ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2021 р. Справа№ 910/1161/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Круторогова С.І.;

від відповідача : Томкін О.Ю. Будник О.К.,

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Рамбурс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 року (дата підписання повного тексту 07.06.2021 року)

у справі №910/1161/21 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом Фермерського господарства "ОЛЬГА"

до Приватного акціонерного товариства "Рамбурс"

про стягнення 1 876 675,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "ОЛЬГА" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рамбурс" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 1 876 675,86 грн, а саме 1 641 586,55 грн основної заборгованості, 46 292,65 грн інфляційних втрат, 117 895,26 грн 20% річних 70 901,40 грн пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договорами поставки сільськогосподарської продукції №64/-[2]-20 від 24.02.2020 року, №67/-[2]-20 від 27.02.2020 року, №70/-[2]-20 від 28.02.2020 року, №71/-[2]-20 від 03.03.2020 року, №72/-[2]-20 від 02.03.2020 року, №76/-[2]-20 від 06.03.2020 року, а саме в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар, у відповідача виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Рамбурс" на користь Фермерського господарства "ОЛЬГА" основний борг у розмірі 1 64 586,55 грн, пеню у розмірі 70 901,40 грн, інфляційні втрати у розмірі 46 292,65 грн, 20% річних у розмірі 117895,26 грн та судовий збір у розмірі 28150,14 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Рамбурс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема, ч. 2 ст. 217, ч. ст. 230, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 549, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Так, скаржник, зокрема, вказав, що під час розгляду даної справи в суді першої інстанції було вирішено справу без надання позивачем доказів виконання ним зобов`язань за договорами поставки та на підставі неналежних доказів, що свідчить про незаконність оскаржуваного рішення.

Відповідачем з позивачем укладено шість договорів поставки. 31 з 46 товарно-транспортних накладних щодо транспортування товару на виконання договорів поставки (надалі - ТТН), копії яких надані суду першої інстанції, мають недоліки, які унеможливлюють їх використання як достовірних, належних, допустимих доказів у справі, оскільки відомості, вказані в ТТН, про вагу товару у пункті навантаження та у пункті розвантаження суттєво відрізняються у бік збільшення ваги.

Тобто, суд першої інстанції не маючи доказів виконання позивачем своїх зобов`язань, встановлених п. 7 договорів поставки сільськогосподарської продукції №64/-[2]-20 від 24.02.2020 року, №67/-[2]-20 від 27.02.2020 року, №70/-[2]-20 від 28.02.2020 року, №71/-[2]-20 від 03.03.2020 року, №72/-[2]-20 від 02.03.2020 року, №76/-[2]-20 від 06.03.2020 року, щодо надання відповідачу оригіналів ТТН, не встановивши дату та спосіб виконання позивачем вказаних зобов`язань, визнав встановленими недоведені обставини, а саме виконання позивачем своїх зобов`язань за вказаними договорами поставки в частині надання відповідачу оригіналів ТТН, виникнення у відповідача обов`язку здійснити оплату за поставлений товар та факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання.

Крім того, судом першої інстанції не було надано правової оцінки фактам суттєвої різниці ваги товару, вказаної у ТТН, між вагою товару завантаженого та вагою товару вивантаженого у місці поставки.

Також, за твердженням скаржника, ні законодавчими актами, ні умовами договорів поставки, укладених між сторонами, не передбачено направлення покупцем постачальнику будь-яких листів, вимог, претензій у разі ненадання йому постачальником оригіналів документів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2021 року вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Пашкіна С.А., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Пашкіна С.А., Шапран В.В., відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи №910/1161/21 на 07.09.2021 року.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 року враховуючи перебування судді Пашкіної С.А. та судді Шапрана В.В., які не є головуючими суддями (суддями-доповідачами), у відпустці, справу №910/1161/21 передано на повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2021 року, справу № 910/1161/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв справу №910/1161/21 до провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Рамбурс" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М. своєю ухвалою від 02.11.2020 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву на 15.09.2021 року у відповідності до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

09.08.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що безумовним підтвердженням отримання відповідачем товару за договором та оригіналів документів згідно їх умов являються підписані відповідачем видаткові накладні за всіма договорами, проведення відповідачем оплати у сумі, більшій ніж 83 % ціни договорів, реєстрація податкових накладних, що сторонами відображено у податковому обліку відповідно. Крім того, з боку відповідача не існує заперечень щодо кількості фактично прийнятого від позивача товару, оскільки в судових засіданнях представник відповідача вказував про підписання відповідачем видаткових накладних.

За спірними правовідносинами за твердженням позивача, що склалися між сторонами, останній на виконання передбачених умов договору поставив відповідачу товар, а відповідач в порушення умов договору не здійснив остаточний розрахунок із позивачем за укладеним договором, що достеменно встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Представники скаржника в судовому засіданні 15.09.2021 року підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити рішення господарського суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні 15.09.2021 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Рамбурс» - задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, між Фермерським господарством "ОЛЬГА" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Рамбурс" (покупець) були укладені договори поставки сільськогосподарської продукції (далі - договори поставки) №64/-[2]-20 від 24.02.2020 року щодо поставки до 02.03.2020 року включно кукурудзи 3 кл у кількості 500 метричних тон +/-10% залікової ваги за ціною 4 900,00 грн за тону на суму 2 449 998,00 грн (у тому числі ПДВ 408 333,00 грн), №67/-[2]-20 від 27.02.2020 року щодо поставки до 06.03.2020 року включно кукурудзи 3 кл у кількості 400 метричних тон +/-10% залікової ваги за ціною 4 850,00 грн за тону на суму 1 940 001,60 грн (у тому числі ПДВ 323 333,60 грн), №70/-[2]-20 від 29.02.2020 року щодо поставки до 29.02 2020 року включно кукурудзи 3 кл 126,88 метричних тон +/-10% залікової ваги за ціною 4 716,67 грн за тону на суму 598 451,34 грн (у тому числі ПДВ 99 741,89 грн), №71/-[2]-20 від 03.03.2020 року щодо поставки до 12.03.2020 року включно кукурудзи 3 кл 800,00 метричних тон +/-10% залікової ваги за ціною 4 820,00 грн за тону на суму 3 856 003,20 грн (у тому числі ПДВ 642 667,20 грн), №72/-[2]-20 від 02.03.2020 року щодо поставки до 03.03.2020 року включно кукурудзи 3 кл 81,8 метричних тон +/-10% залікової ваги за ціною 4 685,23 грн за тону на суму 383 251,98 грн (у тому числі ПДВ 63 875,33 грн), №76/-[2]-20 від 06.03.2020 року щодо поставки до 15.03.2020 року включно кукурудзи 3 кл 344,82 метричних тон +/-10% залікової ваги за ціною 4 850,00 грн за тону на суму 1 672 378,38 грн (у тому числі ПДВ 278 729,73 грн).

Загалом за вказаними договорами поставки позивач зобов`язався поставити відповідачу 2 253,5 метричних тон +/-10% залікової ваги кукурудзи 3 кл (далі - товар).

Відповідно до п. 7 кожного із вказаних договорів поставки встановлено, зокрема, таке:

Покупець оплачує 80% вартості поставленого Товару протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання нижчезазначених документів:

- Договір - сканована копія по електронній пошті;

- Рахунок-фактура - сканована копія по електронній пошті;

- Видаткова накладна - сканована копія по електронній пошті;

- Товарно-транспортна накладна (з відміткою про прийняття у місці поставки на зерновому складу) - сканована копія по електронній пошті.

Вищевказані документи повинні бути передані Покупцеві поштою, кур`єрською доставкою чи представником Продавця.

Оригінали документів, перелічених вище, в тому числі видаткова накладна, як доказ поставки, товарно-транспортна накладна при авто перевезенні з відміткою вантажоодержувача, повинні бути передані Покупцеві протягом 5 (п`яти) робочих днів після здійснення поставки товару.

Балансовий платіж (20% вартості товару) у розмірі, що дорівнює сумі податкового кредиту з ПДВ (тут та надалі в розумінні Податкового кодексу України), Покупець оплачує протягом 3 (трьох) банківських днів з дати наступної за днем настання останньої з цих подій:

розвантаження Товару в місці поставки;

отримання оригіналів документів, перелічених в п. 7 договору;

реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в електронній формі.

В абзаці першому пункту 10 кожного із договорів поставки сторони встановили, що у разі неповної передачі Покупцеві товаросупровідної документації, передбаченої п. 7 даного договору, покупець вправі застосувати до постачальника затримку 20% оплати Товару до моменту усунення Постачальником відповідного порушення.

Отже, уклавши договори поставки позивач та відповідач, зокрема, визначили порядок сплати балансового платежу (20% вартості товару), а саме, відповідач сплачує його протягом 3 (трьох) банківських днів з дати наступної за днем настання останньої з цих подій:

1. розвантаження товару в місці поставки;

2. отримання оригіналів документів, перелічених в п. 7 договору;

3. реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в електронній формі.

Позивач (постачальник) зобов`язався протягом 5 (п`яти) робочих днів після здійснення поставки товару надати відповідачу (покупцеві) поштою, кур`єрською доставкою чи представником продавця оригінали документів щодо поставки товару (у тому числі й оригінали товарно-транспортних накладних).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Позивач та відповідач абзацом першим пункту 10 кожного з договорів поставки встановили порядок дій у випадку ненадання позивачем відповідачу оригіналів документів, перелік яких міститься у пункті 7 договору поставки, - покупець (відповідач) вправі застосувати до постачальника (позивача) затримку 20% оплати Товару.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зокрема, встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В матеріалах справи наявні копії видаткових накладних, надані позивачем, щодо здійснення позивачем поставок товару.

Так, відповідно до договору поставки №64/-[2]-20 від 24.02.2020 року складені: видаткова накладна №14 від 25.02.2020 року щодо поставки 193,66 тон товару, видаткова накладна №15 від 26.02.2020 року щодо поставки 139,08 тон товару, видаткова накладна №18 від 28.02.2020 року щодо поставки 180,8 тон товару. Загалом за договором поставлено 513,54 тон товару.

Відповідно до договору поставки №67/-[2]-20 від 27.02.2020 року складені: видаткова накладна №20 від 01.03.2020 року щодо поставки 127,2 тон товару, видаткова накладна №19 від 29.02.2020 року щодо поставки 50,42 тон товару. Загалом за договором поставлено 177,62 тон товару.

Відповідно до договору поставки №70/-[2]-20 від 28.02.2020 року складена видаткова накладна №21 від 29.02.2020 року щодо поставки 126,88 тон товару.

Відповідно до договору поставки №71/-[2]-20 від 03.03.2020 року складені: видаткова накладна №23 від 03.03.2020 року щодо поставки 739,28 тон товару, видаткова накладна №26 від 04.03.2020 року щодо поставки 52,76 тон товару. Загалом за договором поставлено 792,04 тон товару.

Відповідно до договору поставки №72/-[2]-20 від 02.03.2020 року складена видаткова накладна №22 від 02.03.2020 року щодо поставки 81,8 тон товару.

Відповідно до договору поставки №76/-[2]-20 від 06.03.2020 року складені: видаткова накладна №32 від 10.03.2020 року щодо поставки 221,44 тон товару, видаткова накладна №33 від 11.03.2020 року щодо поставки 123,38 тон товару. Загалом за договором поставлено 344,82 тон товару.

Транспортування товару до місця поставки (Одеська область, пгт Нові Беляри «Боріваж»-зерновий склад) здійснюється на підставі товарно-транспортних накладних (ТТН).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Як вбачається з матеріалів справи останні не містять, а позивачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказів надсилання/передачі позивачем відповідачу оригіналів ТТН, як того вимагають умови договорів.

При цьому, колегія суддів відзначає, що копії ТТН, які наявні в матеріалах справи, а саме №СТ 21 від 03.03.2020 року, №СТ 25 від 03.03.2020 року, №РА55158 від 29.02.2020 року, №СТ 27 від 2.03.2020 року, №СТ 20 від 02.03.2020 року, №СТ 28 від 02.03.2020 року, №РА 2131 від 03.03.2020 року, №СТ 22 від 02.03.2020 року, №СТ 29 від 02.03.2020 року, №РА 2132 від 03.03.2020 року, №СТ 25 від 02.03.2020 року, №СТ 21 від 02.03.2020 року, №СТ 26 від 02.03.2020 року, №СТ 30 від 02.03.2020 року, №СТ 31 від 2.02.2020 року, №РА 125335 від 25.02.2020 року, №125333 від 25.02.2020 року, №РА 125334 від 25.02.2020 року, №РА 002 від 26.02.2020 року, №РА 23 від 26.02.2020 року, №РА 001 від 26.02.2020 року, №РА 18888 від 26.02.2020 року, №РА 1460 від 26.02.2020 року, №РА 1521 від 26.02.2020 року, №РА 1016 від 26.02.2020 року, №РА 040291 від 28.02.2020 року, №РА 0301 від 29.02.2020 року, №РА 55159 від 01.03.2020 року, №РА 55156 від 29.02.2020 року, №ЧЛ 2 від 10.03.2020 року, №ЧЛ 4 від 11.03.2020 року містять суттєві відмінності в показниках, зазначених у ТТН, зокрема, щодо ваги товару у пунктах завантаження та у місці поставки, де здійснено розвантаження товару з транспортних засобів.

Водночас, копії ТТН №РА107 від 28.02.2020 року, №РА 118 від 28.02.2020 року, №РА 008 від 28.02.2020 року, №РА 1313 від 02.03.2020 року, №РА 154 від 02.03.2020 року не містять штампів, печаток, будь-якої інформації про доставку товару вантажу на портовий термінал Товариства з обмеженою відповідальністю «БОРІВАЖ» (місце поставки).

Тобто, ТТН, які містяться в матеріалах справи не відповідають вимогам, передбаченими п. 7 договорів поставки, а відтак не можуть бути належними та допустимими доказами виконання постачальником (позивачем) зобов`язань за договорами поставки щодо поставки товару та доставки його до місця поставки.

Наявність або відсутність доказів надання (передачі) позивачем відповідачу оригіналів ТТН має наслідком встановлення обставини настання або ненастання однієї з трьох подій, з настанням яких у відповідача виникає або не виникає обов`язок щодо сплати 20% вартості товару за кожним з договорів поставки.

Щодо копій роздрукованих податкових накладних доданих до позовної заяви, як на підставу для сплати балансового платежу (20% вартості товару), колегія суддів відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, копії податкових накладних не містять відомостей (печатки) про накладання на них електронного цифрового підпису голови Фермерського господарства «Ольга» (відсутні відомості про підписання головою Фермерського господарства «Ольга» податкових накладних), не містять штампу «ЗАРЕЄСТРОВАНО В ЄРПН» (такий штамп разом із документом «Квитанція№1», копії яких матеріали справи не містять, свідчать про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних).

Тобто, як правильно зазначено скаржником, надані позивачем суду першої інстанції копії податкових накладних не є належними та допустимими в розумінні ст.ст. . 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказами у даній справі.

Разом з цим, копії рішень Державної податкової служби про реєстрацію податкових накладних, наданих позивачем суду першої інстанції не містять відомостей (печатки) про накладання на них електронного цифрового підпису уповноваженої ДПС службової особи (відсутні відомості про підписання рішень про реєстрацію податкових накладних уповноваженою ДПС службовою особою).

Таким чином, позивачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних доказів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до змісту ст.ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 628, 629 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як було зазначено вище, за умовами договорів відповідач сплачує суму балансового платежу (20% вартості товару) протягом 3 (трьох) банківських днів з дати наступної за днем настання останньої з цих подій: розвантаження товару в місці поставки; отримання оригіналів документів, перелічених в п. 7 договору; реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в електронній формі.

Тобто, зі змісту умов договорів вбачається, що сторони погодили чіткі умови сплати балансового платежу (20% вартості товару).

З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не було дотримано умов договорів, зокрема щодо надання/направлення відповідачу ТТН та відповідної реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в електронній формі, відповідно суд першої інстанції дійшов невірного висновку про настання у відповідача обов`язку сплати заборгованості зі сплати коштів за поставлений товар (20% вартості товару).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 641 586,55 грн основної заборгованості не підлягають задоволенню.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 46 292,65 грн інфляційних втрат, 117 895,26 грн 20% річних та 70 901,40 грн пені, як похідні від позовних вимог в задоволенні яких судом відмовлено.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи скаржника, зокрема, щодо недотримання позивачем своїх зобов`язань за вказаними договорами поставки в частині надання відповідачу оригіналів ТТН, та не виникнення у відповідача обов`язку здійснити оплату за поставлений товар, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають сплаті судові витрати пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам пов`язані із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Рамбурс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 року у справі №910/1161/21 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 року у справі №910/1161/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на позивача.

Стягнути з Фермерського господарства "ОЛЬГА" (77331, Івано-Франківська обл., с. Мостище, вул. Роботнича, 44, ідентифікаційний код 22170659) на користь Приватного акціонерного товариства "Рамбурс" (04116, м. Київ, проспект перемоги, буд. 20, кв. 34, ідентифікаційний код 22936378) судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 42 226,00 грн (сорок дві тисячі двісті двадцять шість гривен 00 копійок).

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/1161/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 27.09.2021 року у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці.