ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1971/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Земляк А.В.,

за участю представників:

від ОСОБА_1 Садаклієв І.І.,

від ОСОБА_2 участі не брали,

від Приватного підприємства "Тайфун" Нікішев О.В.,

від ОСОБА_3 участі не брали,

від ОСОБА_4 участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Тайфун"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.08.2021 про забезпечення позову, прийняту суддею Желєзною С.П., м. Одеса,

у справі №916/1971/21

за позовом: ОСОБА_1

до відповідачів:

- ОСОБА_2 ;

-Приватного підприємства "Тайфун"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

- ОСОБА_3 ;

- ОСОБА_4

про визнання недійсним рішення загальних зборів та нової редакції статуту

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та Приватного підприємства "Тайфун", в якому просив визнати недійсним рішення загальних зборів засновників Приватного підприємства "Тайфун", оформлене протоколом №1/19 від 13.03.2019, а також визнати недійсною нову редакцію статуту Приватного підприємства "Тайфун", затверджену рішенням загальних зборів засновників вказаного підприємства від 13.03.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав позивача у зв`язку з незаконним позбавленням останнього належної йому частки у статутному капіталі Приватного підприємства "Тайфун".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.07.2021 за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі №916/1971/21 та залучено до участі у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

02.08.2021 до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову б/н від 02.08.2021 (вх.№2-988/21 від 02.08.2021), в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Приватному підприємству "Тайфун" відчужувати все рухоме та нерухоме майно, що перебуває у його власності.

В обґрунтування даної заяви позивач посилався на те, що застосування обраного ним заходу забезпечення позову є тимчасовим та не має своїм наслідком будь-якого перешкоджання господарській діяльності Приватного підприємства "Тайфун", натомість невжиття зазначеного заходу може призвести до відчуження належного вказаному підприємству майна або до обтяження його майновими правами інших осіб, що, в свою чергу, у разі задоволення позову унеможливить ефективний захист та поновлення порушених корпоративних прав ОСОБА_1 в межах розгляду даної справи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.08.2021 у справі №916/1971/21 (суддя Желєзна С.П.) заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову (вх.№2-988/21 від 02.08.2021) задоволено; заборонено Приватному підприємству "Тайфун" відчужувати належне йому на праві власності рухоме та нерухоме майно.

Вказана ухвала суду мотивована наявністю обґрунтованого припущення стосовно можливого відчуження Приватним підприємством "Тайфун" належного йому майна, що, відповідно, виключатиме ефективний захист порушених прав ОСОБА_1 у разі задоволення позову в межах даного судового провадження без нових звернень до суду.

Не погодившись з постановленою ухвалою, Приватне підприємству "Тайфун" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.08.2021 у справі №916/1971/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на неспівмірності вжитого місцевим господарським судом заходу забезпечення позову з позовними вимогами у даній справі, на забезпечення яких він застосовується, та на недоведеності позивачем існування обставин, які у випадку задоволення позову можуть істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення його прав. Крім того, апелянт зауважує на тому, що, забороняючи Приватному підприємству "Тайфун" відчужувати належне йому на праві власності рухоме та нерухоме майно, суд першої інстанції фактично безпідставно заборонив останньому здійснювати господарську діяльність та виконувати обов`язки, покладені на даного відповідача чинним законодавством, що є неприпустимим. Скаржник також зазначає про те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову б/н від 02.08.2021 (вх.№2-988/21 від 02.08.2021) не відповідає вимогам процесуального закону, у зв`язку з чим остання на підставі частини сьомої статті 140 Господарського процесуального кодексу України мала бути повернута заявнику без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 10.09.2021 (вх.№3358/21/Д2 від 13.09.2021) ОСОБА_1 зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зокрема, позивач посилається на помилковість доводів апелянта про те, що спір у даній справі є немайновим, оскільки, на думку ОСОБА_1 , у разі задоволення позовної вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів місцевий господарський суд з урахуванням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" повинен одночасно припинити речові права теперішніх власників майна, належного Приватному підприємству "Тайфун". Крім того, позивач наголошує на тому, що скаржником не спростовано обставини, які були покладені в основу позовних вимог, зокрема, фактів тривалої хвороби ОСОБА_1 та введення останнього в оману при оформленні нотаріальної заяви про вихід зі складу учасників вищенаведеного підприємства.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. від 25.08.2021 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 13.09.2021 справу №916/1971/21 призначено до розгляду на 22.09.2021 о 10:30.

