ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2000/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Торецьквугілля", м. Донецьк
до Державного підприємства "Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості "Південдіпрошахт", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явися

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Торецьквугілля" 24 травня 2021 р. звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Відповідача, Державного підприємства "Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості "Південдіпрошахт" грошові кошти, які будуть використані на усунення цих помилок за проектом: "Розкриття та підготовка горизонту 910 м ВП "Шахта "Торецька" ДП "Торецьквугілля" (коригування) в сумі 300360,00 грн. та судовий збір в розмірі 4505,40 грн.

Позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначенням підготовчого засідання на 17.06.2021 р. о 10:15 ухвалою від 25.05.2021.

Ухвалою суду від 17.06.2021 р. було повідомлено про наступне підготовче засідання на 08.07.2021 р. о 10:15.

Ухвалою суду від 08.07.2021 р. позовну заяву залишено без руху та зобов`язано Позивача надати у п`ятиденний строк з дня вручення йому цієї ухвали докази направлення на всі відомі адреси Відповідача - Державного підприємства "Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості "Південдіпрошахт" позовної заяви з додатком.

19 липня 2021 р. від Позивача надійшов лист (вх. № 16815), з якого вбачається, що Державне підприємство "Торецьквугілля" направило позовну заяву з доданими документами на відповідну адресу Відповідача (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 5). Отже, з вищезазначених підстав, суд розцінює подані Позивачем докази як усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 20.07.2021 р. було продовжено строк розгляду підготовчого засідання до 01.09.2021 р. та призначено справу до розгляду в підготовчогому засіданні на 26.08.2021 р. о 10:45.

Ухвалою суду від 26.08.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14.09.2021 р. о 11:00.

Від Позивача надійшла заява (вх. № 20673 від 06.09.2021) про розгляд справи без участі представника Позивача, при цьому позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник Відповідача в призначене судове засідання не з`явився. Ухвалами суду неодноразово повідомлялись про розгляд зазначеної справи, відкладались засідання, проте уповноваженого представника до суду не було направлено та не наданого жодного доказу, повідомлення, заяви тощо.

Тобто Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Суд зазначає, що ним були здійснені заходи щодо належного повідомлення Відповідача стовно розгляду справи та надання до суду відповідних доказів, заперечень проти позову (за наявності), щодо вказівки на незгоду з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

При цьому, застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач у своєму позові зазначає, що Державним підприємством «Дніпродіпрошахт» у 2004 році розроблено проект «Розкриття і підготовка горизонту 910м. ВП «Шахта «Торецька» ДП «Дзержинськвугілля».

З введенням в експлуатацію першої лави по пласту к8 - Кам`янка, виникла потреба подальшого розвитку горизонту 910м. Внаслідок відсутності бюджетного фінансування та тривалого будівництва, деякі проектні рішення не були своєчасно реалізовані проектом, тому потребували коригування.

23 листопада 2015 року між Державним підприємством «Торецьквугілля» (Замовник) та Державним підприємством «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» (Виконавець) був укладений договір №8671 (надалі - Договір), без розбіжностей на виконання проектних робіт з корегування Проекту «Розкриття та підготовка горизонту 910м. ВП «Шахта «Торецька» ДП «Дзержинськвугілля».

Державне підприємство «Дзержинськвугілля» (код за ЄДРПОУ 3839013) було перейменоване у Державне підприємство «Торецьквугілля» (код за ЄДРПОУ 3839013) на підставі Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 11.08.2016 року №513 «Про перейменування ДП «Дзержинськвугілля» та затвердження Статуту ДП «Торецьквугілля», Державне підприємство «Дзержинськвугілля» (код за ЄДРПОУ 3839013) було перейменоване у Державне підприємство «Торецьквугілля» (код за ЄДРПОУ 3839013).

Відповідно до пункту 2.1. Договору: «За виконану науково-технічну (проектну) продукцію відповідно цього договору Замовник у відповідності з протоколом про договірну ціну перераховує Виконавцю 865 300 (вісімсот шістдесят п`ять тисяч триста) гривень 00 коп., крім того ПДВ 173 060 (сто сімдесят три тисячі шістдесят) гривень 00 коп., а разом 1 038 360 (один мільйон тридцять вісім тисяч триста шістдесят) гривень 00 коп.

Замовник платіжними дорученнями перерахував на розрахунковий рахунок Виконавцю суму 1 038 360 (один мільйон тридцять вісім тисяч триста шістдесят) гривень 00 коп. за виконані роботи, а саме:

- платіжне доручення від 09.03.2016 року №532 на суму 30 000,00 грн. в тому числі ПДВ 5 000,00грн.;

- платіжне доручення від 29.04.2016 року №1243 на суму 10 000,00грн. в тому числі ПДВ 1 666,67грн.;

- платіжне доручення від 02.08.2016 року №2471 на суму 10 000,00грн. в тому числі ПДВ 1 666,67грн.;

- платіжне доручення від 25.08.2016 року №2941 на суму 30 000,00грн. в тому числі ПДВ 5 000,00грн.;

- платіжне доручення від 29.08.2016 року №3172 на суму 10 000,00грн. в тому числі ПДВ 1 666,67грн.;

- платіжне доручення від 21.11.2016 року №94 на суму 10 000,00грн. в тому числі ПДВ 1 666,67грн.;

- платіжне доручення від 05.01.2017 року №203 на суму 7 600,00грн. в тому числі ПДВ 1 266,67грн.;

- платіжне доручення від 25.01.2017 року №260 на суму 400 000,00грн. в тому числі ПДВ 66 666,67грн.;

- платіжне доручення від 14.02.2017 року №299 на суму 250 000,00грн. в тому числі ПДВ 41 666,67грн.;

- платіжне доручення від 13.04.2017 року №440 на суму 280 000,00грн. в тому числі ПДВ 46 666,67грн.;

- платіжне доручення від 29.11.2017 року №1092 на суму 760,00грн. в тому числі ПДВ 126,67грн.;

Замовник свої обов`язки за Договором №8671 від 23 листопада 2015 виконав у повному обсязі.

У 2016 році Виконавцем було виконано коригування Проекту «Розкриття та підготовка горизонту 910м. ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля», що підтверджується актами здачі-приймання науково-технічної продукції за договором №8671 від 23.11.2015 року, а саме: - акт №1-8671 від 23.12.2015 року на суму 132 000,00грн., в тому числі ПДВ 22 000,00грн.; - акт №2-8671 від 29.07.2016 року на суму 678 480,00грн., в тому числі ПДВ 113 080,00грн.; - акт №3-8671 від 31.10.2016 року на суму 227 880,00грн., в тому числі ПДВ 37 980,00грн.;

Відповідно до листа Державного підприємства «Торецьквугілля» від 14.11.2017 року №2-27/2408 корегування Проекту «Розкриття та підготовка горизонту 910м. ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» 24 листопада 2017 року було надано до Філії Державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи у Донецькій області для отримання експертного висновку.

На протязі періоду знаходження корегування Проекту «Розкриття та підготовка горизонту 910м. ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» на експертизі в Філії Державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи у Донецькій області, після попередніх висновків експертизи, неодноразово проходило листування Замовника з Виконавцем, щодо усунення помилок та зауважень та недотримання вимог законодавства України у сфері будівництва яки були виявленні в процесі експертизи цього проекту.

Листом від 14.11.2019 року №43-87 Виконавець повідомив Філію Державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи у Донецькій області, що згоден з зауваженнями ДП «Укрдержбудекспертизи».

Листом від 27.11.2019 року №43-89 Виконавець повідомив Замовника, що гарантує підготувати матеріали з корегування Проекту «Розкриття та підготовка горизонту 910м. ВП «Шахта «Торецька» в строк до 05.12.2019 року для отримання позитивного висновку з корегування цього Проекту.

Але помилки та зауваження, яки були виявлені Філією Державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи у Донецькій області, Виконавцем не усунути.

В зв`язку з не усуненням Виконавцем помилок та зауважень Філією Державного підприємства «Укрдержбудекспертиза» у Донецькій області був наданий Експертний звіт (негативний) від 30.11.2020 року №05-0458-17, щодо виявлення помилок та недотримання нормативних вимог у проектній документації на будівництво за проектом: «Розкриття та підготовка горизонту 910м. ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» (коригування), де за результатами розгляду проектної документації на будівництво були виявлені помилки та недотримання вимог законодавства України у сфері будівництва, вихідних даних на проектування, будівельних норм і правил та нормативних документів, вимог щодо міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва, його експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення, кошторисної частини проектної документації, санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, екології, енергозбереження, у зв`язку з чим проектна документація на будівництво потребує доопрацювання.

Так, з позовної заяви вбачається, що Позивач (Замовник / ДП «Торецьквугілля») звертався до Відповідача (Виконавець) з вирішенням питання до досудового врегулювання спору в режимі телефонних дзвінків, переписки та направлення претензії від 22.01.2021 року №1-14/151, щодо усунення помилок та зауважень та недотримання вимог законодавства України у сфері будівництва або повернення коштів.

На дану претензію Виконавець не надав відповіді, але листом від 03.02.2021 року №01 повідомив Замовника, що ДП «Південдіпрошахт», як науково- проектувальний заклад не працює, працівники звільнені, усі матеріали щодо розробок по діючих договорах та архіви передані на збереження до ДП «Дніпродіпрошахт», тому ДП «Південдіпрошахт» не має можливості виконати договірні зобов`язання, щодо виконання проектних робіт з доопрацювання Проекту «Розкриття та підготовка горизонту 910м. ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» (коригування), відповідно до Експертного звіту, щодо виявлення помилок та недотримання нормативних вимог у проектній документації, наданого Філією Державного підприємства «Укрдержбудекспертиза» у Донецькій області від 30.11.2020 року №05-0458-17.

Державне підприємство «Торецьквугілля» було змушено укласти Договір про закупівлю робіт з розробки проектної документації від 14 травня 2021 року №9-ТТ з іншим Підрядником (ТОВ «Урбантекс») на доопрацювання проекту «Розкриття та підготовка горизонту 910м. ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» (коригування) на загальну суму 660 000 (шістсот шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, у тому числі ПДВ - 110 000 (сто десять тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно зведеного кошторису до Договору від 14 травня 2021 року №9-ТТ, безпосередньо на усунення помилок та зауважень та недотримання вимог законодавства України у сфері будівництва проекту «Розкриття та підготовка горизонту 910м. ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» передбачено витратити 300 360 (триста тисяч триста шістдесят) гривень 00 копійок, у тому числі ПДВ 50 060 (п`ятдесят тисяч шістдесят) гривень 00 копійок, а саме: - доопрацювання проекту - 240 420,00грн., в тому числі ПДВ 40 070,00грн.; - експертиза проекту - 59 940,00грн., в тому числі ПДВ 9 990,00грн.

У зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань, щодо виконання проектних робіт з доопрацювання Проекту «Розкриття та підготовка горизонту 910м. ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» (коригування), з боку Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», Державне підприємство «Торецьквугілля» понесло збитки у сумі 300 360 (триста тисяч триста шістдесят) гривень 00 копійок, у тому числі ПДВ 50 060 (п`ятдесят тисяч шістдесят) гривень 00 копійок.

Позивач зазначає, що в зв`язку з тим, що питання, щодо усунення помилок та недотримання нормативних вимог у проектній документації на будівництво за проектом: «Розкриття та підготовка горизонту 910м. ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» (коригування) досі є невирішеним і Виконавець не має змоги усунути виявлені помилки та недоліки, а Замовник не має змоги скористуватися проектною документацію, тому Виконавець повинен повернути грошові кошти, яки будуть використані на усунення цих помилок за проектом: «Розкриття та підготовка горизонту 910м. ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» (коригування) у сумі 300 360 (триста тисяч триста шістдесят) гривень 00 копійок, у тому числі ПДВ 50 060 (п`ятдесят тисяч шістдесят) гривень 00 копійок.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права та права на судовий захист, уникаючи принципу надмірного формалізму, та усуваючи підстави для використання правового пуризму суд вирішив, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.

На підставі ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 610 ЦКУ визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених в роботі відступив від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові; якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право в подальшому посилатись на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі; замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатись на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття.

Ч. 4 ст. 882 ЦК України визначено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ Гурепка проти України № 2 наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.

На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено: із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю питомою вагою принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд наполягає на застосуванні принципу справедливості (ст. 2 ГПК України) замість закону (praeter legem) і всупереч закону (adversus legem). Адже трапляються випадки, коли несправедливі нормативно-правові акти з`являються внаслідок помилок законодавця. Інша ситуація може мати місце тоді, коли застосування нормативно-правового акту в конкретній ситуації у сукупності з іншими істотними обставинами справи стає настільки несумісним зі справедливістю, що унеможливлює його застосування в розумінні здорового глузду.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на Постанову Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року по справі №521/17654/15-ц. Верховний Суд яскраво демонструє, що принцип справедливості кореспондує з принципом добросовісності.

Також, суд звертає увагу на Постанову Великої Палати Верховного Суду по справі №607/4316/17-ц від 25.03.2019. У вказаній Постанові суд застосував недискримінаційний підхід та принцип неупередженості (Рішення Конституційного Суду України в рішенні від 2 листопада 2004 р. № 15-рп/2004у), який також підлягає застосуванню судом у справі, що розглядається.

Свого часу, Верховний Суд застосував західну доктрину Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), у вирішенні договірного спору, який тлумаченні умов договору (Постанови ВС по справам № №753/11000/14-ц, № 910/16011/17).

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини та частини четвертої статті 11 ГПК України чинної редакції суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі Хаджинастасіу проти Греції національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року), більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії).

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Роуз Торія проти Іспанії, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії, параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Суд, також нагадує, що концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і майном.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 509, 525, 526, 530, 610, 612, 629, 853, 882 Цивільного кодексу України, ст. 4, 20, 73, 74, 86, 129, 185, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 4, Код ) на користь Державного підприємства «Торецьквугілля» (85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Дружби, 19, ) грошові кошти на усунення помилок за проектом: «Розкриття та підготовка горизонту 910м. ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» (коригування) у сумі 300 360 (триста тисяч триста шістдесят) гривень 00 копійок, у тому числі ПДВ 50 060 (п`ятдесят тисяч шістдесят) гривень 00 копійок, а також суму судового збору у розмірі 4 505,40 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено "24" вересня 2021 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін