ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2786/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (місто Київ, )
до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 73 578,65 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області із позовом про стягнення з Фізичної особи ОСОБА_1 (як відповідача) 73 578,65 грн. заборгованості за Кредитним договором № 011/1915/00698411 від 01.11.2019, з яких: 60 296,15 грн. - заборгованість за кредитом, 12 881,88 грн. - заборгованість за відсотками, а також 400,62 грн. - пеня. Крім того, позивач просить суд покласти на ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02 серпня 2021 року позовну заяву АТ "Райффайзен Банк Аваль" прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/2786/21. Розгляд справи призначено без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України; відповідачу, згідно з частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

ОСОБА_1 наданими відповідачу процесуальними правами не скористалася; у встановлений статтею 251 ГПК України строк відзив на позовну заяву до суду не подала.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 про відкриття провадження у справі № 922/2786/21 направлено в паперовій формі - рекомендованими листами з повідомленням про вручення за трьома різними адресами ОСОБА_1 , вказаними у позовній заяві, паспорті, а також інформаційній довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Харківській області. Однак, зазначені відправлення не були вручені адресатові та повернулись до суду із позначкою "за закінченням терміну зберігання" та "адресат відсутній за вказаною адресою", про що свідчать довідки відділення поштового зв`язку "Укрпошта".

Разом з тим, у відповідності до частини шостої статті 120 Господарського процесуального кодексу України, Суд повідомив ОСОБА_1 про розгляд справи № 922/2786/21 телефонограмою, яку було прийнято нею особисто 18 серпня 2021 року.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, Суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного повідомлення відповідача - ОСОБА_1 про розгляд даного позову.

Також судом враховано, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 21.09.2021 Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" перейменовано в Акціонерне товариство "Райффайзен Банк". Водночас враховуючи, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, Суд продовжив розгляд справи № 922/2786/21 з урахуванням зазначених змін.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Так, розглянувши справу № 922/2786/21 в межах строку, встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України; дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

28 жовтня 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до АТ "Райффайзен Банк Аваль" із Анкетою-заявою на отримання кредиту (форма для фізичної особи-підприємця), де підтвердила намір отримати кредит, зазначивши суму кредитування та мету, тобто цільове використання кредиту.

01 листопада 2019 року між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (надалі також Банк / Кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі Позичальник) було укладено Кредитний договір № 011/1915/00698411 (Кредитний договір / Договір), відповідно умов якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 70 000,00 гривень, а Позичальник, у свою чергу, зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 24% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Договором. Кінцевий термін погашення кредиту Позичальником - 01 листопада 2021 року.

Відповідно до умов пункту 3.2. Кредитного договору Кредитор на підставі письмової заяви Позичальника надав ФОП ОСОБА_1 кредитні кошти з позичкового рахунку шляхом безготівкового перерахування на зазначений Позичальником поточний рахунок для подальшого використання за цільовим призначенням, що підтверджується копією Заяви позичальника на видачу кредитних коштів за вих. № 1 від 01.11.2019, копією Комплексної заяви до договору банківського обслуговування від 28.10.2019, копією Угоди від 28.10.2019, а також копією Виписки по рахунку ОСОБА_1 за 01.11.2019 - 01.11.2019).

У розрізі спірних правовідносин, Суд враховує правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.09.2019 року у справі № 910/10254/18, згідно якої банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а отже є належними доказами надання позичальнику кредитних коштів.

Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши ФОП ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 70 000,00 грн. у строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.

Згідно умов пункту 2.1. Кредитного договору Сторони дійшли згоди, що протягом всього строку фактичного користування Кредитом Позичальник зобов`язався щомісячно 1 сплачувати Кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 24% річних.

Нарахування процентів за кредитом здійснюється виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році. Проценти нараховуються щоденно на залишок фактичної заборгованості Позичальника за кредитом, протягом всього строку користування кредитом (пункт 2.3. Кредитного договору).

Відповідно також до пункту 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався виконати зобов`язання за Кредитним договором (в т.ч. здійснити погашення Кредиту, сплатити проценти, комісії, пеню, штрафи, неустойку та інші платежі) в порядку, визначеному Кредитним договором.

Згідно умов пунктів 5.2., 5.3. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту та сплату процентів щомісяця ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з Графіком. Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, 01 числа, та при погашенні заборгованості за кредитом в повному обсязі. При простроченні погашення ануїтетного платежу проценти, нараховані на суму простроченої заборгованості за період прострочення, підлягають сплаті додатково до сум, передбачених Графіком.

Отже, з укладенням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах, встановлених пунктами 5.1., 5.2., 5.3. Кредитного договору.

Окрім того, Позичальник, відповідно до пункту 10 Кредитного договору засвідчив та гарантував, що на момент укладення Договору володів достатнім рівнем плато- та кредитоспроможності, має всі повноваження для укладання та виконання умов Кредитного договору та не існує жодної з обставин Дефолту, визначених пунктом 8.2. Кредитного договору. До укладення договору останній отримав всі необхідну інформацію, передбачену частиною 2 статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", дана інформація - достатня для правильного розуміння та доступною, умови Договору зрозумілі та відповідають інтересам Позичальника, є розумними та справедливими.

Позичальник також засвідчив, що всі ризики, пов`язані з істотною зміною обставин, з яких він виходив при укладенні Договору та/або Договорів забезпечення, останній приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання Позичальником Кредитного договору, Договорів забезпечення, а також не є підставою для невиконання своїх кредитних зобов`язань.

Звертаючись до суду із даним позовом Банк зазначає, що всупереч вимогам Кредитного договору ОСОБА_1 не виконує взяті на себе договірні зобов`язання: не здійснює щомісячного погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитним коштами, у зв`язку з чим її заборгованість перед АТ "Райффайзен Банк Аваль" становить 73 578,65 грн., в т.ч.: 60 296,15 грн. - заборгованість за кредитом; 12 881,88 грн. - заборгованість за відсотками та 400,62 грн. - пеня (розрахунок суми заборгованості надано станом на 17.02.2021).

У відповідності до чинного законодавства України та умов і приписів Кредитного договору АТ "Райффайзен Банк Аваль" вживались заходи досудового врегулювання спору - шляхом направлення на адресу Позичальника Вимоги про дострокове виконаний грошових зобов`язань за кредитним договором за Вих. № 114-43/3-151186 від 27 березня 2021 року, згідно якої Банк наголосив на необхідності протягом 30 календарних днів добровільно врегулювати заборгованість за Кредитним договором. Однак, у визначені Кредитором строки дана вимога ОСОБА_1 не виконана. Зазначені обставини стали підставою для звернення Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до суду із даним позовом.

Водночас, як було встановлено судом, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність 14 квітня 2020 року (за власним рішенням), про що зроблено відповідний запис 2078552.

Згідно частини першої статті 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України).

Відповідно також до частини другої статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина 8 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Отже, з 14 квітня 2020 року ФОП ОСОБА_1 втратила статус підприємця. Водночас, суд зазначає, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою, як її права, так і обов`язки за укладеним договорами не припиняються, а залишаються за нею, як за фізичною особою.

Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до вказаних змін, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно статей 11, 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і статтями 173-175 Господарського кодексу України: господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Положеннями статей 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини по кредитному договору - Глава 71 ЦК України.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до приписів статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій ковкості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 1050 ЦК України визначено: якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України та статті 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставини, які повідомлені Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" не спростував, жодних доказів повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом не надав суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Фізичної особи ОСОБА_1 60 296,15 грн. заборгованості за кредитом та 12 881,88 грн. заборгованості за відсотками обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність сторін визначено Статтею 11 Кредитного договору: Позичальник, на вимогу Кредитора, сплачує останньому за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань за Договором - пеню в розмірі 2% річних від суми простроченого платежу. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов`язання мало бути виконаним, і по день, що передує дню виконання Позичальником простроченого зобов`язання Пеня підлягає сплаті Позичальником протягом п`ятнадцяти Банківських днів з дати відправлення Кредитором відповідної письмової вимоги. Для сплати пені Позичальник зобов`язаний підтримувати залишок коштів на Поточному рахунку в сумі, достатній для сплати пені в строки, визначені Договором. Сплата пені здійснюється шляхом договірного списання відповідно до пункту 5.6 Договору. Сплата пені не звільняє Позичальника від виконання простроченого (порушеного/невиконаного) зобов`язання (підпункт 11.2.1. Договору).

Згідно з нарахуваннями позивача, сума пені становить 400,62 грн., відповідні нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам Договору, розрахунок здійснено вірно, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 неустойки є обґрунтованою та такою, що також підлягає задоволенню.

Отже, враховуючи те, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; оцінивши надане суду обґрунтування позовних вимог у сукупності та перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено наявність передбачених Законом умов для стягнення з відповідача заявленої заборгованості, а відтак, позовні вимоги Банку є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи обґрунтованість заявлених Банком позовних вимог, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. покладаються на Фізичну особу ОСОБА_1 і підлягають стягненню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 2, 13, 15, 16, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 239, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (місцезнаходження: 01011, місто Київ, вулиця Лєскова, будинок 9; ) заборгованість за кредитом згідно Кредитного договору № 011/1915/00698411 від 01.11.2019 в розмірі 60 296,15 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 12 881,88 грн., пеню в розмірі 400,62 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 ГПК України, з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, а також пункту 4 розділу X Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "28" вересня 2021 р.

Суддя В.В. Рильова

справа № 922/2786/21