У судовому засіданні 22.09.2021 представник Приватного підприємства "Тайфун" апеляційну скаргу підтримав, представник ОСОБА_1 висловив заперечення проти її задоволення, представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами оскарження ухвали.

ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не надали, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників Приватного підприємства "Тайфун" та ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову необхідно враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, які не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 09.09.2019 у справі №924/433/19.

Колегія суддів враховує, що предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів засновників Приватного підприємства "Тайфун", оформленого протоколом №1/19 від 13.03.2019, та вимога про визнання недійсною нової редакції статуту Приватного підприємства "Тайфун", затвердженої рішенням загальних зборів засновників вказаного підприємства від 13.03.2019.

Отже, апеляційний господарський суд враховує, що у даній справі заявник звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, а відтак у даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Мотивовані посиланням на приписи Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" твердження ОСОБА_1 про майновий характер спору у даній справі є безпідставними, оскільки останні ґрунтуються на довільному та неправильному тлумаченні позивачем приписів вказаного закону. При цьому позовні вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів та нової редакції статуту не підлягають вартісній оцінці, тобто за своєю природою виступають немайновими.

Колегія суддів наголошує на тому, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як заборона відчуження майна господарський суд має виходити з того, що такий захід забезпечення обмежує право особи розпоряджатися саме майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів, при цьому заборона має стосуватися майна, належного до предмета спору.

Отже, як зазначалося вище, позовні вимоги у даній справі не мають майнового характеру та не стосуються безпосередньо майна Приватного підприємства "Тайфун", між тим суд першої інстанції, забороняючи вказаному підприємству відчужувати все рухоме та нерухоме майно, що перебуває у його власності, залишив поза увагою відсутність зв`язку між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог.

Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (пункти 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.

Таким чином, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до істотного ускладнити чи неможливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Колегія суддів вбачає, що в обґрунтування заяви б/н від 02.08.2021 (вх.№2-988/21 від 02.08.2021) позивач послався на те, що невжиття обраного ним заходу забезпечення позову може призвести до відчуження належного Приватному підприємству "Тайфун" майна або до обтяження його майновими правами інших осіб, що, в свою чергу, у разі задоволення позову унеможливить ефективний захист та поновлення порушених корпоративних прав ОСОБА_1 в межах розгляду даної справи.

Між тим апеляційний господарський суд зауважує, що у матеріалах оскарження ухвали місцевого господарського суду про забезпечення позову від 04.08.2021 відсутні та позивачем до суду першої інстанції разом з заявою про вжиття заходів забезпечення позову не подано жодного доказу на підтвердження того, що Приватне підприємству "Тайфун" має намір здійснити відчуження належного йому майна або здійснює підготовку до вчинення таких дій, відтак всі доводи заяви ОСОБА_1 б/н від 02.08.2021 (вх.№2-988/21 від 02.08.2021) про забезпечення позову щодо існування реальної загрози утруднення або неможливості ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача в межах цього судового провадження у разі невжиття заходів забезпечення позову ґрунтуються виключно на нічим не підтверджених припущеннях останнього.

Колегія суддів зауважує на тому, що до заяви про вжиття заходів забезпечення позову заявником взагалі не було додано жодного документу, окрім квитанції про сплату судового збору.

Крім того, дослідивши зміст усієї сукупності доказів, доданих ОСОБА_1 до позовної заяви, апеляційний господарський суд зазначає про те, що останні стосуються обґрунтування позивачем виключно суті позовних вимог та жодним чином не свідчать про необхідність забезпечення позову, оскільки сам факт наявності між сторонами судового спору не може бути належною та достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому судом апеляційної інстанції враховується, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Саме такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 22.07.2019 у справі №914/120/19.

З огляду на викладене, Південно-західним апеляційним господарським судом не приймаються до уваги доводи скаржника про недоведеність позивачем факту порушення оспорюваними рішенням загальних зборів та новою редакцією статуту його прав, а також викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження ОСОБА_1 про те, що апелянтом не спростовано обставини, які були покладені в основу позовних вимог, зокрема, фактів тривалої хвороби позивача та введення останнього в оману при оформленні нотаріальної заяви про вихід зі складу учасників вищенаведеного підприємства, адже зазначені доводи сторін стосуються безпосередньо доводів позовної заяви, а не заяви про забезпечення позову.

Судом апеляційної інстанції також враховується, що при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно виходити з законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини (стаття 6 Господарського кодексу України).

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 19.10.2020 у справі №916/3844/19, від 30.06.2021 у справі №922/145/21, від 28.07.2021 у справі №910/3704/21 та від 15.08.2018 у справі №907/835/17.

При цьому під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинна блокуватися господарська діяльність юридичної особи.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 25.01.2021 у справі №902/775/20, від 19.01.2021 у справі №902/774/20 та від 16.11.2020 у справі №910/7596/20.

Вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Саме такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26.09.2019 у справі №521/10766/18.

Таким чином, колегія суддів зазначає про те, що вжиття запропонованого позивачем заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження всього належного Приватному підприємству "Тайфун" на праві власності рухомого та нерухомого майна за відсутності обґрунтованих підстав фактично призведе до неможливості повноцінного функціонування даного господарюючого суб`єкта та є очевидно неспівмірним з предметом позовних вимог, а також зумовить блокування господарської діяльність цієї юридичної особи та становлять пряме втручанням у таку діяльність, оскільки грошові кошти також охоплюються поняттям "майно", відтак зазначене приватне підприємство буде позбавлене можливості виконати свої зобов`язання з виплати заробітної плати та сплати податків, зборів та інших загальнообов`язкових платежів, що є неприпустимим.

Разом з цим доводи скаржника про те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову б/н від 02.08.2021 (вх.№2-988/21 від 02.08.2021) не відповідає вимогам процесуального закону, у зв`язку з неналежним обґрунтуванням необхідності вжиття запропонованого позивачем заходу та його зв`язку з позовними вимогами, апеляційним господарським судом до уваги не приймаються, оскільки сама по собі незгода апелянта з наведеними позивачем мотивами застосування заходу забезпечення позову жодним чином не свідчить про наявність правових підстав для її повернення.

Неістотні недоліки при оформленні вищенаведеної заяви про забезпечення позову також не виключали можливість розгляду останньої місцевим господарським судом, адже згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним, натомість надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття заяви є порушенням права на справедливий судовий захист.

Стосовно тверджень апелянта про те, що місцевий господарський суд повинен був повернути заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову б/н від 02.08.2021 (вх.№2-988/21 від 02.08.2021) без розгляду у зв`язку з тим, що остання не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки частиною першою статті 141 Господарського процесуального кодексу України передбачено право, а не обов`язок суду вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), відтак розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням норм статей процесуального закону.

Саме така стала правова позиція Верховного Суду викладена у низці постанов, зокрема, від 30.11.2020 у справі №910/217/20, від 25.02.2019 у справі №924/789/18, від 18.06.2019 у справі №904/661/19, від 11.06.2019 у справі №916/2933/18, від 14.08.2019 у справі №910/3802/18 та від 10.10.2019 у справі №916/1572/19.

Таким чином, оцінивши доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, імовірність істотного ускладнення або неможливості ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає про необґрунтованість висновку місцевого господарського суду щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову у справі №916/1971/21 шляхом заборони Приватному підприємству "Тайфун" відчужувати все рухоме та нерухоме майно, що перебуває у його власності.

За таких обставин, ухвала Господарського суду Одеської області від 04.08.2021 у справі №916/1971/21 є необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову б/н від 02.08.2021 (вх.№2-988/21 від 02.08.2021).

Керуючись статтями 136, 137, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Тайфун" задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.08.2021 про забезпечення позову у справі №916/1971/21 скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову б/н від 02.08.2021 (вх.№2-988/21 від 02.08.2021) відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.09.2021.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук