ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа№ 911/155/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Михайленку С.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2021

у справі №911/155/21 (суддя Лопатін А.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради

про стягнення 11 691 088,84 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради (далі - КП «Києво-Святошинська тепломережа», відповідач) про стягнення 11 691 088,84 грн, з яких 10 031 466,51 грн основного боргу, 765 586,37 грн пені, 480 968,02 грн 3% річних, 413 067,94 грн інфляційних втрат, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу № 2534/18-ТЕ-41 від 03.10.2018 щодо здійснення оплати за поставлений природний газ.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.06.2021 у справі №911/155/21 позов задоволено частково, стягнуто з КП «Києво-Святошинська тепломережа» на користь НАК «Нафтогаз України» 10 031 466,51 грн основного боргу, 765 586,37 грн пені, 480 968,02 грн 3% річних, 412 445,33 грн інфляційних втрат та 175 356,99 грн судового збору. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з наявності порушення відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором, у зв`язку з чим визнав правомірним стягнення боргу та нарахованих на нього інфляційних втрат, 3% річних та пені; здійснивши перерахунок інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов`язання (в межах періоду, за який здійснено розрахунок позивачем), суд дійшов висновку про часткове задоволення вказаної вимоги.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, НАК «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні інфляційних втрат на суму 622,61 грн та постановити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема ст. 625 Цивільного кодексу України та всупереч правовим висновкам Об`єднаної палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт наголошував на неправомірному здійсненні судом перерахунку розміру інфляційних втрат; при нарахуванні інфляційних втрат можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 N 62-97р, а саме, шляхом математичної операції «перемноження» індексів інфляції між собою, яка на відміну від операції «додавання» призводить до того, що за відповідний період буде отримано індекс інфляції, який враховує індекс інфляції попереднього періоду; використання для розрахунку інфляційних втрат суми боргу без урахування збільшення на індекс інфляції призводить до зовсім інших математичних результатів, які суперечать підходу, встановленому Верховним Судом України та Державною службою статистики України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2021 у справі №911/155/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 01.09.2021, встановлено КП «Києво-Святошинська тепломережа» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2021 оголошено у розгляді справи перерву до 22.09.2021.

10.09.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо порядку нарахування інфляційних втрат.

У судове засідання відповідач повторно не з`явився, явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи неподання останнім клопотань про відкладення розгляду справи, а також те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування його пояснень, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без участі вказаної особи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні інфляційних втрат на суму 622,61 грн та постановити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

22.09.2021 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат на суму 622,61 грн.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 03.10.2018 між НАК «Нафтогаз України» (у тексті договору - постачальник) та КП «Києво-Святошинська тепломережа» (у тексті договору - споживач) було укладено договір постачання природного газу № 2534/18-ТЕ-41 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Пунктом 3.1. договору погоджено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 3.8. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб зазначених в пункті 1.2. цього договору (пп. 3.8.1. п. 3.8. договору).

Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягу газу, які було використано споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу (пп. 3.8.2. п. 3.8. договору).

Згідно з п. 3.11. договору споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Пунктом 4.3. договору сторони визначили, що загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 5.1. договору).

Відповідно до пп. 6 п. 6.2. договору споживач зобов`язаний прийняти газ у кількості, зазначеній в п. 2.1. даного договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Згідно з п. 7.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Пунктом 7.2. договору погоджено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з п.п. 5.1., 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Згідно з п. 7.8. договору збитки, завдані одній із сторін внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) стороною в порядку та розмірі, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Пунктом 12.1. договору погоджено, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір погоджений його сторонами, що підтверджується підписами їх представників та печатками юридичних осіб.

В подальшому між сторонами було укладено низку додаткових угод до договору, зокрема, додатковою угодою №4 від 23.11.2018 договір було викладено в новій редакції.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2018 на суму 1628485,74 грн, в тому числі ПДВ; від 31.12.2018 на суму 2248502,46 грн, в тому числі ПДВ; від 31.01.2019 на суму 2598958,07 грн, в тому числі ПДВ; від 28.02.2019 на суму 1817810,80 грн, в тому числі ПДВ; від 31.03.2019 на суму 1591618,92 грн, в тому числі ПДВ; від 30.04.2019 на суму 146090,52 грн, в тому числі ПДВ.

Разом з тим, оплату за отриманий на підставі вказаного договору природний газ на загальну суму 10 031 466,51 грн відповідач (споживач) у встановлені договором строки не здійснив, у зв`язку з чим позивач (постачальник) звернувся з даним позовом до суду, зокрема, з вимогою про стягнення 413 067,94 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевказані межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат на суму 622,61 грн, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладення НАК «Нафтогаз України» та КП «Києво-Святошинська тепломережа» договору постачання природного газу № 2534/18-ТЕ-41 від 03.10.2018 було спрямоване на отримання останнім природного газу та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати у встановлений строк.

Положеннями статті 691 та частини 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.1. договору (в редакції додаткової угоди №4) сторони погодили, що остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною першою ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та не заперечується відповідачем, останній допускав порушення взятих на себе зобов`язань з оплати природного газу, оскільки не розраховувався за нього у строк, встановлений п. 5.1 договору.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, враховуючи виникнення у відповідача прострочення оплати вартості поставленого природного газу, колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції перерахунком, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону).

Статтею 2 вказаного Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Вказана правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум, отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Крім того, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, на яку посилається апелянт, зазначено, що нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, нарахування обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція щодо застосування ч.2 ст.625 ЦК України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, а також у постановах Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №904/10242/17, від 04.12.2018 у справі № 913/63/18.

Так, з урахуванням викладених в апеляційній скарзі доводів та наведених варіантів розрахунку, які на думку скаржника, а також на переконання суду апеляційної інстанції є правомірними (варіант 1 та варіант 2), останнім здійснено власні розрахунки інфляційних втрат за заявлені позивачем періоди та встановлено, що їх розмір становить 412 445,33 грн, що відповідає розрахунку, здійсненому місцевим господарським судом.

Зокрема, колегія суддів вважає за необхідне навести для прикладу розрахунки суми інфляційних втрат за заявлений позивачем період з 01.06.2019 по 30.09.2020 на суму боргу у розмірі 146 090,52 грн, враховуючи наступні індекси інфляції: червень 2019 року - 99,50; липень 2019 року - 99,40; серпень 2019 року - 99,70; вересень 2019 року - 100,70; жовтень 2019 року - 100,70; листопад 2019 року - 100,10; грудень 2019 року - 99,80; січень 2020 року - 100,20; лютий 2020 року - 99,70; березень 2020 року - 100,80; квітень 2020 року - 100,80; травень 2020 року - 100,30; червень 2020 року - 100,20; липень 2020 року - 99,40; серпень 2020 року - 99,80; вересень 2020 року - 100,50.

Варіант 1

Розрахунок здійснений апеляційним господарським судом за допомогою калькулятора інформаційно-аналітичного центру «Ліга» за наступною формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

IIc (99,50 : 100) (99,40 : 100) (99,70 : 100) (100,70 : 100) (100,70 : 100) (100,10 : 100) (99,80 : 100) (100,20 : 100) (99,70 : 100) (100,80 : 100) (100,80 : 100) (100,30 : 100) (100,20 : 100) (99,40 : 100) (99,80 : 100) (100,50 : 100) = 1.01592996

Інфляційне збільшення: 146 090,52 x 1.01592996 - 146 090,52 = 2 327,22 грн.

Отже, здійснивши перерахунок суми інфляційних втрат за сукупним індексом інфляції за період з 01.06.2019 по 30.09.2020 шляхом перемноження помісячних індексів інфляції за весь період (сукупний індекс інфляції), тобто накопичувальним підсумком за вказаний період, у відповідності до рекомендацій, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 N62-97р, суд апеляційної інстанції встановив, що їх розмір становить 2 327,22 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правильність підрахунку інфляційних втрат та 3% річних з використанням програми «Калькулятори» системи «ЛІГА:ЗАКОН» за визначений позивачем період неодноразово підтверджено практикою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 19.09.2019 у справі № 905/106/19, від 14.05.2019 у справі №922/576/18, від 08.08.2019 у справі № 905/98/19, від 14.02.2018 у справі №917/1622/16.

Колегія суддів враховує посилання скаржника на правову позицію Об`єднаної палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19, однак, вважає, що висновки останньої не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, адже такі зроблені на підставі інших встановлених судами обставин та оцінки інших доказів.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за методикою розрахунку інфляційних втрат, наведеною в апеляційній скарзі самим апелянтом як інший правильний спосіб їх обрахунку, отримана таким способом сума інфляційних втрат повністю відповідає сумі, отриманій за допомогою калькулятора інформаційно-аналітичного центру «Ліга», зокрема:

Варіант 2

Період прострочення (Розрахунковий період)Сума боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів (грн)Інфляційне збільшення/зменшення заборгованості (грн)Сума боргу з урахуванням інфляційних нарахувань розрахункового періоду (грн)
01.06.2019-30.06.2019 146 090,52-730,45145 360,07
01.07.2019-31.07.2019 145 360,07-872,16144 487,91
01.08.2019-31.08.2019144 487,91-433,46144 054,45
01.09.2019-30.09.2019144 054,451008,38145 062,83
01.10.2019-31.10.2019145 062,831015,44146 078,27
01.11.2019-30.11.2019146 078,27146,08146 224,35
01.12.2019-31.12.2019146 224,35292,45145 931,90
01.01.2020-31.01.2020145 931,90291,86146 223,76
01.02.2020-29.02.2020146 223,76-438,67145 785,09
01.03.2020-31.03.2020145 785,091166,28146 951,37
01.04.2020-30.04.2020146 951,371175,61148 126,98
01.05.2020-31.05.2020148 126,98444,38148 571,36
01.06.2020-30.03.2020148 571,36297,14148 868,50
01.07.2020-31.07.2020148 868,50-893,21147 975,29
01.08.2020-31.08.2020147 975,29-295,95147 679,34
01.09.2020-30.09.2020147 679,34738,40148 417,74
Отже, здійснивши перерахунок суми інфляційних втрат за період з 01.06.2019 по 30.09.2020 окремо за кожний місяць з використанням для розрахунку кожного наступного періоду суми боргу, збільшеної на індекс інфляції попереднього місяця, суд апеляційної інстанції встановив, що їх розмір становить 2 327,22 грн.

Водночас, позивачем за вказаний період нараховано 2 337,45 грн інфляційних втрат (а.с. 14), однак, обґрунтованого та розгорнутого розрахунку, формули чи методики, за якою здійснювались такі нарахування, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Здійснивши аналогічним чином (двома варіантами) перерахунок інфляційних втрат за заявлені позивачем періоди, колегія суддів встановила, що їх розмір становить:

- 94 878,89 грн за період з 01.01.2019 по 30.09.2020 на суму боргу у розмірі 1 628 485,74 грн,

- 107 442,87 грн за період з 01.02.2019 по 30.09.2020 на суму боргу у розмірі 2 248 502,46 грн,

- 110 641,11 грн за період з 01.03.2019 по 30.09.2020 на суму боргу у розмірі 2 598 958,07 грн,

- 60 482,00 грн за період з 01.04.2019 по 30.09.2020 на суму боргу у розмірі 1 817 810,80 грн,

- 36 673,24 грн за період з 01.05.2019 по 30.09.2020 на суму боргу у розмірі 1 591 618,92 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача за заявлені позивачем періоди становить 412 445,33 грн (94 878,89 + 107 442,87 + 110 641,11 + 60 482,00 + 36 673,24 + 2 327,22), у зв`язку з чим в іншій частині у задоволенні вказаної вимоги на суму 622,61 грн правомірно відмовлено.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема ст. 625 ЦК України, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з КП «Києво-Святошинська тепломережа» на користь НАК «Нафтогаз України» інфляційних втрат у сумі 622,61 грн.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2021 у справі №911/155/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга НАК «Нафтогаз України» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2021 у справі №911/155/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2021 у справі №911/155/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/155/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.09.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз