ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа№ 910/8743/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Михайленку С.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2021

у справі №910/8743/21 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Головного управління ДПС у м. Києві

до Приватного виконавця Хоменка Вадима Валерійовича

про визнання дій протиправними

за відсутності представників учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця Хоменка Вадима Валерійовича (далі також - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо реалізації Цілісного майнового комплексу Комбікормового заводу (загальною площею 22145,2 кв.м, розташованого за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Кирилівська, 98, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2021 відмовлено у відкритті провадження у справі №910/8743/21, позовну заяву з доданими до неї документами повернуто заявникові на підставі ст. 175 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив з того, що ГУ ДПС у м. Києві є філією (відокремленим підрозділом) юридичної особи - Державної податкової служби України та позовна заява не містить обґрунтувань того, що такий відокремлений підрозділ наділений відповідною правосуб`єктністю та має необхідну дієздатність виступати стороною судового процесу в порядку господарського судочинства; відокремлений структурний підрозділ без статусу юридичної особи не може бути учасником провадження у господарському спорі відповідної категорії.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги ГУ ДПС у м. Києві можуть стати предметом судового розгляду господарського суду за умови заявлення позову юридичною особою, а у разі необхідності - юридичною особою в особі її відокремленого підрозділу.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ГУ ДПС у м. Києві звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для подальшого розгляду до Господарського суду міста Києва.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що відмовляючи у відкритті провадження у справі суд безпідставно послався на ст. 175 ГПК України, оскільки остання не містить такої підстави для відмови у відкритті провадження у справі як звернення з позовом до суду відокремленого підрозділу; у даному випадку підлягала застосуванню норма ст. 174 ГПК України щодо залишення позовної заяви без руху; у частині самопредставництва визначено, що територіальний орган ДПС, з метою організації своєї діяльності забезпечує самопредставництво ДПС та ГУ ДПС у судах через начальника ГУ ДПС, а також без окремого доручення Голови ДПС та начальника ГУ ДПС через їхніх заступників, державних службовців підрозділів до функціональних повноважень яких належить представництво в судах інтересів ГУ ДПС відповідно до положень про такі підрозділи, які забезпечують самопредставництво інтересів ДПС та ГУ ДПС в судах без окремого доручення Голови ДПС та начальника ГУ ДПС; з 01.01.2021 відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання компетенції від ліквідованого територіального органу ДПС як юридичної особи публічного права до територіального органу ДПС як відокремленого підрозділу ДПС.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2021 у справі №910/8743/21, справу призначено до розгляду на 22.09.2021, встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зобов`язано ГУ ДПС у м. Києві надати суду апеляційної інстанції оригінал позовної заяви з додатками, яка подавалась до суду першої інстанції.

03.09.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшов оригінал позовної заяви з додатками.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив закрити провадження за апеляційною скаргою у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач посилався на те, що описане приватним виконавцем майно боржника, а саме, майновий комплекс (реєстраційний номер 000, загальна площа 22145,2 кв.м, адреса: м. Київ, Подільський район, вул. Кирилівська, 98), що належить ТОВ «Завод Київкомбікорм» знято з реалізації.

У судове засідання сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для її розгляду без заслуховування пояснень сторін, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без їх участі.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

01.06.2021 до Господарського суду міста Києва від ГУ ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 44116011) надійшла позовна заява № 17285/5/26-15-20-06-19 від 25.05.2021, в якій позивач просив визнати дії приватного виконавця Хоменка Вадима Валерійовича (посвідчення №0176 від 13.03.2018) щодо реалізації Цілісного майнового комплексу Комбікормового заводу (загальною площею 22145,2 кв.м, розташованого за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Кирилівська, 98 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) протиправними.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 20.05.2021 ГУ ДПС у м. Києві, як контролюючому органу, стало відомо, що вказаним приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження №63905483 проводяться дії щодо продажу вищенаведеного майна ТОВ «Завод Київкомбікорм» через електронні торги в системі «Сетам», однак, враховуючи те, що майновий комплекс складається з окремих об`єктів нерухомого майна, на думку позивача, вжиття заходів приватним виконавцем з продажу всього майнового комплексу для погашення заборгованості згідно наказу Господарського суду м. Києва від 08.12.20200 у справі №910/4084/20 про стягнення з ТОВ «Завод Київкомбікорм» на користь Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «Сангрант Плюс» заборгованості є передчасним.

Розглянувши матеріали позовної заяви, на переконання суду апеляційної інстанції, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Виходячи із принципу гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

При цьому, ч. 1 ст. 8 названого Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002, положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» визначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з частиною 1 статті 2 ГПК України гарантується право на звернення до господарського суду саме в установленому цим Кодексом порядку.

Частиною 1 статті 45 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

За приписами частини 2 статті 4 ГПК юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 80 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

У ч. 4 ст. 91 ЦК України закріплено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

За змістом вищенаведених норм, юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії та представництва, які не є юридичними особами. Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої та/або положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою.

Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду звернулось ГУ ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 44116011), яке згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є філією (відокремленим підрозділом) юридичної особи - Державної податкової служби України (ідентифікаційний код 43005393).

Колегія суддів враховує доводи апелянта про фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво від ліквідованого територіального органу ГУ ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 43141267), як юридичної особи публічного права, до територіального органу ГУ ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 44116011), як відокремленого підрозділу ДПС.

Так, згідно з ч.ч. 2-3 ст. 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України. Положення про такий територіальний орган затверджуються керівником відповідного Центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність відповідного центрального органу виконавчої влади.

Постановою Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби.

Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи (пункт 3 Постанови № 893).

Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ № 529) було утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком.

Можливість з 01.01.2021 забезпечення здійснення новоствореними територіальними органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються, була передбачена відповідним наказом від 24.12.2020 №755.

Згідно з наказом №643 від 12.11.2020 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС» кожен територіальний орган ДПС, утворений як її відокремлений підрозділ, є правонаступником майна, прав та обов`язків відповідного територіального органу ДПС, що ліквідується.

У частині самопредставництва визначено, що територіальний орган ДПС з метою організації своєї діяльності забезпечує самопредставництво ДПС та ГУ ДПС у судах через начальника ГУ ДПС, а також без окремого доручення Голови ДПС та начальника ГУ ДПС через їхніх заступників, державних службовців підрозділів до функціональних повноважень яких належить представництво в судах інтересів ГУ ДПС відповідно до положень про такі підрозділи, які забезпечують самопредставництво інтересів ДПС та ГУ ДПС в судах без окремого доручення Голови ДПС та начальника ГУ ДПС.

Так, відповідно до Положення про Головне управління ДПС у м. Києві, затвердженого наказом Державної податкової служби України №643 від 12.11.2020, ГУ ДПС у м. Києві є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - ДПС). ГУ ДПС у м. Києві забезпечує реалізацію повноважень ДПС на території міста Києва та є правонаступником майна, прав та обов`язків ГУ ДПС у м. Києві (). ГУ ДПС у м. Києві відповідно до покладених на нього завдань звертається до суду у випадках, передбачених законом.

Разом з цим, подана до Господарського суду міста Києва позовна заява не містить зазначень на підтвердження того, що ГУ ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ, наділено відповідною правосуб`єктністю та має необхідну дієздатність виступати стороною судового процесу в порядку господарського судочинства, у тому числі, до позовної зави не було додано вищевказаного Положення про Головне управління ДПС у м. Києві.

Надані на розгляд суду першої інстанції документи не дають беззаперечного підтвердження наявності у філії процесуальної правоздатності на звернення з даним позовом до суду.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі не обґрунтовано неможливості подання суду першої інстанції копії Положення про Головне управління ДПС у м. Києві, в силу приписів ст. 269 ГПК України, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для її прийняття як додаткового доказу у справі.

За таких обставин, судова колегія вважає, що неподання заявником усіх необхідних документів для належного підтвердження наявності у підписанта позовної заяви повноважень діяти від імені та в інтересах ДПС України у даній справі, не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду справ у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інших справ у визначених законом випадках (ч. 1 ст. 20 ГПК України), проте юрисдикція обмежується суб`єктним складом, адже відокремлений структурний підрозділ без статусу юридичної особи не може бути учасником провадження у господарському спорі відповідної категорії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

На переконання суду апеляційної інстанції, Господарський суд міста Києва, на підставі оцінки доданих до позову документів, дійшов вірного висновку, що цей позов поданий філією, яка в силу приписів ст. ст. 4, 45 ГПК України не може бути стороною в господарському процесі, а тому правомірно відмовив у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Положеннями частини 6 статті 175 ГПК України встановлено, що, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На виконання вказаної норми суд першої інстанції роз`яснив, що позовні вимоги ГУ ДПС у м. Києві можуть стати предметом судового розгляду господарського суду за умови заявлення позову юридичною особою, а у разі необхідності - юридичною особою в особі її відокремленого підрозділу.

З огляду на вищенаведені законодавчі приписи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність встановленої п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України підстави для відмови у відкритті провадження у справі за позовом ГУ ДПС у м. Києві до приватного виконавця Хоменка Вадима Валерійовича про визнання дій відповідача протиправними.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарським судом міста Києва від 04.06.2021 у справі №910/8743/21 прийнята з правильним застосуванням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга ГУ ДПС у м. Києві - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 253-255, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2021 у справі №910/8743/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2021 у справі №910/8743/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8743/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.09.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова