РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2021Справа № 910/11232/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», Донецька область, м. Авдіївка

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

про стягнення 10 718,31 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.07.2020 року Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) суми збитків в розмірі 10 718,31 грн, посилаючись на незбереження вантажу під час перевезення вантажу залізничним транспортом.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №268 отримав ухвалу суду від 19.07.2021 про відкриття провадження у справі 26.07.2021.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 10.08.2021 року (включно).

23.07.2020 року відповідачем засобами поштового зв`язку було надіслано до суду відзив на позовну заяву (відзив судом отримно 26.07.2021 року), у якому відповідач проти задоволення позову заперечує та звертає увагу суду, що додані позивачем рахунки №ШУП00001465 від 31.03.2021, №ШУП00000813 від 01.03.2021 та №ШУП00001230 від 27.03.2021 видано не відправником, а іншою особою, а тому вартість втраченого вантажу не підтверджена належним чином. Крім того, комерційний акт №482803/21 від 01.04.2021 не підтверджує факт втрати вантажу у вагоні №56339450 так як вантаж прибув у технічно справному вагоні завантаженому відправником, з закритими люками, течі немає, поверхн рівномірна, нанесене маркування. Отже опис стану вантажу не містить ознак його втрати в процесі перевезення. Доданий комерційний акт №482803/21 від 01.04.2021 року виключають відповідальність залізниці, так як мало місце недовантаження (неправильне визначення маси) відправником. Згідно з розділами 1, 24 та 28 накладної №53735163 визначив масу вантажу та завантажив вагон №56339450 відправник ТОВ «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська», тому вимога про стягнення 3 137,85 грн за недостачу у вказаному вагоні є безпідставною. А питання відповідальності за недовантаження вантажу у вагоні №53735163 має вирішуватись між позивачем та відправником без участі залізниці.

06.08.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що в матеріалах справи є рахунок безпосереднього власника та відповідно особи, за чиїм доручнням було укалдено договір перевезення - ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське», таким чином, вартість вантажу підтверджується належними рахунками №№ ШУП00000813 від 01.03.2021 року, ШУП00001230 від 27.03.2021 року та ШУП00001465 від 31.03.2021 року (додані до матеріалів справи 08.06.2021 року позовною заявою №11/10/34) першого власника вугілля, за дорученням якого діяв вантажовідправник. У зв`язку з тим, що поставка товару здійснювалася на умовах поставки FCA станція Удачна, то перехід права власності на вантаж відбулося у момент його передачі перевізнику. Акти прийому-передачі №№ ШУП00000813 від 01.03.2021 року, ШУП00001230 від 27.03.2021 року та ШУП00001465 від 31.03.2021 року (додані до матеріалів справи 08.06.2021 року позовною заявою №11/10/34) складені на момент передачі від постачальника товару покупцеві на станції Удачна. Оскільки втрата вантажу сталося під час перевезення вже після того як передача товару здійснилася, то відповідно у актів прийому-передачі №№ ШУП00000813 від 01.03.2021 року, ШУП00001230 від 27.03.2021 року та ШУП00001465 від 31.03.2021 року факт втрати вантажу під час перевезення відображення не знайшов. Також кількість відправленного вантажу зазначена в залізничній накладній №№53294070, 53294690, 53693263, 53735163, кількість втраченого вантажу відображена в комерційному акті №482803/21,482803/18, 482803/20. На підтвердження завданих збитків та як належний доказ оплати рахунків №№ ШУП00000813 від 01.03.2021 року, ШУП00001230 від 27.03.2021 року та ШУП00001465 від 31.03.2021 року про сплату вугільної продукції позивач повідомляє, що рахунок №ШУП00000813 від 01.03.2021 року було закрито шляхом попередньої сплати, платіжними дорученнями від 26.02.2021 року №№, , , , ; рахунок ШУП00001230 від 27.03.2021 року було закрито шляхом попередньої сплати платіжними дорученнями від 26.02.2021 року №№ , , , , ; рахунок ШУП00001465 від 31.03.2021 року було закрито шляхом попередньої сплати платіжними дорученнями від 26.02.2021 №, , , , та надає завірену копію банківської виписки від 26.02.2021 року. Таким чином, оскільки, всі вищезазанчені документи були додані до позовної заяви від 08.06.2021 року №11/10/34 та надіслані відповідачу, ПРАТ «АКХЗ» вважає всі запереченні відповідача необгрунтованими та безпідставними.

Відповідач правом на подачу до суду заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 25.08.2021 року по 17.09.2021 року у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з відпустки - 20.09.2021 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2021 року між ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" (покупець) та ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» (продавець) був укладений Договір поставки №21/165.

Позивач зазначає, що відповідно до умов Договору поставки №21/165 на адресу ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" по залізничним накладним: основній №53294070, досильній №№ 53294690, 53693263, 53735163 надійшов концентрат вугілля кам`яного для коксування марки К (0-100) у вагоні №№ 62643580, 61666269, 56339450 вантажовідправник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська".

До відправки вказані вагони надійшли з вагою, зазначеною у залізничній накладній, а саме: у вагоні 62643580 - 69,70 тон, у вагоні 61666269 - 69,80 тон, у вагоні 56339450 - 70,00 тон. Після прибуття вагонів на станцію Авдіївка органом транспорту проведено комісійне переважування маси вантажу на підставі статті 52 Статуту залізниць України та встановлена вагова нестача у спірних вагонах, а саме: у вагоні 62643580 - 1850 кг, у вагоні 61666269 - 2650 кг, у вагоні 56339450 - 2150 кг, складено комерційні акти №№482803/18 від 03.03.2021, 482803/20 від 29.03.2021 та 482803/21 від 01.04.2021.

Відповідно до комерційного акту №482803/18: «...По документу значиться вага: нетто 697000кг, тара 23500кг. При переважуванні виявилося: брутто 91350кг, нетто 67850кг, тара 23500кг, що менше ваги накладної на 1850кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу рівномірна, на рівні бортів, маркована поперечними бороздами. Над 6-7 люками є виїмка 2,0м х 1,0м х 0,8м, Вантаж по всій довжині потоптаний, маркування порушене....».

Відповідно до комерційного акту №482803/20: «...По документу значиться вага: нетто 69800 кг, тара 23100 кг. При переважуванні виявилося: брутто 90250 кг, нетто 67150 кг, тара 23100 кг, що менше ваги накладної на 2650 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу вище від бортів 10 см нижче бортів 20 см, укатана, маркована поперечними смугами. Над 1,2 люками є виїмка 300 х 280 х 20 см. Маркування порушене...».

Відповідно до комерційного акту №482803/21: «...По документу значиться вага: нетто 70000 кг, тара 22200 кг. При переважуванні виявилося: брутто 90050 кг, нетто 67850 кг, тара 22200 кг, що менше ваги накладної на 2150 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу рівномірна, на рівні бортів, маркована поперечними смугами. По всій довжині вагону потоптано...».

За розрахунками позивача, вартість недостачі вантажу у вагонах, яка була розрахована позивачем з урахуванням норми недостачі вантажу становить 10 718,31 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Як встановлено судом, на адресу ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" по залізничним накладним: основній №53294070, досильній №№ 53294690, 53693263, 53735163 надійшов концентрат вугілля кам`яного для коксування марки К (0-100) у вагоні №№ 62643580, 61666269, 56339450 вантажовідправник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська".

Згідно із ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Наявні в матеріалах справи комерційні акти №482803/18 від 03.03.2021, №482803/20 від 29.03.2021 та №482803/21 від 01.04.2021 підтверджую недостачу вантажу у вагонах №62643580 в розмірі 1850 кг, №61666269 в розмірі 2650кг та №56339450 в розмірі 2150кг відповідно.

Вказані акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Заперечення відповідача щодо того, що комерційний акт №482803/21 від 01.04.2021 не підтверджує факт втрати вантажу у вагоні №56339450 так як вантаж прибув у технічно справному вагоні і опис стану вантажу не містить ознак його втрати в процесі перевезення не можуть бути прийняті судом, оскільки кількість відправленного вантажу зазначена в залізничній накладній №53735163, а кількість втраченого вантажу відображена в комерційному акті №482803/20.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу перевізник відповідає, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

В матеріалах справи, на підтвердження завданих збитків, містяться докази оплати рахунків №№ ШУП00000813 від 01.03.2021 року, ШУП00001230 від 27.03.2021 року та ШУП00001465 від 31.03.2021 року, а саме рахунок №ШУП00000813 від 01.03.2021 року було закрито шляхом попередньої сплати, платіжними дорученнями від 26.02.2021 року №№, , , , ; рахунок ШУП00001230 від 27.03.2021 року було закрито шляхом попередньої сплати платіжними дорученнями від 26.02.2021 року №№ , , , , ; рахунок ШУП00001465 від 31.03.2021 року було закрито шляхом попередньої сплати платіжними дорученнями від 26.02.2021 №, , , , (копію банківської виписки від 26.02.2021 року).

Твердження відповідача про те, що додані позивачем рахунки №ШУП00001465 від 31.03.2021, №ШУП00000813 від 01.03.2021 та №ШУП00001230 від 27.03.2021 видано не відправником, а іншою особою, а тому вартість втраченого вантажу не підтверджена належним чином, не можуть бути розцінені як аргументовані, оскільки вантажовідправником по договору перевезення є ТОВ «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська», котрий фактично не є власником вантажу, а діє за розпорядженням ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське», котрий і є власником вантажу при його відправці, а ТОВ «Збагачувальна фабрика «Свято- Варваринська» - є експедитором.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.

Загальна сума збитків (вартості недостачі вантажу) за розрахунком позивача становить 10 718,31 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу), суд встановив, що даний розрахунок арифметично вірний.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд задовольняє позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» до Акціонерного товариство «Українська залізниця» про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 10 718,31 грн.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код 40075815, адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (ідентифікаційний код 00191075, місцезнаходження: 86065, Донецька область, м. Авдівка, проїзд Індустріальний, буд. 1) суму збитків в розмірі 10 718,31 грн. (десять тисяч сімсот вісімнадцять гривень 31 копійка) та суму судового збору в розмірі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов