РІШЕННЯ

м. Київ

28.09.2021Справа № 910/9039/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/9039/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (код 37739041; 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20)

до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (код 39606435; 02002, м. Київ, вул. Челябінська, буд. 9-Г)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейгард» (код 38576960, вул. Попудренка, 28 м Київ); Благодійна організацію «Всеукраїнська благодійна фундація» (код 39156272, вул. Княжий Затон,2/30, м. Київ) та Комунальне підприємство «Київжитлоексплуатація». (код 03366500, вул.Володимирська,51-а, м. Київ),

про стягнення 84 435,55 грн.,

без виклику представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (далі - Товариства) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (далі - Підприємство) про стягнення 84 435,55 грн., з яких: 65 735,38 грн. - заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення; 13 670,09 грн. - інфляційної складової боргу; 5 030,08 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі № 910/9039/21; розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

30.06.2021 Підприємство подало суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач як балансоутримувач приміщення виклав заперечення проти позову і зокрема вказав, що частиною приміщення будинку 22 по бул. Верховної ради, площею 125,8 кв.м. користувались: ТОВ «Рейгард» на підставі договору від 11.04.2016 №197/1; Благодійна організація «Всеукраїнська благодійна фундація» на підставі договору від 15.08.2019 №276/1; Комунальне підприємство «Київжитлоексплуатація», як це випливає з доказів позивача.

До відзиву додано клопотання про залучення вказаних підприємств як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Також, відповідачем 30.06.2021 було подано заяви: про застосування строків позовної давності; про заперечення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для надання відповіді на позов і подання процесуальних заяв і клопотань.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ТОВ «Рейгард»; БО «Всеукраїнська благодійна фундація»; та КП «Київжитлоексплуатація»; продовжено Підприємству строк подання відзиву та прийняти відзив на позов, поданий 30.06.2021; відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

06.07.2021 відповідач подав суду клопотання про долучення доказів по справі.

13.07.2021 позивач подав суду: відповідь на відзив, в якій заперечив проти тверджень відповідача; заяву на виконання ухвали суду від 09.06.2021 щодо надання суду оригіналів всіх документів, додатних до позовної заяви.

19.07.2021 позивач подав суду заяву про виконання ухвали суду від 01.07.2021 щодо направлення копії позовної заяви та відповіді на відзив третім особам.

19.07.2021 КП «Київжитлоспецексплуатація» подало суду заяву про продовження строків для подання і підготовки письмових пояснень.

02.08.2021 КП «Київжитлоспецексплуатація» подало суду пояснення щодо позову, в яких повідомило, що не є особою відповідальною за виконання зобов`язань з оплати наданих позивачем в період з жовтня 2016 року по березень 2021 року послуг з централізованого опалення у нежитлові приміщення загальною площею 125,8 м.кв. житлового будинку, розташованого за адресою бульвар Верховної Ради, 22 у м. Києві.

Оскільки відповідач у строк, встановлений Господарським процесуальним кодексом України, не подав до суду заперечення на відповідь на відзив, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.06.2012 № 198 (переоформлене рішенням від 21.06.2016 № 1159) Товариству надано ліцензію на постачання теплової енергії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі вказаної ліцензії Товариство з 01.07.2014 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку № 22 на бульварі Верховної Ради у м. Києві.

Підприємство є балансоутримувачем будинку № 22 на бульварі Верховної Ради в м. Києві, який отриманий ним на підставі пунктів 10-12 рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270. Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Відповідно до підпунктів 2.2.1 та 2.2.2 пункту 2.2 статуту Підприємства, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.01.2015 № 4, предметом діяльності відповідача є: утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку; надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням умов договорів у встановленому порядку.

Як вбачається з довідки (дані щодо будинків комунальної власності ЖЕД 401-406 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», опалення і гаряче водопостачання яких здійснюється Товариством), виданої відповідачем, у будинку № 22 на бульварі Верховної Ради (номер особового рахунку: 420144) загальна площа нежитлових приміщень - 526,68 м.кв.

У позовній заяві Товариство зазначило, що площа нежитлового приміщення у будинку № 22 на бульварі Верховної Ради у м. Києві, якою користується відповідач, становить 125,80 м.кв.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у газеті Хрещатик від 23.07.2014 №103(4503) розміщено повідомлення про те, що з 01.07.2014 Товариство є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та буде укладати договори з кожним споживачем зазначених комунальних послуг на території Дарницького та Дніпровського районів міста Києва.

Слід зазначити, що сторонами відповідного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень укладено не було.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Товариство посилалося на те, що у період з жовтня 2016 року по березень 2021 року включно позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання нежитлових приміщень на бульварі Верховної Ради будинок № 22 у місті Києві на загальну суму 65 735,38 грн. Проте, незважаючи на відсутність зі сторони Підприємства претензій щодо якості отриманих послуг та повідомлень про відмову від їх отримання, вартість вказаних послуг відповідач не сплатив.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказував на те, що частиною приміщення будинку 22 по бул. Верховної ради, площею 125,8 кв.м. користувались: ТОВ «Рейгард» на підставі договору від 11.04.2016 №197/1; БО «Всеукраїнська благодійна фундація» на підставі договору від 15.08.2019 №276/1; КП «Київжитлоексплуатація».

З положень поданих суду примірників договорів укладених Дніпровської районною в місті Києві державною адміністрацією як орендодавцем ТОВ «Рейгард» та БО «Всеукраїнська благодійна фундація», як орендарями, та Підприємством, як балансоутримувачем вбачається, що площа приміщень, які передані в оренду складає 290,78 кв.м. та 110,10 кв.м. відповідно.

Разом з тим, позивач не заперечував того факту, що частина площі перебуває в оренді, однак наполягав, що саме на відповідачеві лежить обов`язок з оплати за площу 125,80 м.кв.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил

Споживачем відповідно до вказаної статті цього закону є фізична чи юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Аналогічні за змістом положення містяться у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (у чинній редакції).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

За змістом статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (як в редакції Закону України № 1875-IV, так і відповідно до Закону України № 2189-VIII в чинній редакції) комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв.

За умовами частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Аналогічна норма міститься у частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII у чинній редакції.

Положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

За приписами частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у чинній з 10.12.2017 року по теперішній час редакції) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Положеннями частини другої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

За умовами частини першої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у чинній з 10.12.2017 року по теперішній час редакції) ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до пункту 12 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, Підприємство не уклало з позивачем відповідного договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання нежитлових приміщень за адресою: місто Київ, бульвар Верховної Ради, 22.

Оскільки законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, та праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, суд дійшов висновку про те, що у разі відмови від оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність договору такі заперечення не повинні братися до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.04.2020 у справі № 910/7968/19, від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з жовтня 2016 року по березень 2021 року включно надавав відповідачу за адресою: м. Київ, бульвар Верховної Ради, 22, послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується актом постановки на комерційний облік приладів теплової енергії споживача (а.с. 76 том І справи).

Надання Підприємству послуг з опалення у будинку за адресою: м. Київ, бульвар Верховної Ради, 22, які надавалися позивачем безперервно в межах опалювальних періодів, додатково підтверджується наявними в матеріалах справи нарядами на підключення та відключення (а.с. 77-82 том І справи).

Позивачем надано розрахунок вартості спожитих відповідачем послуг, відповідно до якого загальна вартість послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за спірний період становить 65 735,38 грн.

Враховуючи те, що строк виконання відповідачем обов`язку з оплати наданих йому протягом спірного періоду послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання настав, і відповідач не подав суду доказів на підтвердження оплати заборгованості у сумі 65 735,38 грн., то позовні вимоги про стягнення з Підприємства на користь позивача вказаної суми основного боргу є обґрунтованими.

Разом з тим, відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Позивач, у свою чергу, не заперечив проти вказаного клопотання.

За змістом статті 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини першої статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позов подано 03.06.2021, що підтверджується відміткою Укрпошти на конверті, в якому надійшла позовна заява.

Таким чином, вимоги щодо стягнення заборгованості, яка виникла до 03.06.2018 (33 594,36 грн.) не підлягають задоволенню, оскільки пропущено строк позовної давності.

Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 32 141,02 грн.

Окрім основної суми боргу, Товариство просило стягнути з відповідача 3% річних у загальній сумі 5 030,08 грн. та втрат від інфляції - 13 670,09 грн., нарахованих на відповідні суми заборгованості за кожен місяць надання спірних послуг окремо за період з дати виникнення боргу до 24.05.2021.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом із тим, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог Товариства.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних і втрат від інфляції підлягають частковому задоволенню, а саме 1 281,88 грн 3 % річних і 2 919,89 грн втрат від інфляції.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем не подано доказів в підтвердження заперечень проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України, позов підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (код 37739041; 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (код 39606435; 02002, м. Київ, вул. Челябінська, буд. 9-Г), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейгард» (код 38576960, вул. Попудренка, 28 м Київ); Благодійна організацію «Всеукраїнська благодійна фундація» (код 39156272, вул. Княжий Затон,2/30, м. Київ) та Комунальне підприємство «Київжитлоексплуатація». (код 03366500, вул.Володимирська,51-а, м. Київ), про стягнення 84 435,55 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (код 39606435; 02002, м. Київ, вул. Челябінська, буд. 9-Г) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (код 37739041; 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20): 32 141 (тридцять дві тисячі сто сорок одну) грн. 02 коп. заборгованості; 1 281 (одну тисячу двісті вісімдесят одну) грн. 88 коп. 3 % річних; 2 919 (дві тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 89 коп. втрат від інфляції та 977 (дев`ятсот сімдесят сім) грн. 05 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.09.2021.

Суддя І.Д. Курдельчук