відповідачу, а не із дати отримання відповідачем претензії. При цьому покликається на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 27.05.2019 справа № 910/20107/17, від 21.05.2019 справа № 916/2889/13, від 16.04.2019 справа № 922/744/18 тощо. Також скаржник вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні заявленої ФОП Рижиком М.М. суми витрат на правову допомогу. Скаржник покликається на правову позицію, викладену у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19, в якій Верховний Суд визначив перелік та види документів, які мають враховуватися судами, як належні та допустимі докази підтвердження понесених учасником витрат на професійну правничу допомогу. Просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2021 року у справі № 909/311/21 та ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму боргу за надані позивачем готельні послуги в розмірі 142100,00 грн., інфляційне збільшення боргу та 3 % річних та судові витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, подану відповідачем, у якому заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог обґрунтованим. Позивач зазначає, що працівники відповідача дійсно анкет не заповнювали, так як реєстрація їх в готелі проводилася згідно наказів директора ТзОВ «Кулев-Інвест» про їх відрядження. Але відсутність анкет не може спростовувати факт проживання працівників відповідача в готелі, і відповідно наявності боргу. Оплачувати за проживання індивідуально працівники відповідача не могли, так як обов`язок оплати, згідно договору був покладений на Товариство. Що стосується рукописних дописів в актах наданих послуг «крім оплати послуг», то ці дописи не є помилкою чи виправленням, як зазначає ТзОВ «Кулев-Інвест», а є лише доповненням, пропозицією чи уточненням іншої сторони, яка має право зробити своє доповнення до проекту того чи іншого документа, і ніяких «виправлень», чи будь-яких закреслень в цифрах чи тексті там немає. Просить у задоволенні апеляційної скарги ТзОВ «Кулев-Інвест» на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2021 у справі № 909/311/21 відмовити повністю.

Апеляційне провадження у справі

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2021 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №909/311/21 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: Т.Б. Бонк, В.М. Гриців.

Згідно з ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 року, від 29.07.2021 року (головуючий-суддя О.В. Зварич, судді: Т.Б. Бонк, В.М. Гриців) відкрито апеляційне провадження у справі № 909/311/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кулев-Інвест» та апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Рижика Миколи Михайловича та ухвалено здійснити перегляд рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2021 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Сторони у справі обізнані з порядком розгляду даної справи шляхом надсилання на їх електронні адреси ухвал Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 року, від 29.07.2021 року у справі № 909/311/21.

Обставини справи

Як зазначає позивач у позовній заяві, ТзОВ "Кулев-Інвест" в липні 2019 року уклало договір з ФОП Рижиком М.М. про надання готельних послуг працівникам ТзОВ "Кулев-Інвест", які виконували роботи з реконструкції та будівництва каналізаційної системи в м. Ізяслав Хмельницької області на коритсь КП «Ізяславводоканал».

Договір укладено, шляхом прийняття позивачем заявки відповідача на бронювання готельних номерів у готелі «Явір», що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Незалежності, 16, за допомогою телефонного зв`язку.

На підтвердження факту надання готельних послуг позивач подав суду копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг): від 09.10.2020 - на суму 31290,00 грн.; від 09.11.2020 - на суму 19980,00 грн.; від 23.11.2020 - на суму 13160,00 грн.; від 07.12.2020 - на суму 15980,00 грн.; від 18.12.2020 - на суму 16170,00 грн.; від 30.12.2020 - на суму 14700,00 грн., від 16.01.2021 - на суму 9940,00 грн. У даних актах в графі «сторони жодних претензій одна до одної не мають та не матимуть» позивачем (Виконавцем) дописано «крім оплати послуг». Вказані акти підписані та скріплені печатками обох сторін (а.с. 17-21).

Також позивач додав до позовної заяви акти від 13.02.2020 - на суму 2760,00 грн. та від 29.01.2021 - на суму 18120,00 грн., які підписані лише ним (а.с. 16, 21 на звороті).

Акти здачі-прийняття наданих послуг позивач направив на адресу відповідача 23.03.2021, про що свідчить опис вкладення в лист та фіскальний чек Укрпошти (а.с. 22).

Зазначені акти здачі-прийняття наданих послуг вручені відповідачу 29.03.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 059 (а.с. 22 на звороті).

В матеріалах справи містяться копії рахунків, виставлених позивачем відповідачу на оплату за жовтень 2020 року - січень 2021 року, загальна сума яких складає 142100,00 грн. (а.с. 11-13).

