УХВАЛА

29 вересня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/19027/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Міщенко І. С., Чумак Ю. Я.,

розглянувши заяву першого заступника керівника Київської міської прокуратури

про забезпечення позову

у справі № 910/19027/20

за позовом першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської державної адміністрації

до 1) Київської міської ради і 2) Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1 - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

про визнання незаконним та скасування рішення від 30.07.2020 № 315/9394 та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року перший заступник керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави (далі - прокурор) в особі Київської міської державної адміністрації (далі - позивач, КМДА) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Київської міської ради (далі - відповідач-1, КМР) та Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України (далі - відповідач-2, Інститут) про:

- визнання незаконним та скасування рішення КМР від 30.07.2020 № 315/9394 "Про надання Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України у постійне користування земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями на вул. Васильківській, 37 у Голосіївському районі міста Києва" (далі - Рішення № 315/9394);

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54374761 від 02.10.2020 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права постійного користування Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України на земельну ділянку (кадастровий номер :79:365:0036) площею 1,1398 га на вул. Васильківській, 37 у місті Києві.

Спір виник внаслідок того, що на думку прокурора Рішення №315/9394 прийнято з перевищенням повноважень, передбачених статтею 122 Земельного кодексу України, порушенням статей 16, 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", статті 17 Закону України "Про основи містобудування", всупереч функціональному призначенню земельної ділянки та Генеральному плану міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Прокурор подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення і постанову, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Верховного Суду від 15.09.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 у справі № 910/19027/20 та призначено касаційну скаргу до розгляду.

27.09.2021 від першого заступника керівника Київської міської прокуратури безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла заява від 27.09.2021 № 15/1-6197-20 про забезпечення позову шляхом заборони Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України (вул. Васильківська, буд. 37, м. Київ, 03022, ) та будь-яким іншим особам, з якими укладено договори про здійснення підготовчих, вишукувальних та будівельних робіт на земельній ділянці площею 1,1398 га (кадастровий номер :79:365:0036) на вул. Васильківській, 37 у Голосіївському районі м. Києва, вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних та вишукувальних робіт щодо будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на вул. Васильківській, 37 у Голосіївському районі міста Києва, а також заборонити здійснювати будь-які дії із вказаною земельною ділянкою.

Відповідно до частин першої та другої статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

За приписами частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Предметом розгляду цієї справи є дві вимоги немайнового характеру про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації права, яке стосується спірної земельної ділянки, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання.

У поданій заяві про забезпечення позову прокурор просить суд забезпечити позов шляхом заборони Інституту та будь-яким іншим особам, з якими укладено договори про здійснення підготовчих, вишукувальних та будівельних робіт на земельній ділянці площею 1,1398 га (кадастровий номер :79:365:0036) на вул. Васильківській, 37 у Голосіївському районі м. Києва, вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних та вишукувальних робіт щодо будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на спірній земельній ділянці, а також заборонити здійснювати будь-які дії із вказаною земельною ділянкою.

Прокурор наголошує, що Інститут на даний час вчиняє активні дії, спрямовані на забудову спірної земельної ділянки житловим комплексом.

На підтвердження зазначеного прокурор додав до заяви такі документи: надані 07.10.2020 Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу КМР (КМДА) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на вул. Васильківській, 37 у Голосіївському районі м. Києва для будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та паркінгом; виданий 25.01.2021 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України замовнику будівництва - Інституту дозвіл на виконання будівельних робіт №ГУ 98 "Будівництво житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та паркінгом". Також прокурор зазначає, що згідно з техніко-економічними показниками об`єкта будівництва на земельній ділянці будується 25-ти поверховий житловий комплекс з загальною площею квартир 31 606,42 кв.м та вбудованих, вбудовано-прибудованих і прибудованих приміщень - 3 569,33 кв.м.

Прокурором долучено до заяви про забезпечення позову копію акта обстеження від 04.08.2021, складеного Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА), у якому зазначено, що спірна земельна ділянка огороджена парканом як будівельний майданчик та охороняється. На її частині вирито котлован, на іншій частині розпочато будівництво багатоповерхового житлового будинку (на момент обстеження споруджено 6 поверхів). На час обстеження проводились будівельні роботи.

Прокурор вказує, що відповідно до паспорта об`єкта будівництва на вказаній земельній ділянці передбачається будівництво житлового комплекса з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та паркінгом (дозвіл на виконання будівельних робіт від 25.01.2021 №ІУ98).

Крім того, на офіційному інтернет сайті житлового комплексу "Голосіївський" розміщено інформацію щодо динаміки будівництва за період з 28.02.2021 до 31.08.2021, а інформацією із офіційного інтернет сайту житлового комплексу "Голосіївський" підтверджується продаж інвестором будівництва ТОВ "Будівельна компанія "Інтергал-Буд" квартир вказаного житлового комплексу.

Вказаними доказами, як зазначає прокурор, підтверджується вчинення Інститутом дій, спрямованих на забудову спірної земельної ділянки, що в подальшому може ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів держави.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 у цій справі задоволено заяву прокурора про вжиття аналогічних заходів забезпечення позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2021 вказані заходи забезпечення позову скасовані, у зв`язку з прийняттям судом, за результатом розгляду апеляційної скарги прокурора, постанови про залишення без змін рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2021, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

За твердженням прокурора, як зазначено вище, Інститут як до вжиття заходів забезпечення позову так і після їх скасування, у зв`язку з ухваленням постанови суду апеляційної інстанції про залишення без змін рішення місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог, вчиняє дії на реалізацію отриманих за Рішенням № 315/9394 прав на забудову спірної земельної ділянки.

Разом з тим, будь-яких інших підстав для вжиття заходів забезпечення позову окрім тих, що Інститут вчиняв і вчиняє дії щодо забудови спірної земельної ділянки заявник не наводить. У поданій прокурором заяві, з урахуванням наведених обставин, не обґрунтовано, яким чином заявлені ним заходи забезпечення позову призведуть до справедливого та ефективного захисту порушених прав, або що невжиття таких заходів на даному етапі істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав позивача.

Доводи прокурора стосовно того, що житлова забудова спірної земельної ділянки суперечить статутним цілям Інституту стосуються суті заявлених позовних вимог і не можуть бути предметом розгляду під час вирішення питання про наявність або відсутність підстав для забезпечення позову.

Суд також не приймає до уваги посилання прокурора на постанови Верховного Суду у справах № 910/3499/19, № 915/167/20, № 917/273/20 з огляду на нерелевантність висновків, викладених у цих постановах, до правовідносин у справі № 910/19027/20.

Так, у справі № 910/3499/19 судами було вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснення підготовчих, вишукувальних, будівельних робіт за умови анулювання дозволів на виконання будівельних робіт (що було взято до уваги Верховним Судом у справі, на яку посилається прокурор), у той час як у справі № 910/19027/20 за твердженнями самого заявника відповідні дозволи є чинними; у справі № 915/167/20 судом апеляційної інстанції було вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва і введення в експлуатацію об`єктів нерухомості, а також заборони здійснювати реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомості, які, разом з тим, не стосувалися заборони вчинення будівельних робіт; у справі № 917/273/20 заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, заборони проводити будь-які підготовчі чи будівельні роботи були заявлені позивачем на стадії розгляду справи у суді першої інстанції, а висновки суду касаційної інстанції щодо оцінки правильності застосування судами приписів статей 136, 137 ГПК України не є релевантними до правовідносин у справі № 910/19027/20 як з огляду на стадію розгляду справи, на якій подається заява про забезпечення позову, так і з огляду на відмінність обставин, на які посилається заявник обґрунтовуючи наявність підстав для забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновку, що заява прокурора про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки вона не ґрунтуються на доводах, які б давали підстави для її задоволення.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234, 235, 314 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити першому заступнику керівника Київської міської прокуратури у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 910/19027/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Головуючий О. В. Случ

Судді І. С. Міщенко

Ю. Я. Чумак