РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.10.2021Справа № 910/11948/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М.., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА «РІК» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «МЕТАЛОІНВЕСТ» (04053, м. Київ, пров. Киянівський, буд. 3-7, приміщення П-9А, )

про стягнення 62 100,00 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРУПА «РІК» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «МЕТАЛОІНВЕСТ» про стягнення 62 100,00 грн за непоставлений товар за договором поставки № ГКМ-128 від 20.05.2021.

У позовній заяві позивачем заявлено клопотання про покладення на відповідача судових витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 30.07.2021 відкрив провадження у справі №910/11948/21, вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, визначив сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Згідно повідомлень про вручення поштових відправлень, позивач отримав ухвалу суду від 30.07.2021 - 10.08.2021, відповідач - 11.08.2021.

19.08.2021 відповідач засобами поштового зв`язку (відправлено 17.08.2021) подав відзив на позовну заяву, до якого долучив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для надання відзиву.

Враховуючи визначений в ухвалі суду від 30.07.2021 процесуальний 15-ти денний строк для надання відзиву з моменту отримання ухвали суду, отримання ухвали - 11.08.2021, суд зауважує, що подання позову 17.08.2021 здійснено в межах визначеного процесуального строку для надання відзиву, тому подане клопотання про поновлення строку, який не пропущений судом залишено без задоволення.

У відзиві на позовну заяву відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив про належне виконання зобов`язання по договору, на підтвердження чого надав копію підписаною обома сторонами видаткової накладної № 136 від 28.05.2021, у задоволенні позову просив відмовити.

30.08.2021 позивач засобами поштового зв`язку подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої наполягав на наявності підстав для залишення судом відзиву без розгляду через порушення положень ч. 3, 5, 6, 8 ст. 165 ГПК України, у т.ч. з підстав відсутності доказів надсилання цієї заяви по суті на адресу позивача.

Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку вказаним доводам позивача, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про залишення відзиву без розгляду, оскільки як встановлено судом відзив подано у межах визначеного процесуального строку, докази надсилання відзиву поштовим відправленням № 374 на адресу позивача долучені до справи.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності клопотань учасників справи про продовження процесуальних строків, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

20.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «МЕТАЛОІНВЕСТ» (постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУПА «РІК» (покупець, позивач) був укладений договір поставки №ГМК-128, за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця металопродукцію (далі - товар), а покупець зобов`язується своєчасно прийняти товар і здійснити його оплату на умовах цього договору.

Сторонами у п.2.1 договору узгоджено, що кількість, асортимент та розгорнута номенклатура товару, що передається за цим Договором, зазначається у Рахунках - фактурах постачальника (надалі - Рахунки-фактури), які мають силу специфікації.

Відповідно до п.3.1 договору визначено, що загальна ціна цього договору складає загальну вартість переданого товару, яка зазначена в усіх видаткових накладних.

Діюча ціна на момент відвантаження Товару на умовах передплати товару, згідно п.3.4 договору, вказується у Рахунках-фактурах постачальника та видаткових накладних. Ціна на продукцію може бути змінена постачальником в односторонньому порядку у зв`язку зі зміною цін на сировину, матеріали, енергоносії, зміною податкового законодавства, курсу іноземної валюти, вартості перевезень сировини, інфляцією, рішень вищих органів державної влади та інших обставин, що призвели до зміни ціни (п.3.2).

Згідно положень п.3.4 договору обумовлено, що оплата товару проводиться на умовах передплати в такому порядку: передплата товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі або у рахунках-фактурах в розмірі 100% вартості товару протягом 3-х (трьох) банківських днів від дати рахунку-фактури. Оплата покупцем виписаного рахунку-фактури у відповідності до умов п.3.4 договору свідчить про факт узгодження обома сторонами асортименту, кількості і ціни Товару. Датою платежу вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до п.5.1 договору, постачальник здійснює поставку продукції у термін 7 (семи) робочих днів з моменту отримання від покупця 100% передплати. Передача товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів "ІНКОТЕРМС" у редакції Міжнародної Торгівельної Палати від 01.01.2010р. (далі - "ІНКОТЕРМС") на умовах досягнутих в усній або письмовій формі між сторонами.

Товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем з моменту підписання видаткової накладної, з цього моменту переходить право власності на товар до покупця та всі пов`язані з ним ризики (п.5.2 договору).

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату № 2082 від 20.05.2021, який в розумінні п.2.1 є Специфікацією, та відповідно до якого визначено перелік та вартість продукції: Арматура 20 А500С L=12 м у кількості 5,78 т, вартістю 156 060,00 грн та доставка металопрокату 3000,00 грн., всього 159060,00 грн.

За платіжними дорученнями № 160 від 20.05.2021 на суму 23476,50 грн, № 163 від 21.05.2021 на суму 135 583,50 грн, позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти на загальну суму 159 060,00 грн.

Як зазначає позивач в обґрунтування заявлених вимог, за усною домовленістю сторін 27.05.2021 визначено склад доставки арматури: склад ТОВ «Фірми «ВІКАНТ», куди відповідач доставив металопрокат фактично у кількості 3,48 тон без надання документів та пояснень, що підтверджується фотофіксацією, Актами приймання-передачі від 27.05.2021, 28.05.2021.

17.06.2021 позивач листом № 1 звернувся до відповідача із претензією про повернення коштів у сумі 62100,00 грн вартості оплаченої, проте недопоставленої продукції до 24.06.2021.

У відповідь на вказану вимогу відповідач вказав у листі за вих. № ГМК-2306/08 від 23.06.2021 про відсутність підстав для повернення коштів з огляду на поставку товару у повному обсязі за видатковою накладною № 136 від 28.05.2021. У додатку до листа зазначено: оригінал видаткової накладної № 136 від 28.05.2021, акт звірки за травень 2021.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач з підстав неотримання товару, вартістю 62 100,00 грн, оплаченого 20.05.2021, заявив вимогу про повернення коштів у вказаній сумі у судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 570, 670 Цивільного кодексу України.

Відповідач позов не визнав, вказуючи про виконання зобов`язання та отримання товару представником відповідача за довіреністю № 3 від 20.05.2021 Залевською Н.М. на підставі видаткової накладної № 136 від 28.05.2021.

Розглянувши спір по суті заявлених вимог, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір №ГМК-128 від 20.05.2021 за своєю правовою природою є договором поставки та підставою виникнення взаємних прав і обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до положень п.5.1 договору та отримання відповідачем 100% оплати за товар, визначений у рахунку № 2082 - 21.05.2021, строк поставки настав 01.06.2021.

Як зазначає позивач, товар за домовленістю сторін було поставлено на склад третьої особи - ТОВ «Фірми Віктан» 27.05.2021 в обсязі 3,48 тон, що зафіксовано фотографією вагів, Актами приймання-передачі металу від 27.05.2021, Актом приймання-передачі устаткування до монтажу від 28.05.2021, складеними між ТОВ «Група «РІК» та ТОВ «Фірма «ВІКТАН».

До позову позивачем долучено копії видаткової накладної № 136 від 28.05.2021 на суму 159 060,00 грн, яка містить підпис та печатку відповідача (постачальника), зі сторони позивача (отримувача) не підписана, Акт звірки взаєморозрахунків за травень, відповідно до якого станом на 31.05.2021 заборгованість між сторонами відсутня, та який підписаний лише відповідачем, Акт звірки взаєморозрахунків по договору № ГМК-128 від 20.05.2021 на суму 62 100,00 грн боргу станом на 31.05.2021 на користь ТОВ «ГРУПА «РІК», який підписаний лише позивачем.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши надані докази та пояснення сторін в їх сукупності, суд зазначає, що фактично між сторонами наявний спір щодо нестачі поставленої продукції та підстав повернення коштів на суму її вартості.

Наявні у матеріалах справи Акти звірки взаєморозрахунків за відсутності їх погодження обома сторонами не є належними доказами у справі.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

Водночас, позивачем не підтверджено належними доказами фіксування у спірних правовідносинах нестачі товару на суму 62 100,00 грн.

Додані до позову Акти приймання-передачі металу від 27.05.2021, Актом приймання-передачі устаткування до монтажу від 28.05.2021, складені між ТОВ «Група «РІК» та ТОВ «Фірма «ВІКТАН», тобто між позивачем та третьою особою.

Крім того, Акт приймання-передачі металу від 27.05.2021 складений із посиланням на договір підряду № 158821 КП від 21.05.2021, який не є предметом розгляду даної справи, Актом приймання-передачі устаткування до монтажу від 28.05.2021 засвідчено придатність арматури до монтажу виготовлення металевих конструкцій.

Належних доказів виклику відповідача для огляду, перевірки кількості поставленого товару, фіксування факту нестачі/недопоставки товару, вартістю 62 100,00 грн шляхом складення відповідного акту, суду не надано.

Позивачем будь-яких вимог про допоставку продукції висловлено не було.

Щодо посилань позивача на переписку сторін засобами електронного зв`язку, суд зазначає, що за відсутності зазначення у договорі уповноважених представників та їх електронних адрес, надані роздруківки листування не є належними доказами у справі.

Таким чином. позивачем належними засобами доказування не доведено наявність обставин нестачі вантажу, покладених в основу позову про повернення коштів.

При цьому, судом відхилено доводи відповідача про належне виконання зобов`язання шляхом поставки товару за видатковою накладною №136 від 28.05.2021, виходячи з наступного.

Відповідно до наданої відповідачем копії видаткової накладної №136 від 28.05.2021, позивачем в особі представника за довіреністю № 3 від 20.05.2021 Залевською Н.М. отримано товар на суму 159 060,00 грн у повному обсязі.

Судом враховано, що додана до відзиву копія видаткової накладної № 136 від 28.05.2021 не завірена у встановленому порядку підписом уповноваженої особи ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «МЕТАЛОІНВЕСТ» із зазначенням її посади та дати засвідчення копії та містить підпис зі сторони отримувача без засвідчення його печаткою товариства (факт наявності печатки підтверджено матеріалами справи).

У доданій до цієї видаткової накладної копії довіреності № 3 від 20.05.2021, яка також не засвідчена відповідачем у встановленому порядку, зазначено, що довіреність видана Залевській Н.М. на отримання від ТОВ «Група компаній «Металоінвест» матеріальних цінностей: металопрокат у кількості дев`ять тон, однак судом досліджено, що відповідно до виставленого рахунку № 2082 від 20.05.2021 вказано кількість металопрокату, що підлягає доставці позивачу: 5,78 тон.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказані докази за вірогідністю не підтверджують достеменно дійсної поставки товару відповідачем за рахунком на оплату № 2082 від 20.05.2021 по договору та належне виконання зобов`язання у визначений строк, у повному обсязі.

Отже, виходячи з меж заявлених вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА «РІК» є необґрунтованими, не доведеними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у задоволенні позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-240, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак