ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа№ 927/31/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2021 р.

у справі № 927/31/21 (суддя - Белов П.І.)

за позовом Заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Срібнянської селищної ради

до Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство"

про стягнення 51642,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури звернувся в інтересах держави в особі Срібнянської селищної ради з позовом до Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство" про стягнення шкоди в розмірі 51642,00 грн, яка завдана порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища незаконною рубкою дерев на території, що належить до об`єктів природно-заповідного фонду.

Вимоги прокуратури обгрунтовані тим, що відповідачем, як лісокористувачем, було допущено факт незаконної рубки дерев та вживалися недостатні заходи для охорони лісів від незаконних рубок, а тому останній повинен відшкодувати державі відповідну шкоду.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2021 р. у справі № 927/31/21 позов Заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Срібнянської селищної ради задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Прилуцьке лісове господарство" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що визначений прокурором позивач - Срібнянська селищна рада не є належним позивачем, оскільки не є органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах. Відповідач вказує, що державний нагляд (контроль) у сфері охорони навколишнього середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснює спеціальний орган - Державна екологічна інспекція.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 927/31/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство", керуючись ч. 10 ст. 270 ГПК України вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення учасників справи, встановлено Заступнику керівника Прилуцької окружної прокуратури строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

27.07.2021 р. від Прилуцької окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу про залишення без змін рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2021 р., а апеляційну скаргу Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство" залишити без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до п. 3.1 Статуту Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство", затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 253 від 27.06.2017 р., підприємство було створено з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів, що перебувають у користуванні підприємства.

Згідно з Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 375641 від 04.01.2010 р. та на підставі розпорядження Срібнянської райдержадміністрації від 03.09.2009 р. № 344, Державному підприємству "Прилуцьке лісове господарство" було надано у постійне користування на території Сокиринської сільської ради урочище "Соколовське" 457,0008 га землі для ведення лісового господарства.

Урочище "Соколовське" (Срібнянський район, квартал 55-64 Сокиринського лісництва ДП "Прилуцьке лісове господарство") є ботанічним заказником місцевого значення, відповідно до рішення Чернігівського облвиконкому від 04.12.1978 р. № 529, рішення Чернігівського облвиконкому від 27.12.1984 р. № 454, рішення Чернігівського облвиконкому від 28.08.1989 р. № 164, а також згідно з Проектом організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство" Чернігівського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агенства лісових ресурсів України тобто є об`єктом природно-заповідного фонду України, згідно зі ст. 3 Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

Згідно з листом Департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації від 06.11.2020 р. № 08-07/3238, ботанічний заказник місцевого значення "Соколівський" загальною площею 454 га перебуває у віданні Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство" та відноситься до територій та об`єктів природно-заповідного фонду Чернігівської області.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 17 Лісового кодексу України ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Отже, в розумінні норм лісового законодавства відповідач є постійним лісокористувачем.

12.04.2019 р. посадовими особами Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство" було складено акт огляду місця вчинення лісопорушення, відповідно до якого 12.04.2019 р. було виявлено факт незаконної рубки дерев породи дуб звичайний та липа в кварталі 63 виділ 5 на загальну суму збитків 44528,00 грн.

За даним фактом 12.04.2019 р. в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 0000068, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.04.2019 р. в урочищі "Соколівське", яке перебуває у постійному користуванні Сокиринського лісництва Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство" згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 375641 від 04.01.2010 р., в кварталі 63 виділі 5, виявлено незаконну рубку дерев породи дуб звичайний у кількості 5 штук. Під час огляду місця події від 17.09.2019 р., який проведено за участі представника Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство" Волочка В.М., оглянуто місце незаконної рубки дерев, та виявлено 5 пнів дерев породи дуб звичайний.

Особу, яка здійснила незаконну рубку дерев, у ході досудового розслідування кримінального правопорушення не встановлено. На момент прийняття рішення докази встановлення особи або осіб, які здійснили незаконну рубку дерев на підвідомчій відповідачу території, до матеріалів справи не надано.

За актом огляду місця вчинення порушення від 12.04.2019 р., який складений інженером охорони та захисту лісу Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство" Клочко В.М., встановлено діаметр незаконно зрубаних дерев породи дуб звичайний, в кварталі 63 виділі 5 урочища "Соколівське", а саме: три пні діаметром - 71 см, один пень - 76 см, один пень - 72 см. При цьому, вимірювання пнів незаконно зрубаних дерев визначалося відповідачем самостійно, за допомогою власних вимірювальних засобів.

В ході досудового розслідування кримінального правопорушення від Державної екологічної інспекції у Чернігівській області отримано розрахунок розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної вирубки дерев на території ботанічного заказника місцевого значення "Соколівське" в кв. 63 вид. 5 Сокиринського лісництва Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство".

Згідно з таксами для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду внаслідок незаконної рубки або пошкодження дерев та рослин, що мають здерев`яніле стебло, до ступеня припинення росту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 р. № 541, додаток № 1, Держекоінспекцією в Чернігівській області нараховано збитки у розмірі 51642,00 грн.

Спір у спаві виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку прокуратури, як постійний лісокористувач, не виконав покладених на нього обов`язків щодо забезпечення охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території, розташованій в межах Сокиринського лісництва ДП "Прилуцьке лісове господарство", допустив самовільну рубку дерев породи дуб звичайний та липа, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави, тому має понести відповідальність у вигляді відшкодування шкоди у розмірі, визначеному згідно з вимогами чинного законодавства, а саме у розмірі 51642,00 грн.

