РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.09.2021Справа № 910/11771/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ДАКОТА» (03057, м.Київ, вул. Гетьмана Вадима, будинок 1-А, офіс 1021, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОБІ» ( 04071, м. Київ, вул. Електриків, буд.4, )

про стягнення 39 948,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД ДАКОТА» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОБІ» про стягнення 39 948,83 грн заборгованості (з яких 37 980,00 грн основного боргу, 530,83 грн 3% річних, 1438,00 грн інфляційних втрат), за поставлений товар за видатковими накладними №5905 від 26.11.2019 та № 821 від 13.03.2020, виконані роботи за актом №2660 від 31.10.2019.

У позовній заяві позивачем заявлено клопотання про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 26.07.2021 відкрив провадження у справі № 910/11771/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надав строк для реалізації процесуальних прав, клопотання позивача про витребування доказів судом залишено без розгляду через невідповідність вимогам ч.2 ст.170 ГПК України.

Згідно повідомлень про вручення поштових відправлень, ухвалу суду від 26.07.2021 позивач отримав - 02.08.2021, відповідач - 02.08.2021 (поштове відправлення №670).

12.08.2021 засобами поштового зв`язку позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій повідомив про сплату 37 200,00 грн основного боргу та заявив вимоги про стягнення 780,00 грн основного боргу - заборгованості за виконані роботи за актом № 2660 від 31.10.2019, 530,83 грн 3% річних, 1438,00 грн інфляційних втрат. Вказана заява прийнята судом до розгляду відповідно до ст. 42 ГПК України.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

За усною домовленістю між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД ДАКОТА» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОБІ» (відповідач) щодо поставки товару: шини та надання послуг із проведення їх заміни на автомобілі; позивач виставив рахунки на оплату №8183 від 31.10.2019 на суму 780,00 грн. вартості виконаних робіт, № 8984 від 26.11.2019 на суму 24 000,00 грн, № 1359 від 11.03.2020 на суму 13200,00 грн вартості товару.

За видатковими накладними № 5905 від 26.11.2019 на суму 24 000,00 грн, № 821 від 13.03.2020 на суму 13 200,00 грн відповідач отримав у відповідача обумовлений товар: шини.

За Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2660 від 31.10.2019 на суму 780,00грн позивачем було надано відповідачу послуги із зняття колеса, встановлення. підкачування шин, ремонту шини із заміною вентильного подовжувача).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував про невиконання відповідачем зобов`язання із оплати поставленого товару за видатковими накладними №5905 від 26.11.2019 та № 821 від 13.03.2020та виконаних робіт за актом №2660 від 31.10.2019 та відповідно наявність заборгованості відповідача на загальну суму 37 980,00 грн. За прострочення виконання зобов`язання з оплати вартості товару за видатковою накладною № 821 від 13.03.2020 позивачем нараховано до стягнення з відповідача 530,83 грн 3% річних, 1438,00 грн інфляційних втрат за період з 17.03.2020 по 17.07.2021.

У процесі розгляду справи позивач подав заяву про зменшення заявлених вимог, яка прийнята судом, відповідно до якої заявив вимоги до відповідача про стягнення 780,00 грн основного боргу - заборгованості за виконані роботи за актом № 2660 від 31.10.2019, 530,83 грн 3% річних, 1438,00 грн інфляційних втрат, повідомив про оплату відповідачем 07.07.2021 заборгованості у сумі 37 200,00 грн - вартості отриманого товару за видатковими накладними.

Розглянувши спір по суті заявлених вимог, суд зазначає таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як визначено частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, позивач шляхом поставки товару та виконання робіт, виставлення рахунків а відповідач шляхом їх прийняття, взяли на себе зобов`язань щодо виконання домовленостей, створили певні права та обов`язки, які аналогічні цивільним правам та обов`язкам сторін за договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Як роз`яснено в п. 1.7. Розділу 1 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач на виконання своїх зобов`язань здійснив поставку визначеного у видаткових накладних № 5905 від 26.11.2019 на суму 24 000,00 грн, № 821 від 13.03.2020 на суму 13 200,00 грн товару на загальну суму 37 200,00 грн.

Судом враховано, що видаткова накладна № 5905 від 26.11.2019 на суму 24 000,00 гн відповідачем не підписана.

Водночас, враховуючи перерахування відповідачем коштів за платіжними дорученнями № 2711 від 07.07.2021 на суму 13200,00 грн та № 2712 від 07.07.2021 на суму 24 000,00 грн в якості оплати за виставленими позивачем рахунками № 1359, № 8984, відповідач визнав факти отримання товару та наявність обов`язку із здійснення розрахунків за нього.

Щодо виконання відповідачем зобов`язання з оплати 780,00 грн вартості виконаних робіт за актом №2660 від 31.10.2019, судом встановлено, що примірник доданого до позову акту відповідачем не підписаний.

Доказів висловлення відповідачем зауважень щодо вартості, обсягу виконаних робіт за вказаним актом, у т.ч. після отримання позовної заяви та станом на час розгляду справи по суті спору, суду не надано.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що за наявними матеріалами не встановлено факт звернення позивача із претензією до відповідача про сплату вартості виконаних робіт за актом №2660 від 31.10.2019, суд приймає в якості вимоги відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України позовну заяву у даній справі.

Оскільки позовну заяву надіслано відповідачу 19.07.2021 поштовим відправленням № 004 і повернено відправнику поштовим відділенням Укрпошта 04.08.2021 із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання», суд дійшов висновку, що строк оплати вартості виконаних робіт у сумі 780,00 грн за вказаним актом, станом на час розгляду справи по суті заявлених вимог є таким що настав.

За відсутності доказів здійснення розрахунків у сумі 780,00 грн станом на час розгляду справи по суті спору, вимоги позивача про стягнення з відповідача 780,00 грн основного боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Наданими доказами та обставинами договірних відносин підтверджено, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати 13200,00 грн вартості отриманого товару за видатковою накладною № 821 від 13.03.2020, у т.ч. враховуючи визнання ним боргу шляхом оплати 07.07.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку 530,83 грн 3% річних, 1438,00 грн інфляційних втрат за період з 17.03.2020 по 17.07.2021, нарахування яких здійснено на суму 13 200,00 грн, суд зазначає, що наданими позивачем доказами підтверджено оплату вартості товару за цією накладною відповідачем 07.07.2021, тому належними до стягнення є 516,65 грн 3% річних та 1 437,49 грн інфляційних втрат за період з 17.03.2020 по 06.07.2021 прострочення.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів звільнення від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, суду не надав, стверджувань позивача не спростував.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ДАКОТА» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення 780,00 грн основного боргу, 516,65 грн 3% річних та 1 437,49 грн інфляційних втрат. В решті позову належить відмовити у зв`язку із безпідставністю нарахування.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 233, 236-240, 250-252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОБІ» ( 04071, м. Київ, вул. Електриків, буд.4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ДАКОТА» (03057, м.Київ, вул. Гетьмана Вадима, будинок 1-А, офіс 1021, ) 780 (сімсот вісімдесят) грн. 00 коп основного боргу, 516 (п`ятсот шістнадцять) грн. 65 коп 3% річних та 1 437 (одну тисячу чотириста тридцять сім) грн. 49 коп інфляційних втрат, 2257 (дві тисячі двісті п`ятдесят сім) грн. 87 коп витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак