ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2021 Справа № 904/4824/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехснаб", смт. Слобожанське

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградське пуско-налагоджувальне підприємство", м. Павлоград

про стягнення 206 182, 70 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Перебийніс О.О.

Представники:

від позивача Ковальова О.В.

від відповідача Воронов Ю.В.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промтехснаб» (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Палоградське пуско-налагоджувальне підприємство» (далі Відповідач), яким, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (фактично заява про зміну предмета позову), просив суд стягнути з Відповідача сплачену за договором від 23.06.2020 року № 200623-У суму податку на додану вартість у розмірі 206 182,70 грн.

Заявлений позов мотивовано тим, що операції з поставка вугільної продукції, яка була предметом Договору № 200623-У, були звільнені від оподаткування ПДВ. За доводами Позивача, отримання Відповідачем сума ПДВ у складі ціни продукції за операціями, які звільненні від його сплати, є такими, що одержані без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню за правилами ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Крім того, за результатами вирішення питання про відкриття провадження у справі, за клопотання Позивача, суд витребував від Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області докази в порядку ст. 81 ГПК України.

Ухвалою від 05.07.2021 року, суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що в ході виконання умов договору він не набув будь-якого майна за рахунок Позивача, а відобразив у власній податковій звітності зобов`язання з ПДВ у розмірі відповідно до умов Договору, а отже, відповідно до вимог податкового законодавства, Позивач набув право на податковий кредит за цим Договором на оспорювань суму.

21.07.2021 року Позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 02.09.2021 року зазначену заяву прийнято судом до розгляду, як заяву про зміну предмету позову.

02.09.2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 16.09.2021 року.

Під час розгляду справи по суті, сторони підтримали свої вимоги і заперечення.

В порядку ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 16.09.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів із дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, заслухавши стислий зміст та підстави вимог і заперечень сторін, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2020 року між Відповідачем, як постачальником, та Позивачем, як покупцем, укладено договір постачання № 2000623-У, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію, надалі «Вугілля», за марочним складом, ціною та в кількості, наведених у відповідних Специфікаціях до цього Договору.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що ціна вугілля встановлюється на базисних умовах постачання, передбачених цим Договором, та є договірною ціною не вище ринкової і зазначається Сторонами у відповідних Специфікаціях до цього Договору.

Матеріали справи підтверджено, що сторонами було узгоджено Специфікацію (Додаток № 1 до договору) на поставку вугілля кам`яного марки ДГКОМ (13-100) в кількості 304,25 тон за ціною 2 300,00 грн. з ПДВ, загальна сума поставки 621 000,00 грн. у тому числі 103 500,00 грн. ПДВ, а також, Специфікацію (додатком № 2 до договору) на поставку вугілля кам`яного ДГ 13-100 в кількості 200 тон за ціною 2 800,00 грн. з ПДВ, загальна сума поставки 560 000,00 грн. у тому числі 93 333,33 грн. ПДВ.

За видатковими накладними № РН-0000005 від 02.07.2020 року № РН-0000004 від 03.07.2020 року, № РН-0000006 від 05.07.2020 року № РН-0000007 від 06.07.2020 року № РН-0000008 від 10.07.2020 року, № РН-0000010 від 28.09.2020 року, Відповідач здійснив поставку на користь Позивача вугілля кам`яного марки ДГКОМ (13-100) на загальну суму 1 236 096,21 грн. у тому числі 206 182,70 грн. ПДВ.

Як свідчать матеріали справи (а.с. 43, 63-72), за результатами постачання товару Відповідачем виписано та зареєстровано податкові накладні на суму ПДВ 206 182,70 грн. на користь Позивача, а також зареєстровано податкове зобов`язання з ПДВ на відповідну суму.

Згідно наданих у справу копій платіжних доручень (а.с. 19-26), Позивачем здійснено оплату на користь Відповідача в сумі 1 246 614,21 грн. у тому числі 207 438,69 грн. ПДВ.

Позивач вважає включення до ціни Вугільної продукції ПДВ в сумі 206 182,70 грн. таким, що суперечить вимогам податкового законодавства, посилаючись на положення п. 45 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, та вимагає повернення сплаченої на користь Відповідача суми 206 182,70 грн. за правилами ст. 1212 ЦК України.

Здійснивши оцінку обґрунтованості вимог Позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову, виходячи з наступного .

Пунктом 45 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, в редакції, яка була чинна на дату укладення та виконання сторонами умов договору постачання № 200623-У, встановлено, що тимчасово, до 1 січня 2022 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання на митній території України вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД.

Тобто, як убачається з матеріалів справи, укладаючи договір постачання № 200623-У від 23.06.20200 року, Позивач був обізнаний зі встановленими пунктом 45 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України податковими пільгами в частині звільнення від оподаткування податком на дану вартість операцій з постачання вугілля, однак, незважаючи на це, уклав договір, умови якого передбачали включення ПДВ до вартості товару, який придбавався Позивачем за цим договором, і, більше того, виконав такі умови договору, сплативши вартість придбаного товару в повному обсязі з урахуванням ПДВ.

Згідно із ч. 2 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 180 Господарського кодексу України деталізовано істотні умови господарського договору.

Так, за приписами ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 4 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Відповідно до ч. 5 ст. 180 Господарського кодексу України ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

За приписами ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

З урахування викладеного, сторони самостійно на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України).

Однак, згідно з положеннями ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Суд констатує, що на момент звернення Позивача з даним позовом до суду, укладений сторонами договір постачання № 2006263-У від 23.06.2020 року був виконаний в повному обсязі (як в частині поставки обумовленого договором товару, так і в частині оплати погодженої сторонами вартості товару).

Оскільки позовні вимоги, що є предметом розгляду в межах даного спору, фактично зводяться до зобов`язання відповідача повернути на користь позивача суму ПДВ, яка є складовою частиною ціни договору та вартості поставленого товару, слід визнати, що задоволення даного позову призведе до зміни такої істотної умови договору, як ціна, після його повного виконання, що суперечить приписам ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України.

Крім того, щодо стягнення спірної суми на підставі ст. 1212 ЦК України, слід зазначити, що положення наведеної норми Цивільного кодексу України, визначають, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї норми застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Верховний Суд неодноразово висловлював правові позиції щодо кондикційних відносин, зокрема, але не виключно у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, від 04.12.2019 по справі №917/1739/17, в яких зазначав, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.04.2021 по справі № 922/2439/20.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що спірна сума грошових коштів одержана Відповідачем на виконання умов договору постачання у складі погодженої сторонами ціни договору та вартості поставленого товару, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.

За викладених обставин, заявлені Позивачем вимоги підлягають відхиленню в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову суд звертає увагу Позивача, що включення до ціни товару податку на додану вартість та її сплата, надає Покупцю, який отримав від Продавця податкову накладну, що зареєстрована, право на включення відповідних сум до податкового кредиту.

При цьому, сам по собі факт включення ПДВ до ціни операції, яка звільнена від оподаткування зазначеним податком, без подання заяви про відмову від використання зазначеної пільги, не має значення, адже використання податкової пільги є правом платника податку, а не його обов`язком. Жодною нормою ПК України не визначено, що платник податку зобов`язаний автоматично користуватися податковою пільгою в разі неподання/несвоєчасного подання заяви про відмову від пільги, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 200/10304/19-а.

Таким чином, за умов того, що податкові накладні прийняті та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому законодавством порядку, що сторонами не заперечується, а контролюючий орган у контексті застосування пункту 201.16 статті 201 ПК України не призупинив реєстрацію податкових накладних з метою перевірки таких, слід визнати, що Позивач не втратив право на виключення сум податкового кредиту за такими податковими накладними.

Згідно приписів ст. 129 ГПК України, судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74-79, 86, 129, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.09.2021

Суддя О.В. Ліпинський