РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021Справа № 910/11927/21
за позовом Комунального підприємства «Дніпровський метрополітен» Дніпровської

міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРТ Медіа»

про стягнення 158 585,37 грн

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Дніпровський метрополітен Дніпровської міської ради» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРТ Медіа» про стягнення 158 585,37 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про порушення відповідачем зобов`язань за Договором № НДВ-12/18-р з надання рекламного місця від 18.05.2018 щодо повної та своєчасної оплати послуг за період з червня по серпень 2018 року, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 120240,00 грн основного боргу, 27744,49 грн інфляційних втрат та 10600,88 грн 3% річних.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Так, з огляду на те, що у справі № 910/11927/21 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

У встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Дніпровський метрополітен» Дніпровської міської ради (надалі - «Позивач», «Виконавець») та Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРТ Медіа» (надалі - «Замовник», «Відповідач») уклали Договір з надання рекламного місця № НДВ-12/18-р від 18.05.2018 (надалі - «Договір») відповідно до п. 1.1. якого Виконавець надає Замовнику рекламне місце для розміщення рекламоносія на фасаді інженерного корпусу метрополітену; місце розташування реклами: вул. Курчатова, 8, м. Дніпро.

Пунктом 1.2. Договору сторони визначили, що Виконавець надає рекламне місце для розміщення рекламоносія у період з 25.05.2018 по 31.12.2018.

Згідно п. 3.1.1. Договору Замовник зобов`язаний вчасно і в повному обсязі вносити плату за користування рекламним місцем на поточний рахунок Виконавця.

У пункті 4.1. Договору Сторони встановили, що за послугу надання рекламного місця Замовник вносить на поточний рахунок Виконавця плату за місяць, яка складає 33 400,00 грн, крім того ПДВ 6680,00 грн, всього - 40 080,00 грн. Вартість за неповний календарний місяць розраховується пропорційно, виходячи з кількості днів розміщення рекламного носія в цьому місяці.

Відповідно до п.3.2.2. Договору Замовник має право вносити плату без отримання рахунку, шляхом перерахування відповідних коштів на поточний рахунок Виконавця у встановлені цим Договором строки.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що плата проводиться щомісяця згідно рахунку та Протоколу погодження вартості розміщення рекламного носія на фасаді інженерного корпуса КП «Дніпровський метрополітен».

Дослідивши зміст укладеної між позивачем та відповідачем угоди, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що Позивачем на виконання умов Договору надано послуги з надання рекламного місця, що підтверджується Актами здачі приймання виконаних робіт за червень - серпень 2018 б/н від 27.06.2018, б/н від 31.07.2018 та б/н від 31.08.2018 відповідно, які скріплено підписами та печатками сторін.

Відповідно до протоколу погодження вартості розміщення рекламного носія на фасаді інженерного корпуса КП «Дніпровський метрополітен» від 18.05.2018 сторони погодили, що плата в місяць за розміщення рекламного носія на фасаді інженерного корпуса КП «Дніпровський метрополітен» складає 40080,00 грн. з ПДВ.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем умов Договору в частині повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 120 240,00 грн основного боргу, 10 600,88 грн 3% річних та 27 744,49 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивач надав, а відповідач прийняв послугу з надання рекламного місця на фасаді інженерного корпусу метрополітену у період з червня 2018 по серпень 2018, що підтверджується Актами здачі приймання виконаних робіт за червень - серпень 2018 б/н від 27.06.2018, б/н від 31.07.2018 та б/н від 31.08.2018 на загальну вартість 120 240,00 грн.

Відповідно до п.3.2.2. Договору Замовник має право вносити плату без отримання рахунку, шляхом перерахування відповідних коштів на поточний рахунок Виконавця у встановлені цим Договором строки.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що плата проводиться щомісяця згідно рахунку та Протоколу погодження вартості розміщення рекламного носія на фасаді інженерного корпуса КП «Дніпровський метрополітен».

Отже, строк оплати вартості наданих послуг у спірний період є таким, що настав.

Як встановлено судом, 22.03.2021 Позивачем було надіслано відповідачу претензію від 22.03.2021 №25/377 про сплату заборгованості у розмірі 120 240,00 грн (докази надіслання містяться в матеріалах справи), однак, як зазначає Позивач, Відповідач претензію залишив без задоволення.

Суд зазначає, що станом на дату розгляду справи Відповідачем не надано доказів сплати вартості наданих послуг згідно актів здачі приймання виконаних робіт на загальну суму 120 240,00 грн, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у розмірі 120 240,00 грн, а відтак, про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 10 600,88 грн 3% річних та 27 744,49 грн інфляційних втрат.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Стосовно розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, що міститься у позові, суд зазначає таке.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних за період з 01.08.2018 по 19.07.2021 щодо актів від 27.06.2018 та від 31.07.2018, а також за період з 01.09.2018 по 19.07.2021 щодо акту від 31.08.2018. Крім того, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати за період з 01.09.2018 до 19.07.2021 стосовно всіх актів.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає, що визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, розрахунок є арифметично правильним, з огляду на що суд доходить висновку, що вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРТ Медіа» ( 03115, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 136, другий поверх літ. А, нежиле приміщення; ідентифікаційний код: 36477269) на користь Комунального підприємства «Дніпровський метрополітен» Дніпровської міської ради (49038, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Курчатова, будинок 8; ідентифікаційний код: 21927215) 120 240 (сто двадцять тисяч двісті сорок) грн. 00 коп. основного боргу, 27 744 (двадцять сім тисяч сімсот сорок чотири) грн. 49 коп. інфляційних втрат, 10 600 (десять тисяч шістсот) грн. 88 коп. 3% річних та судовий збір у розмірі 2 378 (дві тисячі триста сімдесят вісім) грн. 78 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева