ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Справа № 915/392/21
м.Одеса, пр-т Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної

суддів: О.Ю. Аленіна, Л.В. Лавриненко

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від АТНАК Нафтогаз України Піун С.П. за довіреністю;

від Обласного комунального підприємства МИКОЛАЇВОБЛТЕПЛОЕНЕРГО Іщенко Н.С. за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23 червня 2021 року

у справі №915/392/21

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Обласного комунального підприємства МИКОЛАЇВОБЛТЕПЛОЕНЕРГО

про стягнення 106248608,49грн.

суддя суду першої інстанції: Ржепецький В.О.

час і місце прийняття рішення: 23.06.2021р., 11:06год. м.Миколаїв, Господарський суд Миколаївської області, зала судових засідань №3

повний текст рішення складено 02.07.2021р.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду

В судовому засіданні 28.09.2021р. згідно ст.ст. 233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

29.03.2021 Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Обласного комунального підприємства МИКОЛАЇВОБЛТЕПЛОЕНЕРГО про стягнення боргу за договором №6442/18-ТЕ-22 постачання природного газу у загальній сумі 106248608,49 грн, з яких: основний борг у сумі 83442115,40 грн, пеня у сумі 10483251,53 грн, 3% річних у сумі 5276118,97 грн, інфляційні втрати у сумі 7047122,59 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідач всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства не розрахувався за поставлений природний газ своєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на дату подання позову погашена частково. Неналежне виконання з боку відповідача умов договору стало підставою для нарахування пені, збитків від інфляції та 3% річних.

Ухвалою суду від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

24.05.2021 від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач просив зменшити розмір стягуваної пені до 104833,00 грн, зменшити 3% річних до 52762,00 грн, відстрочити виконання рішення до 24.05.2022р.

В обґрунтування вказаних клопотань відповідач посилається на те, що ОКП МИКОЛАЇВОБЛТЕПЛОЕНЕРГО знаходиться у вкрай скрутному фінансовому становищі, має специфічний вид діяльності, стягнення пені у повному розмірі, який підлягає стягненню може призвести до негативних наслідків внаслідок зупинки діяльності підприємства боржника, що завдасть шкоди його споживачам, серед яких населення міста, бюджетні установи (заклади освіти, охорони здоров`я тощо) та інші.

Відповідач вказує й про те, що зазначені обставини свідчать також про неможливість на сьогоднішній день самостійного виконання у повному обсязі зобов`язань перед позивачем. Відстрочення надасть відповідачу можливість поступового виконання рішення та погашення заборгованості. Примусове ж його виконання призведе до накладання арешту на поточні рахунки ОКП МИКОЛАЇВОБЛТЕПЛОЕНЕРГО, що як наслідок, паралізує роботу підприємства та призведе до реальної загрози його банкрутства. Враховуючи соціальну значимість підприємства це може призвести також до негативних наслідків для споживачів теплової енергії - населення м.Миколаєва, бюджетних установ та інших споживачів.

31.05.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими. Позивач заперечує проти зменшення пені та відстрочення виконання рішення суду посилаючись на те, що укладаючи з позивачем договір постачання природного газу, відповідач взяв на себе зобов`язання у разі прострочення виконання умов договору нести відповідальність у вигляді пені у розмірі, визначеному цим Договором. Не є підставами звільнення від відповідальності порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника потрібних коштів. Відповідач до матеріалів справи не надав жодних належних доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача виконати взяті на себе зобов`язання. Відповідно до консолідованої фінансової звітності станом на кінець 2020 року чистий збиток НАК Нафтогаз України становить 19002 млн. грн, сукупний збиток становить 33199 млн. грн. На думку позивача несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

На переконання позивача, зменшення пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

До того ж, позивач вказує, що обставини, на які посилається відповідач не є тими виключними обставинами в розумінні ст.331 ГПК України для надання відстрочки виконання судового рішення, та відповідачем не надано доказів наявності виключних обставин (відсутність коштів на рахунках, відсутність майна, наявність реальної загрози банкрутства), які є підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.06.2021р. частково задоволено позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Обласного комунального підприємства МИКОЛАЇВОБЛТЕПЛОЕНЕРГО - стягнуто з ОКП МИКОЛАЇВОБЛТЕПЛОЕНЕРГО на користь АТ НАК Нафтогаз України - 83442115,40грн - основного боргу, 5276118,97грн. - 3% річних, 7047122,59грн. інфляційних витрат, 1048325,15грн. пені, - 794500грн. - судового збору; в решті вимог відмовлено.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст..ст. 11, 509, 526, 551, (ч.3), 625, 628, 629, Цивільного кодексу України, ст..ст. 180, 193, 229, 233 Господарського кодексу України, ст.ст.19, 20 Закону України Про теплопостачання та вмотивоване наступним:

-з матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що останній, всупереч умовам Договору та приписам чинного законодавства своєчасно та в повному обсязі не розрахувався за спожитий по Договору у жовтні 2018 року - квітні 2019 року природний газ, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 83442115,40 грн. Відповідач не спростував вимоги позивача та не надав суду відповідні докази, які свідчать про погашення ним суми основного боргу в розмірі 83442115,40 грн.

-перевіривши розрахунки 3% річних, збитків від інфляції та пені суд дійшов висновку, що розрахунки є арифметично правильними, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

- з метою забезпечення співвідношення інтересів сторін, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача на 90% до 1048325,15 грн. При цьому судом враховано інтереси позивача, а саме те, що він забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, та як державне підприємство є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, соціальний статус відповідача, його матеріальний стан, вжиття ним заходів до стягнення заборгованості з безпосередніх споживачів теплової енергії, відсутність вини у несвоєчасному погашенні заборгованості перед позивачем, те, що відповідач не ухиляється від виконання зобов`язання, а навпаки шукає всі можливі способи та вживає заходи для погашення основного боргу в повному обсязі, а також те, що позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану товариства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору, тощо . Судом враховано звіт відповідача про фінансові результати за 2020 рік, Баланс (Звіт про фінансовий стан) станом на 31.12.2020, специфіку роботи підприємства, довідку про заборгованість з податків та зборів, Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014р. Переважна більшість грошових коштів, що надійшли від споживачів, перераховуються відповідачем за спожитий природний газ на рахунок гарантованого постачальника природного газу ПАТ НАК Нафтогаз України, і в розпорядження відповідача не потрапляють.

29.07.2021р. до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення від 23.06.2021р., в якій скаржник просить суд:

- поновити йому строк подання апеляційної скарги;

- відкрити апеляційне провадження у справі;

- скасувати оскаржене рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 9434926,38грн.;

- прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає наступне:

-є неправомірним зменшення пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання. Умовами договору (пункт 8.2), зокрема, передбачена сплата неустойки. Укладаючи з позивачем Договір постачання природного газу, відповідач взяв на себе зобов`язання у разі прострочення виконання умов договору нести відповідальність у вигляді пені у розмірі визначеному цим Договором.

-боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів. Не міститься і в умовах договору умови, що виконання умов договору ставиться у залежність від третіх осіб.

-відповідач до матеріалів справи не надав жодних належних доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача виконати взяті на себе зобов`язання.

-зменшуючи розмір пені на 90%, суд таким чином хоче ототожнити зменшення розміру пені з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання (стаття 218 Господарського кодексу України), тоді як зі змісту статті 233 Господарського кодексу України, яка регулює зменшення розміру штрафних санкцій, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільненням його від відповідальності. Зменшення розміру пені на 90% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

- посилання відповідача на скрутне фінансове становище через несвоєчасність розрахунків населення за спожиті послуги не є виключною обставиною, яка в розумінні закону є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідач, як сторона, яка надає оплатні послуги, має вчиняти дії щодо належного виконання його контрагентами своїх зобов`язань та вчиняти дії, направлені на стягнення заборгованості за надані послуги та запобігати несвоєчасним розрахункам.

- оскільки відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст. 233 ГК України ст. 525, 526, 551, 599,625 Цивільного кодексу України.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду:

- від 03.08.2021р. призначено справу №915/392/21 до розгляду у судовому засіданні 28.09.2021р., 10.45год. з повідомленням учасників справи;

- від 15.09.2021р. постановлено провести судове засідання у справі 28.09.2021р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із представником АТ НАК Нафтогаз України.

01.09.2021р. від відповідача надійшов відзив на апеляційна скаргу, в якому відповідач просить залишити рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.06.2021р. по справі №915/392/21 без змін, а апеляційну скаргу АК «Нафтогаз України» без задоволення

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

На думку відповідача, суд обгрунтовано взяв до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання. Крім того, місцевим господарським судом стягнуто з відповідача на користь АТ «Нафтогаз України» 3% річних та інфляційні втрати, що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора, пов`язані з порушенням відповідачем умов Договору. Судом першої інстанції було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача, так і позивача у даній справі.

Представник скаржника в засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази стосовно фактів, наведених сторонами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 04.10.2018 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Обласним комунальним підприємством МИКОЛАЇВОБЛТЕПЛОЕНЕРГО (споживач) було укладено договір постачання природного газу №6442/18-ТЕ-22 (а.с.25-35), згідно п.1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до Додаткової угоди №4 до договору постачання природного газу від 04.10.2018 №6442/18-ТЕ-22 від 26.11.2018 сторони погодили викласти розділи 1-12 цього Договору, в редакції додаткової угоди №4 від 26.11.2018 до нього (а.с.39-48).

В пункті 2.1 Договору, з урахуванням додаткової угоди №10 від 29.03.2019 та додаткової угоди №12 від 19.04.2019 (а.с.54, 56), сторони визначили, що постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 50195,638 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях: жовтень 2018 0,0; листопад 2018 8119,254; грудень 2018 11172,380; січень 2019 12392,174; лютий 2019 9550,830; березень 2019 7461,0; квітень 2019 745,649.

Ціна за 1000 куб.м газу становить 6235,51 грн, крім того ПДВ 20%. Усього до сплати разом з ПДВ 7482,61 грн (п.4.2 Договору, в редакції додаткової угоди №4 від 26.11.2018 (а.с.39-48).).

У пункті 3.8 Договору, в редакції додаткової угоди №4 від 26.11.2018 (а.с.39-48), сторонами визначено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.3.8.1. Договору, в редакції додаткової угоди №4 від 26.11.2018 до нього (а.с.39-48), споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в пункті 1.2. цього Договору.

Відповідно до п.5.1 Договору, в редакції додаткової угоди №4 від 26.11.2018 до нього (а.с.39-48), оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п.7.2 Договору, в редакції додаткової угоди №4 від 26.11.2018 до нього (а.с.39-48) у разі прострочення споживачем оплати згідно п.5.1., 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п.11.1 Договору, в редакції додаткової угоди №4 від 26.11.2018 до нього (а.с.39-48), договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір та додаткові угоди до нього підписані обома сторонами та скріплені їх печатками.

На виконання умов Договору, позивач протягом листопада 2018 року - квітня 2019 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 368084439,97 грн, що підтверджується підписаними з обох сторін без зауважень актами приймання-передачі природного газу (а.с.58-63), за який, у визначені Договором строки відповідач в повному обсязі не розрахувався, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 83442115,40 грн.

Обставина затримки у розрахунках за спожитий газ не заперечувалися відповідачем, як і наведені позивачем періоди прострочення оплати, наведені у розрахунках, доданих до позовної заяви.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «НАК «Нафтогаз України» у зв`язку із несвоєчасним розрахунком відповідачем за отриманий природний газ окрім суми основного боргу також заявлено до стягнення нараховані на суму боргу пеня, інфляційні та три проценти річних у зазначених у позовній заяві сумах.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ «НАК «Нафтогаз України», зменшивши заявлену до стягнення пеню на 90% (з 10 483 251,53 грн. до 1 028 325,15 грн) у зв`язку із чим відмовив у позові в частині стягнення решти суми пені, задовольнивши позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» в частині стягнення суми основного боргу, інфляційних та 3% річних у зазначених у позовній заяві сумах.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи оскарження позивачем рішення від 23.06.2021р. лише в частині правомірності зменшення судом першої інстанції пені, колегія суддів не досліджує питання правильності розрахунків основного боргу, інфляційних та 3% річних, стягнених на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» у відповідних сумах, досліджуючи позиції сторін з спірного питання, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Сплата пені за прострочення споживачем оплати передбачена п 7.2 договору №6442/18-ТЕ-22 постачання природного газу від 04.10.2018р. (в редакції додаткових угод).

Позивачем нарахована пеня в сумі 10 483 251,53 грн.

Враховуючи встановлення судом факту несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов`язань, місцевий господарський суд перевіривши розрахунок пені, сума якої становить 10 483 251,53грн зазначив, що розрахунок є вірним, а вимоги в цій частині цілком обґрунтованими.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру пені на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України до 104 833,00грн.

При вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, перевіривши ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання зобов`язань, з огляду на наявні обставини фінансового стану відповідача, враховуючи необхідність дотримання балансу інтересів обох сторін, а також проаналізувавши всі фактичні обставини справи та обставини не надання позивачем доказів завдання йому додаткових збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань, місцевий господарський суд виснував необхідність зменшення розміру пені, яку належить стягнути з відповідача на 90%, а саме до 1048325,15грн.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про зменшення нарахованої суми пені на 90% від розрахованої позивачем, та в цій частині відхиляє доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з огляду наступного.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зміст ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018р. у справі 67/1346/15-ц, проте скаржник помилково вважає, що передумовою зменшення пені є виключно значне її перевищення перед розміром збитків.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначеної норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин також не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р. вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Частково задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, нарахованої на прострочену заборгованість на підставі договору господарський суд вірно врахував соціальний статус відповідача в аспекті напрямків та статутних завдань його діяльності, існування спеціального режиму використання відповідачем коштів, проведення розрахунків в тому числі і з постачальником природного газу, матеріальний стан відповідача, вжиття ним заходів до стягнення заборгованості з безпосередніх споживачів теплової енергії (ведення претензійно-позовної роботи), відсутність вини у несвоєчасному погашенні заборгованості перед позивачем, що відповідач не ухиляється від виконання зобов`язання, а навпаки шукає всі можливі способи та вживає заходи для погашення основного боргу в повному обсязі, ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого природного газу (основний борг з оплати природного газу відповідачем погашено на 77%), оскільки з вартості переданого на виконання договору газу на загальну суму 368 084 439,97 залишилися несплаченими 83 442 118,40грн., обставини збиткової господарської діяльності відповідача, відсутності в діях відповідача умислу у порушенні зобов`язання та обставини того, що несвоєчасна оплата відповідачем отриманого природного газу була спричинена неналежною оплатою послуг споживачами, яким надавались послуги теплопостачання відповідачем, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за договором постачання природного газу .

Колегія суддів вважає, що стягнення пені, розмір якої у співвідношенні з розміром основного боргу становить майже 13% від останньої, перетворює неустойку на непомірний тягар для відповідача та у сукупності із підлягаючими стягненню у повному обсязі інфляційними та річними можуть бути оцінені як невиправдані прибутки кредитора - позивача.

Скрутне фінансове становище відповідача підтверджується звітами про фінансові результати за 2020 рік та станом на 31.12.2020, відповідно до яких, збитки за 2020 рік складають 89,6 млн.грн.

Станом на 01.05.2021р. дебіторська заборгованість відповідача становить 162,5млн. грн.., у тому числі: населення 151,3млн. грн., бюджетні установи 3,9млн. грн.., госпрозрахункові організації 7,3 млн. грн., проте відповідач вживає заходи щодо зменшення цієї заборгованості, шляхом стягнення її з боржників у претензійному та судовому порядках.

Згідно наданої відповідачем Довідки про заборгованість з податків та зборів, станом на 05.05.2021 ОКП Миколаївоблтеплоенерго має непогашену заборгованість по зборах та обов`язкових платежах в загальній сумі 22,2 млн. грн. Заборгованість відповідача по заробітній платі станом на 31.12.2020 становить 4,67 млн. грн.

Колегія суддів констатує, що відповідач належним чином обґрунтував наявність підстав для зменшення пені, а суд першої інстанції ухвалив власне рішення про таке зменшення на 90% відповідно до мети збереження балансу інтересів учасників спору, співмірності та пропорційності. Твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі щодо ненадання відповідачем жодних належних доказів, які б підтверджували неспроможність останнього виконати взяті на себе зобов`язання, спростовуються наявними у матеріалах справи документами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що несвоєчасне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором є наслідком обставин, які виникли головним чином з незалежних від нього об`єктивних причин.

Отже, враховуючи вищенаведене та зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а також приймаючи до уваги неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків саме внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, місцевий суд дійшов вірного висновку щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, до 10% від заявленої позивачем суми пені за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу, при цьому дотримався розумного балансу, відхиливши клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та надання відстрочки виконання рішення, а також не повністю задовольнивши клопотання відповідача про зменшення пені до 1% від заявленої до стягнення суми.

З огляду викладеного, доводи скаржника про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені є такими, що не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки судом у вирішенні цього питання було досліджено ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інші чинники, які вплинули на можливість своєчасної оплати відповідачем вартості поставленого газу.

Господарським судом вірно вказано, що окрім стягнення штрафних санкцій, позивачем було застосовано до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що передбачено нормами чинного законодавства. Нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору.

Доводи апеляційної скарги, що зменшення судом розміру неустойки є звільненням боржника від відповідальності, є помилковими, апелянт ототожнює зменшення розміру неустойки з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, адже зі змісту ст. 219 ГК України, яка регулює межі господарсько-правової відповідальності, вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, а не звільненням його від відповідальності.

Приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору №6442/18-ТЕ-22, частково задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, враховуючи, що збиткова господарська діяльність боржника значною мірою зумовлена невиконанням перед ним зобов`язань споживачами за отримані послуги з виробництва теплової енергії, наявність такої заборгованості не залежить від заявника, а зумовлена неналежним виконанням зобов`язань з боку споживачів послуг, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 90%.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення в частині визначення присудженої до стягнення пені шляхом зменшення її розміру на 90% до суми 1 048 325,15грн. ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування чи зміни відсутні, доводи апеляційної скарги загалом не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в частині зменшення розміру пені, оскільки зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів.

За таких обставин рішення господарського суду Миколаївської області від 23.06.2021р. в оскаржуваній частині залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.06.2021р. у справі №915/392/21 залишити без змін (в оскаржуваній частині).

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на АТ НАК Нафтогаз України.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Повна постанова складена 04 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Лавриненко