ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року

м. Київ

Справа № 915/1162/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Губенко Н.М., Кібенко О.Р.,

за участю секретаря судового засідання Коровай Л.В.,

за участю представників учасників справи:

позивача - Котенка О.О. - адвокат;

відповідача - Ремешевського Є.А. - адвокат;

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Миколаївобленерго»

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Головей В. М., судді - Разюк Г.П., Савицький Я. Ф.)

від 02.06.2021

у справі за позовом Акціонерного товариства «Миколаївобленерго»

до Приватного підприємства «Дикий Сад»

про врегулювання розбіжностей за договором,

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1.1. У вересні 2020 року Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (надалі - АТ «Миколаївобленерго», позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Приватного підприємства «Дикий Сад» (надалі - ПП «Дикий Сад», відповідач) про врегулювання розбіжностей за договором з доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, що належить АТ «Миколаївобленерго» від 01.07.2020 № 02/60 та просило викласти пункти 2.1, 7.1 та преамбулу Додатку № 4 в редакції позивача, а саме:

- пункт 2.1 «Ціна договору становить 123 331,83 грн, окрім цього 20% ПДВ у сумі 24 666,37 грн, всього з ПДВ 147 998,20 грн на місяць користування згідно розрахунку договірної ціни (Додаток №4), що є невід`ємною частиною цього Договору;

- пункт 7.1 «Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін (у разі їх наявності) та діє протягом одного року. Згідно ст. 631 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.07.2020 року»;

- преамбулу Додатку №4 до договору «Сторони дійшли згоди, що договірна ціна послуг по Договору становить 123 331,83 грн, окрім цього 20 % ПДВ у сумі 24 666,37 грн, всього з ПДВ 147 998,20 грн на місяць»;

- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі Ціна без ПДВ, грн. - 11,81;

- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі Сума, грн. (за місяць) - 123331,83;

- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі Сума - 123 331,83;

- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі ПДВ - 24 666,37;

- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі Разом з ПДВ - 147 998,20.

1.2. В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що на початку 2020 року на виконання вимог Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» та у відповідності до положень Методики визначення оплати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, затвердженої наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 10.12.2018 N 622 (надалі - Методика), ним було розроблено та затверджено новий розрахунок періодичної оплати за доступ до елементів інфраструктури, який мав вводитися в дію з 01.05.2020. В травні 2020 року позивач повідомив відповідача листом про розірвання Договору послуг сумісного підвісу проводів на опорах повітряних ліній електропередач від 20.06.2017 року у відповідності до пункту 7.2 з 20.06.2020 та направлено на підпис проект нового договору з доступу до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики, що належить позивачу.

1.3. Відповідач не погодився з наданим позивачем проектом договору та підписав його з протоколом розбіжностей. Позивач, в свою чергу, протокол розбіжностей не підписав та надав відповідачу лист також з протоколом узгодження розбіжностей.

1.4. Станом на 09.09.2020 позивач не отримав від відповідача підписаний протокол узгодження розбіжностей або повідомлення про незгоду з запропонованим протоколом, у зв`язку з чим звернувся до суду із відповідним позовом.

1.5. ПП «Дикий Сад» у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечував з таких підстав:

1) договір №02/57 від 20.06.2017 року не було розірвано, оскільки повідомлення про розірвання договору відповідач отримав не за 20 днів, як це передбачено умовами договору, а за 19 днів. Також свою незгоду з розірванням договору висловив позивачеві у листі від 11.06.2020 року №1106-01;

2) після отримання листа відповідача від 21.08.2020 року №2108-20 позивач не вжив жодних заходів щодо врегулювання розбіжностей, зокрема не звертався до відповідача за роз`ясненнями щодо розрахунку запропонованої ціни договору, хоча в позовній заяві вказує на те, що цей розрахунок є йому незрозумілим;

3) запропонований позивачем проект договору складено з численними відступами від змісту типового договору, що виключає можливість врегулювання судом розбіжностей шляхом визнання договору укладеним на умовах та за змістом, які суперечать типовим, встановленим КМУ;

4) відповідач звертався до позивача із вимогою про надання відповідного розрахунку, але в наданні розрахунку відповідачу було відмовлено з посиланням на зміст п. 5 розділ ІІІ Методики, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», порушує встановлений ч. 2 ст. 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення» принцип економічної обґрунтованості державно регульованих цін та не викликає необхідності виконати вимоги п.7 розділу ІV і п.6 розділу ІІІ Методики, оскільки саме позивач має довести наявність в нього додаткових витрат, пов`язаних із наданим доступом;

5) позивач не погодився з пропозицією відповідача стосовно укладення договору з 01.09.2020 року, тому вказував, що договір №02/60, у випадку задоволення позовних вимог, вважатиметься укладеним в день набрання рішенням у справі законної сили.

1.6. АТ «Миколаївобленерго» подало відповідь на відзив на позовну заяву, в якому проти аргументів відповідача заперечував з таких підстав:

1) позивач окрім вручення 01.06.2020 року відповідачеві під підпис попередження про розірвання договору (лист від 25.05.2020 року №01/24-4049), направив попередження про розірвання договору (лист від 25.05.2020 року №01/24-4049) на електронну адресу відповідача, який отримано відповідачем 26.05.2020 року о 09:15, що підтверджується скрінштом, долученим до вказаної відповіді;

2) процедура укладання договору від 01.07.2020 року № 02/60 відбувалась з дотриманням норм діючого законодавства України;

3) твердження відповідача про невідповідність наданого позивачем договору з доступу елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики від 01.09.2020 року № 02/60 вимогам типового договору є помилковими та не відповідають приписам діючого законодавства України про доступ до об`єктів електроенергетики;

4) відповідно до затвердженого положення про облікову політику у АТ «Миколаївобленерго» окремий облік витрат на елементи інфраструктури електроенергетики позивачем не ведеться;

5) пунктом 2 частини 7 статті 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу визначається власником інфраструктури цього об`єкта доступу згідно з методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, затвердженою відповідним державним органом влади згідно з цим Законом і не може перевищувати за доступ до елементів інфраструктури 0,3 відсотка мінімальної заробітної плати за одну опору елементу будь-якої інфраструктури об`єкта доступу, у тому числі опору лінії електропередачі на місяць.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24.03.2021 позов про врегулювання розбіжностей за договором з доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, що належить АТ «Миколаївобленерго» від 01.07.2020 № 02/60, задоволено частково, ціну договору встановлено в розмірі 147 998,20 грн (з ПДВ) на місяць користування. Договір від 01.07.2020 № 02/60 набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін (у разі їх наявності) та діє протягом одного року. Додаток №4 договору вирішено вважати укладеним в наступній редакції: «преамбулу Додатку №4 до договору «Сторони дійшли згоди, що договірна ціна послуг по Договору становить 123 331,83 грн, всього з ПДВ 147 998,20 грн на місяць»;

- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Ціна без ПДВ, грн» -« 11,81»;

- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Сума, грн (за місяць) - « 123 331,83»;

- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Сума» - « 123 331,83»;

- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «ПДВ» - « 24 666,37»;

- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Разом з ПДВ» - « 147 998,20». В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

2.2. Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не веде окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики, то відповідно до положень ч. 7 ст. 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики» позивачем правильно сформовано та визначено розмір плати за доступ до елементів інфраструктури на рівні, встановленому в Законі, а саме: 0,3 % мінімальної заробітної плати. З огляду на те, що станом на 01.01.2020 мінімальна заробітна плата складала 4 723, 00 грн, суд визнав правильним розрахунок позивача, згідно якого граничний розмір плати за одну опору лінії електропередач на місяць має становити 14,17 грн з ПДВ, виходячи із розрахунку: 4723 грн. * 0,3% = 14,17 грн, а без ПДВ 11,81 грн, а тому виклав пункт 2.1 договору та додаток № 4 до договору «розрахунок договірної ціни» в редакції позивача.

2.3. Також місцевий господарський суд вказав, що запропонована позивачем редакція пункту 7.1 договору не повністю відповідає редакції типового договору, що є підставою для часткового задоволення вимог позивача щодо визначення строку набрання чинності договором.

2.4. Судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо включення в пункт 7.1 договору речення/фрази: «Згідно статті 631 Цивільного кодексу України сторони домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.07.2020 року», оскільки позивач безпідставно включив до протоколу узгодження розбіжностей нове речення, яке не узгоджувалось сторонами раніше та фактично є новою редакцією пункту договору, що не відповідає приписам діючого законодавства.

2.5. Місцевий господарський суд відхилив посилання відповідача на постанову НКРЕ від 26.07.2013 №1031 «Про затвердження Порядку розподілу активів, витрат та доходів між видами діяльності ліцензіатів з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та/або з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами», оскільки АТ Миколаївобленерго здійснює діяльність з розподілу електричної енергії.

2.6. Також суд першої інстанції визнав безпідставними доводи відповідача, що запропонований позивачем проект договору від 01.07.2020 року №02/60 складено із чисельними відступами від змісту типового договору, оскільки відповідачем не зазначено, які саме умови оспорюваного договору не відповідають типовим та не надано фактичних даних на підтвердження вказаних обставин.

2.7. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким в задоволенні позову відмовлено.

2.8. Суд апеляційної інстанції виходив з таких обставин:

- періодична плата за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу встановлюється виключно за наявності додаткових витрат власника інфраструктури об`єкта доступу на утримання елементів інфраструктури об`єкта доступу, пов`язаних з наданим доступом. Розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу встановлюється договором з доступу згідно з методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, затвердженою відповідно до Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики»;

- матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження додаткових витрат позивача на експлуатацію 1 км ПЛ 0,4кВ, наявність яких відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики» є обов`язковою для визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики;

- матеріали справи не містять доказів того, що чинним законодавством передбачена відсутність обов`язку позивача вести облік витрат на елементи інфраструктури, а тому не вбачає підстав здійснювати розрахунок плати за доступ до об`єкта інфраструктури на рівні 11,81 грн без ПДВ (14,17 грн. з ПДВ) за одну опору на місяць відповідно до положень частини 7 статті 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики»;

- наказ АТ «Миколаївобленерго» від 27.04.2020 №309 «Про визначення розміру періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики АТ «Миколаївобленерго» є внутрішнім документом позивача та не носить загальнообов`язкового характеру, а тому не може бути підставою для зобов`язання відповідача вносити плату у визначеному позивачем розмірі.

2.9. Також апеляційний господарський суд вказав, що приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд послався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №920/410/19, в якій аналогічні обставити нарахування плати за доступ до елементів електроенергетики, водночас судом першої інстанції неправомірно було залишено без уваги ту обставини, що матеріали відповідної справи на відміну від цієї справи містили розрахунки та відомості на підтвердження наявності додаткових витрат підприємства - власника мережі.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу. Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження

4.1. 18.06.2021 АТ «Миколаївобленерго» звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

4.2. В касаційній скарзі підставою касаційного оскарження скаржник визначає пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та стверджує, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми статті 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» та Методики, а також не врахував висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 920/410/19.

4.3. Також позивач стверджує, що ним на доказ понесення додаткових витрат, пов`язаних з розміщенням телекомунікації ПП «Дикий Сад» із зазначенням розміру цих витрат надавався зразок кошторисних витрат на проведення експлуатаційних робіт на ПЛ напругою 0,4-10 кВ з наявним розміщенням телекомунікації замовника та без їх розміщення, а також відеоматеріали щодо ускладнення умов виконання робіт, внаслідок розміщення інтернет - мережі.

4.4. Крім того, позивач вказав, що оскільки він не здійснює розрахунок витрат на експлуатацію (утримання) однієї опори ПЛ, ПЛІ напругою 0,4-10 кВ надати, розрахунок додаткових витрат немає можливості.

4.5. 10.08.2021 до Верховного Суду від ПП «Дикий Сад» надійшов відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, з огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків про ненадання позивачем доказів понесених додаткових витрат, як обов`язкової умови для збільшення плати за доступ до елементів інфраструктури.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

5.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини 1 та 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

5.2. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевірив в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

5.3. Особливості визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу визначаються статтею 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж».

5.4. Частиною 1 статті 17 вказаного Закону передбачено, що плата за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу може складатися з одноразової та/або періодичної плати.

5.5. Відповідно до частини 3 статті 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» періодична плата за доступ може встановлюватись виключно за наявності додаткових витрат власника інфраструктури об`єкта доступу на утримання елементів інфраструктури об`єкта доступу, пов`язаних з наданим доступом.

5.6. Розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу встановлюється договором з доступу згідно з методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, затвердженою відповідно до цього Закону (ч. 4).

5.7. Розділом ІІІ Методики врегульовано порядок формування періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики.

5.8. Так, відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Методики формування періодичної плати замовника за доступ до інфраструктури об`єкта електроенергетики включає визначення вартості доступу замовника до однієї одиниці (одного елемента) цієї інфраструктури, до якої (якого) застосовується коефіцієнт ускладнення робіт з експлуатації однієї одиниці (одного елемента) електроенергетичної інфраструктури у зв`язку із забезпеченням доступу до неї.

5.9. Відповідно до пункту 2-4 розділу ІІІ Методики визначення вартості доступу до однієї одиниці (одного елемента) інфраструктури здійснюється для ПЛ або ПЛІ кожного класу напруги.

5.10. Визначена вартість доступу до однієї одиниці (опори) застосовується при визначенні плати за доступ до конструктивних елементів ТП, РП у разі їх використання для зовнішнього розміщення технічних засобів телекомунікацій.

5.11. Вартість експлуатації однієї одиниці (одного елемента) інфраструктури електроенергетики визначається на підставі нормованих обсягів робіт та витрат на ці роботи.

5.12. Вартість експлуатації однієї опори ПЛ, ПЛІ визначається на підставі нормованих обсягів робіт на 1 км лінії та витрат на ці роботи як частка загальних витрат на 1 км відносно нормованої (розрахункової) кількості опор.

5.13. Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Методики, у разі якщо власник (володілець) інфраструктури об`єкта електроенергетики відповідно до вимог чинного законодавства України не веде окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики, періодична плата визначається відповідно до розміру, встановленого частиною сьомою статті 17 Закону.

5.14. Пунктами 6-7 розділу ІІІ Методики передбачено, що періодична плата за доступ може встановлюватись виключно за наявності додаткових витрат власника (володільця) інфраструктури об`єктів електроенергетики на утримання елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, пов`язаних з наданим доступом.

5.15. З вказаних положень випливає, що періодична плата за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу встановлюється виключно за наявності додаткових витрат власника інфраструктури об`єкта доступу на утримання елементів, пов`язаних з наданим доступом.

5.16. Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження наявності додаткових витрат позивача на експлуатацію 1 км ПЛ 0,4кВ, наявність яких відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» є обов`язковою для визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики.

5.17. Також суд апеляційної інстанції вказав, що у нього відсутні підстави для викладення п. 2.1. договору та додатку №4 «розрахунок договірної ціни» до договору з доступу до елементів інфраструктури об`єктів АТ «Миколаївобленерго» від 01.07.2020 №02/60 у редакції позивача та задоволення відповідних вимог останнього, оскільки наданий позивачем розрахунок плати не відповідає Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» та Методиці, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

5.18. З огляду на те, що позивачем не надано доказів понесення додаткових витрат для власника інфраструктури об`єкта доступу на утримання елементів інфраструктури об`єкта доступу, пов`язаних з наданим доступом, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для внесення змін до договору шляхом збільшення розміру періодичної плати.

5.19. Також суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду, що наказ АТ «Миколаївобленерго» від 27.04.2020 №309 «Про визначення розміру періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики АТ «Миколаївобленерго» є внутрішнім документом позивача та не носить загальнообов`язкового характеру, а тому не може бути підставою для зобов`язання відповідача вносити плату у визначеному позивачем розмірі.

5.20. Доводи скаржника щодо неправильного застосування положень статті 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», якою урегульовано особливості визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу та Методики, а також неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 920/410/19, колегія суддів відхиляє, оскільки у справі № 920/410/19 судами встановлено, що на підтвердження наявності додаткових витрат на експлуатацію 1 км ПЛ 0,4кВ позивачем до матеріалів справи долучено відповідні розрахунки та відомості.

5.21. В той час, як у справі, що переглядається такі рахунки та відомості відсутні, що й стало підставою для відмови в позові. Тому аргументи скаржника, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, не знайшли свого підтвердження.

5.22. Доводи скаржника, що ним надавались докази понесення додаткових витрат, пов`язаних з розміщенням телекомунікації ПП «Дикий Сад» із зазначенням розміру цих витрат судом касаційної інстанції відхиляються, оскільки вказані докази оформлені, як зразок відомостей, з якого неможливо встановити точний розмір додаткових витрат. Крім того, ці докази були предметом оцінки судом апеляційної інстанції, а Верховний Суд в межах наданих йому повноважень не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

6.2. Відповідно до частини 1 статті 309 зазначеного Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.3. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена із додержанням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для її зміни чи скасування немає.

7. Розподіл судових витрат

7.1. З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 915/1162/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді Н. Губенко

О. Кібенко