Також наявні в матеріалах даної справи копії наказів ТзОВ "Кулев-Інвест" про відрядження працівників в м. Ізяслав для виконання монтажних робіт, за період серпень 2020 року - жовтень 2020 року, які вказують на те, що саме ці працівники проживали в готелі позивача (а.с. 14-15, 49).

Відповідач надіслав позивачу лист вих. № 15 від 20.01.2021, в якому ТзОВ «Кулев-Інвест» гарантувло позивачу компенсацію заборгованості до 05.02.2021 в сумі 111220,00 грн., а також оплату подальших рахунків за надані послуги у період з поточної дати до 05.02.2021 (а.с. 8).

Позивач звертався до відповідача з претензією № 8 від 24.02.2021 про сплату заборгованості на загальну суму 132100,00 грн. Претензію відповідач отримав 01.03.2021, про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення 972 (а.с. 9-10).

Наведені обставини стали підставою звернення позивача до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за надані готельні послуги в розмірі 132100,00 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 1476,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 4809,00 грн.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Частиною 1 статті 218 Цивільного кодексу України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що відсутність договору у письмовій формі, як окремого документа не свідчить про відсутність факту його укладення.

Зі змісту наявних в матеріалах справи копій актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) вбачається, що сторонами досягнуто згоди з таких умов договору, як предмет та ціна договору. Відповідач без жодних зауважень прийняв надані послуги, що засвідчив підписом свого представника та печаткою Товариства, крім двох актів від 13.02.2020 - на суму 2760,00 грн. та від 29.01.2021 - на суму 18120,00 грн., які підписані лише позивачем.

Що стосується рукописних дописів в актах наданих послуг «крім оплати послуг», то ці дописи не є помилкою чи виправленням, як зазначає скаржник - ТзОВ «Кулев-Інвест», а є лише доповненням, пропозицією чи уточненням іншої сторони, яка має право зробити своє доповнення до проекту того чи іншого документа, і ніяких «виправлень», чи будь-яких закреслень в цифрах чи тексті там немає.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами укладено договір про надання послуг у спрощений спосіб. Доказів припинення дії договору про надання послуг, укладеного у спрощений спосіб, будь-яким передбаченим Законом способом сторонами суду не подано, як і не надано доказів відмови відповідача (Замовника) від одержання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч.ч. 3, 5 ст. 626 названого Кодексу договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

В силу приписів частини 1 статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 ГК України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (с. 525 ЦК України.

Згідно з нормами статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В матеріалах судової справи № 909/311/21 відсутні докази оплати відповідачем наданих готельних послуг.

Оскільки позивач та відповідач в актах здачі-прийняття наданих послуг не погодили строків оплати, такий обов`язок виник у відповідача зі спливом семиденного строку від дня пред`явлення вимоги, в даному випадку - пред`явлення претензії.

Як підтверджено матеріалами справи, претензія про сплату боргу отримана відповідачем 01.03.2021. Відтак обов`язок оплатити за надані послуги у відповідача виник 09.03.2021, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.

На думку колегії суддів, помилковими є доводи скаржника (ТзОВ «Кулев-Інвест») про те, що обов`язок оплати лежить на особах, що проживали у готелі, оскільки послуги надавалися саме юридичній особі, про що свідчить відповідна печатка та підпис представника Товариства на актах здачі-прийняття наданих послуг. Більше того, матеріали справи, а саме накази Товариства підтверджують факт направлення Товариством своїх працівників у відрядження.

Таким чином, аналіз вищеописаних правових норм та матеріалів даної справи дають підстави для висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ТзОВ «»Кулев-Інвест» на користь ФОП Рижика М.М. основного боргу за надані послуги в сумі 121220,00 грн., які підтверджені актами здачі-прийняття наданих послуг, підписаними та скріпленими печатками обох сторін, крім двох актів від 13.02.2020 - на суму 2760,00 грн. та від 29.01.2021 - на суму 18120,00 грн., які підписані лише позивачем.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання з оплати за надані готельні послуги, позивач при заявленні позову нарахував до стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 4809,00 грн. та 3% річних в розмірі 1476,00 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд здійснив перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, при цьому взявши до уваги суму боргу, яка становить 121220,00 грн., дійшов висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 2060,74 грн. інфляційних втрат за період прострочення березень 2021 року та 3 % річних в розмірі 976,40 грн. за період прострочення з 10.03.2021 по 01.04.2021, в решті інфляційних втрат в розмірі 2748,26 грн. та 3 % річних в сумі 499,60 грн. у задоволенні позову відмовив.

За наслідками перевірки здійсненого судом першої інстанції розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних суд апеляційної інстанції встановив, що він є арифметично вірним.

Колегія суддів не бере до уваги покликання скаржника ФОП Рижика М.М. на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 27.05.2019 справа №910/20107/17, від 21.05.2019 справа № 916/2889/13, від 16.04.2019 справа № 922/744/18, оскільки правовідносини у даних справах не є подібними до правовідносин між сторонами у справі №909/311/21.

Щодо тверджень скаржника ФОП Рижика М.М. про безпідставність висновку суду першої інстанції про відмову у стягненні заявленої ним суми витрат на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн., суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 124 ГПК України у позовній заяві позивач зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме 15000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3)ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ФОП Рижик М.М. надав: договір про надання правової допомоги від 08.04.2021, укладений між адвокатом Кучерук Тарасом Михайловичем та Рижиком Миколою Михайловичем; ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Кучерук Тарасом Михайловичем, серія АО № 1027550 від 08.04.2021; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, серії ЗР № 21/2696 від 24.09.2020 та довідку адвоката від 08.04.2021, в якій вказано на факт проведення оплати за вказаним вище договором (а.с. 25, 27, 28-29, 31).

Згідно з п. 1.1 договору предметом даного договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 1.2 договору на виконання п. 1.1 договору Клієнт надає право (уповноважує) Адвоката при здійсненні своїх повноважень, зокрема, представляти Клієнта в судах всіх інстанцій, у тому числі місцевих судах (загальних, господарських, адміністративних), судах апеляційної та касаційної інстанцій (загальних, господарських, адміністративних), Верховному Суді, Конституційному Суді України з усіма правами наданими позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику, скаржнику, заінтересованій особі стороні виконавчого провадження та захиснику Клієнта незалежно від його процесуального статусу (потерпілий, затриманий, підозрюваний, обвинувачений, підсудний, свідок тощо).

Адвокат зобов`язується надати правову допомогу Клієнту із представництва та захисту прав та інтересів останнього в судах, органах державної влади , на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору. Підготувати позовну заяву до ТзОВ «Кулев-Інвест» про стягнення заборгованості за надані готельні послуги. Клієнт зобов`язується сплатити гонорар Адвокату в розмірі 15000,00 грн. (підпункт 2.1.1 пункту 2.1, підпункт 2.3.1 пункту 2.3 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, подані позивачем документи, а саме: позовна заява, відповідь на відзив підписані позивачем, хоча право на їх підписання договором було надано адвокату (а.с. 1-6, 73-65). В судових засіданнях 14.05.2021, 15.06.2021 сам позивач висловлював свою правову позицію щодо даного спору та самостійно здійснював свій захист, про що свідчать відповідні протоколи судових засідань (а.с. 79-81, 89-90).

Водночас, подана позивачем довідка від 08.04.2021, складена адвокатом Кучеруком Т.М., не підтверджує факту перерахування коштів, оскільки не є фінансовим документом. Факт проведення оплати має бути підтверджений видатковим касовим ордером, квитанцією або у випадку безготівкового розрахунку - платіжним дорученням, які суду в даному випадку не подані.

Колегія суддів зауважує, що в матеріалах даної господарської справи відсутній акт виконаних робіт з детальним описом наданих адвокатом послуг з надання правової допомоги позивачу.

Отже, з наведеного вбачається, що будь-яких дій, спрямованих на захист порушених прав та інтересів позивача адвокат не вчиняв.

З огляду на все вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у місцевого господарського суду були відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Безпідставними, на думку суду апеляційної інстанції, є посилання скаржника ФОП Рижика М.М. на правову позицію, викладену Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 16.04.2020 справа № 727/4597/19, оскільки правовідносини у даній справі не є аналогічними правовідносинам у справі № 909/311/21

Таким чином, доводи скаржників не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційних скарг, ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2021 року у справі №909/311/21.

Відповідно до ч.1, 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу ТзОВ «Кулев-Інвест» без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційний господарський суд не здійснює розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги ФОП Рижика М.М., оскільки скаржник в силу Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кулев-Інвест» за №2021/07-05 від 06.07.2021 року (вх. № 01-05/2309/21 від 08.07.2021 року) та Фізичної особи-підприємця Рижика Миколи Михайловича б/н від 12.07.2021 року (вх. № 01-05/2367/21 від 14.07.2021 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2021 у справі № 909/311/21 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2021 у справі № 909/311/21, поданої ТзОВ «Кулев-Інвест», покласти на зазначеного скаржника.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Т.Б. Бонк

Суддя В.М. Гриців