За змістом ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому, для покладення на особу відповідальності у вигляді відшкодування шкоди мають бути встановлені обставини, з якими матеріальний закон пов`язує настання такої відповідальності, а саме: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача шкоди та наявність вини.

Відсутність хоча із одного із наведених складових виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Під поняттям шкода розуміється грошова оцінка втраченого або пошкодженого майна потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, втрата майна полягає у самовільній вирубці невідомими особами дерев дуба та липи до ступеня припинення росту. Згідно із розрахунком розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільної рубки дерев, який підготовлений Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області та виконаний для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду внаслідок незаконної рубки або пошкодження дерев та рослин, що мають здерев`яніле стебло, до ступеня припинення росту, загальна сума заподіяної шкоди з урахуванням індексації становить 51642,00 грн.

Таким чином, факт наявності шкоди в заявленій до стягнення сумі підтверджується матеріалами справи.

Протиправність (неправомірність) поведінки полягає у вчиненні особою дій, внаслідок яких завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

Обґрунтовуючи неправомірність поведінки відповідача, прокурор стверджує, що відповідач, як постійний лісокористувач, не виконав належним чином зобов`язання по забезпеченню охорони та захисту лісових насаджень на своєї території, що є порушенням вимог ведення лісового господарства.

Суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства визначаються як лісові відносини, які регулюються Лісовим кодексом України.

Як передбачено ст. 2 Лісового кодексу України, об`єктом лісових відносин є лісовий фонд України та окремі лісові ділянки, суб`єктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 16 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

За змістом ч. 2 ст. 17 Лісового кодексу України спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи надаються у постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України на постійних лісокористувачів покладений обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів; вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів.

У відповідності до ст. 63 Лісового кодексу України ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно зі ст. 65 Лісового кодексу України до основних вимог щодо ведення лісового господарства віднесено обов`язок підприємств, установ, організацій і громадян здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

За ч. ч. 1, 2 ст. 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити у встановлений строк комплекс протипожежних та інших заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів.

Таким чином, саме на постійних лісокористувачів покладений обов`язок щодо забезпечення організації і захисту лісів з метою збереження та охорони лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Вбачається, що незаконна рубка лісових відбулась на території і в межах земельної ділянки, наданої у постійне користування саме відповідачу, отже саме відповідач повинен був здійснювати комплекс охоронних заходів, спрямованих, зокрема, на збереження лісу від самовільних незаконних рубок.

При цьому, охорона і захист лісів є складовою частиною діяльності відповідача, про що відображено у п. 3.1 його Статуту.

Проте факт самовільної рубки дерев, про що складено акт огляду місця вчинення лісопорушення від 12.04.2019 р., свідчить про неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок.

Доводи скаржника про те, що саме ним виявлене лісопорушення, складено протокол, направлено повідомлення до слідчих органів, судом до уваги не приймається, оскільки не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянці лісу, наданої у постійне користування відповідачу, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2018 р. у справі № 909/976/17, прийнятій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду.

Враховуючи, що незаконна рубка дерев породи дуб звичайний та липа стала можлива внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо забезпечення охорони лісових насаджень, і в результаті такої рубки заподіяно шкоду державі в розмірі 51642,00 грн, тому вбачається наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

В матеріалах справи відсутні докази ефективності функціонування лісової охорони, а також забезпечення належного виконання відповідачем всіх заходів, направлених на збереження лісу, лісових насаджень, в їх сукупності з метою уникнення випадків самовільної рубки дерев.

Таким чином відповідач не довів відповідними засобами доказування відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Оскільки організація і забезпечення охорони та захисту лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень покладається на постійних лісокористувачів, тому саме незабезпечення відповідачем ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, є порушенням лісового законодавства.

Згідно зі ст. 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок рубки лісових насаджень, в сумі 51642,00 грн є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища, які утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Державний фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється також, зокрема, за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внаслідок господарської та іншої діяльності в розмірі 30 відсотків є джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів.

До надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків (п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України).

Враховуючи викладене, сума шкоди, заподіяної внаслідок лісового правопорушення, яку належить стягнути з відповідача, повинна бути зарахована у такому порядку: 15492,60 грн до спеціального фонду Державного бюджету України, 10328,40 грн до спеціального фонду обласного бюджету Чернігівської обласної ради та 25821,00 грн до спеціального фонду селищного бюджету Срібнянської селищної ради Чернігівської області.

Доводи скаржника про те, що визначений прокурором позивач - Срібнянська селищна рада не є належним позивачем, оскільки не є органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Як було зазначено вище, згідно з ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Отже завдані природним ресурсам збитки відшкодовуються шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні.

У відповідності до глави IV Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 р. № 43, передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та Закону України «Про Державний бюджет України» є доходами спеціального фонду державного бюджету, крім власних надходжень бюджетних установ, зараховуються на відповідні рахунки, відкриті в Казначействі на ім`я відповідного органу Казначейства у розрізі територій та кодів класифікації доходів бюджету.

Таким чином збитки, завдані внаслідок незаконної рубки дерев в адміністративних межах Срібнянської селищної ради, підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища Срібнянської селищної ради на розподільчий казначейський рахунок зазначеної сільської ради.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 364/1080/16-ц.

Відтак доводи скаржника про неналежність позивача у даній справі не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ст. ст. 29, 69-1 Бюджетного кодексу України.

Щодо інших аргументів скаржника, колегія суддів зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2021 р. у справі № 927/31/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство" задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2021 р. у справі № 927/31/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Прилуцьке лісове господарство".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В.Андрієнко

В.В. Шапран