ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2021 р. Справа№ 910/2971/20 (910/19025/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Отрюха Б.В.

Грека Б.М.

за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,

представника ТОВ "Факторингова компанія "Паритет" адвоката Квітіна Р.В.,

представника ФОП Логвіненко О.С. адвоката Карєєва А.А.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Паритет"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 26.04.2021 (повна текст складено 11.05.2021, суддя Мандичев Д.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Паритет"

до 1. фізичної особи-підприємця Логвіненко Олени Сергіївни,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг"

про визнання недійсним договору №171201-П від 01.12.2017 та стягнення грошових коштів

в межах справи № 910/2971/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Паритет"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг" (код 21539772)

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2020 відкрито провадження у справі №910/2971/20 про банкрутство до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг".

Ухвалою попереднього засідання визнано грошові вимоги до боржника:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Паритет" в сумі 3599141,80 грн, з яких: 63527,00 грн. - вимоги першої черги; 3535614,80 грн - вимоги четвертої черги задоволення вимог кредиторів;

Головного управління ДПС у м. Києві на суму 11831,45 грн, з яких: 4204,00 грн - вимоги першої черги; 5143,45 грн - вимоги другої черги, 806,37 грн - вимоги третьої черги, 1677,63 грн - вимоги шостої черги задоволення вимог кредиторів.

Постановою від 20.07.2020 визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг"; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Степаненка Максима Михайловича.

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Паритет" в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг" звернулась із позовом до фізичної особи-підприємця Логвіненко Олени Сергіївни та боржника про визнання недійсним договору №171201-П від 01.12.2017 та стягнення на користь боржника грошових коштів в сумі 60000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 відмовлено у задоволенні позову повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Паритет" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2021, винести нову постанову, якою задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована не з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Так, за твердженням скаржника, суд першої інстанції поверхнево оцінив докази на підтвердження надання послуг за оспорюваним договором, оскільки відповідачка не брала участі в розробці сайту та участі в його наповненні. Окрім того, суд першої інстанції не надав оцінки доводам про заінтересованість керівника боржника Іванової А.С. при укладенні оспорюваного правочину із Логвиненко О.С., яка є її рідною сестрою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/2971/20(910/19025/20); розгляд справи призначено на 14.09.2021.

Фізична особа-підприємець Логвіненко О.С. подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а у хвалу суду першої інстанції залишити без змін. За твердженням відповідачки, оспорюваний правочин був направлений на реальне настання наслідків, що обумовлені ним, послуги за договором були надані, що підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг, заявою свідка Логвіненко О.С., електронними листами щодо виконання умов договору. На переконання відповідача, родинні зв`язки керівника боржника та відповідача не свідчать про фіктивність укладеного правочину, а положення чинного законодавства не забороняють укладання правочинів за існування таких обставин та не встановлюють негативних наслідків для сторін та зацікавлених осіб.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення представників учасників справи, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство до 21.10.2019 регулювалось Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон про банкрутство), а з 21.10.2019 - Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг" в особі начальника відділу комплектації устаткування Дворника Андрія Васильовича, який діє на підставі довіреності №170310 від 10.03.2017 (надалі - замовник), та фізичною особою-підприємцем Логвіненко Оленою Сергіївною (надалі - виконавець) укладено договір № 171201-П про надання послуг.

Відповідно до пункту 1.1 договору за дорученням замовника виконавець надає послуги з надання послуг з підготовки та розміщення повного пакету матеріалів для веб-сайту замовника з перекладом на російську та англійську мови (далі - послуги).

Перелік, зміст та термін виконання послуг визначено в розділі 2 цього договору (пункт 1.2 договору).

За умовами пункту 1.3 договору замовник зобов`язаний прийняти та оплатити виконавцю надані послуги в порядку та на умовах визначених цим договором.

Як визначено в пункті 2.1 договору виконавець зобов`язується надати замовнику наступні послуги з партнерської презентації:

- підготовка та оформлення інформаційних матеріалів (брошур, опису, характеристик, фото, відео, тощо) на українській, російській та англійській мовах згідно наданого переліку сторінок веб-сайту та продуктів компанії для розміщення на веб-сайті замовника;

- переклад технічних інформаційних матеріалів з української на англійську або російську мови або з англійської на українську або російську мови - 9 брошур (загалом 44 сторінки);

- розміщення всіх інформаційних матеріалів з перекладами на веб-сайті замовника - загалом 120 сторінок (40 сторінок української версії веб-сайту з перекладами на англійську та російську версії веб-сайту).

Згідно з пунктом 2.2 договору сторони домовилися, що виконавець надає послуги в термін з 02.12.2017 по 28.02.2018 (включно). Вартість послуг, що надаються поза вказаним терміном не включено до вартості цього договору та оплачуються окремо.

Доказом надання виконавцем послуг в повному обсязі є акт здачі-приймання наданих послуг, належним чином оформлений та підписаний уповноваженими представниками сторін (пункт 2.4 договору).

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що замовник зобов`язується оплатити виконавцю його послуги: - у розмірі, що становить 200,00 грн. без ПДВ за одну сторінку роботи технічного перекладу виконавця, яка обчислюється виходячи з тривалості часу, фактично витраченого виконавцем на надання замовнику послуг з перекладу з української на англійську або російську мови або з англійської на українську або російську мови, види та тривалість яких узгоджена п. 2.1. цього договору, за винятком послуг, вказаних у п.3.2. цього договору;- у розмірі, що становить 360,00 грн. без ПДВ за розміщення інформаційних матеріалів на одній сторінці веб-сайту замовника, кількість яких узгоджена п. 2.1.

За положеннями підпункту 3.1.2 договору замовник зобов`язується сплатити виконавцю за підготовку та оформлення інформаційних матеріалів (брошур, опису, характеристик, фото, відео, тощо) на українській, російській та англійській мовах згідно наданого переліку сторінок веб-сайту та продуктів компанії для розміщення на веб-сайті замовника вартість, що становить 7 800,00 грн. без ПДВ (фіксований розмір оплати послуг).

Загальна вартість послуг за цим договором визначена в додатку 1 цього договору (пункт 3.2 договору).

При цьому, за умовами пункту 3.3 договору замовник здійснює попередню оплату послуг у розмірі 100 відсотків від загальної вартості послуг, зазначеної в п. 3.1. не пізніше 5 календарних днів від дати підписання цього договору, шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

У додатку 1 до договору "Вартість послуг, що надаються" встановлено, що загальний розмір вартості послуг, що підлягає оплаті замовником за цим договором становить 60000,00 грн., з яких: - підготовка та оформлення інформаційних матеріалів на українській, російській та англійській мовах для розміщення на веб-сайті замовника - 7 800,00 грн. (за послугу); - переклад технічних інформаційних матеріалів з української на англійську або російську мови або з англійської на українську або російську мови - 9 000,00 грн. (44 сторінки, вартістю 200,00 грн. за 1 сторінку); - розміщення інформаційних матеріалів на веб- сайті замовника - 43 200,00 грн. (120 сторінок, вартістю 360,00 грн. за 1 сторінку).

Як слідує з банківської виписки з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг", останнім здійснено 01.12.2017 перерахування грошових коштів у сумі 60000,00 грн. на рахунок фізичної особи-підприємця Логвіненко Олени Сергіївни в якості оплати послуг згідно з договором від 01.12.2017 № 171201-П.

Відповідно до підписаного обома сторонами та скріпленого печатками акту від 01.03.2018 здачі-приймання наданих послуг за договором виконавець надав послуги належним чином та в повному обсязі на суму 60000,00 грн. без ПДВ за переліком та цінами, наведеним у додатку 1 до договору.

У той же час, ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2020 відкрито провадження у справі №910/2971/20 про банкрутство до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг".

Ухвалою попереднього засідання визнано грошові вимоги до боржника:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "Паритет" в сумі 3599141,80 грн, з яких: 63527,00 грн. - вимоги першої черги; 3535614,80 грн - вимоги четвертої черги задоволення вимог кредиторів;

Головного управління ДПС у м. Києві на суму 11831,45 грн, з яких: 4204,00 грн - вимоги першої черги; 5143,45 грн - вимоги другої черги, 806,37 грн - вимоги третьої черги, 1677,63 грн - вимоги шостої черги задоволення вимог кредиторів.

Постановою від 20.07.2020 визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг"; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Степаненка Максима Михайловича.

В обґрунтування позову кредитор зазначає про фіктивність укладеного між відповідачем та боржником договору від 01.12.2017 № 171201-П, за яким не надавалися жодні послуги. Оплачуючи послуги за спірним договором боржник намагався уникнути стягнення за фінансовими зобов`язаннями перед іншим кредитором Cantek Trading Inc за контрактом від 29.10.2014 № 141029-12. При цьому, між керівником боржника та Логвіненко Оленою Сергіївною існують родинні зв`язки, що свідчить про зацікавленість сторін в укладенні оспорюваного правочину. На думку позивача, такий правочин завдав збитків боржнику, який став неплатоспроможним, та унеможливив виконання зобов`язань перед кредиторами.

Оскаржувана ухвала про відмову в задоволення позову мотивована тим, що відповідачка подала первинні документи на підтвердження здійснення господарської операції за оспорюваним договором - акт від 01.03.2018 здачі-приймання наданих послуг, листування електронної пошти та заяву свідка щодо обставин укладання та виконання договору.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено невідповідності оспорюваного правочину критеріям розумності та відсутності на меті добросовісного виконання зобов`язань за ним. Крім того, відсутні підстави вважати, що спірний договір фактично був направленим саме на зменшення розміру активів боржника для уникнення стягнення за фінансовими зобов`язаннями перед Cantek Trading Inc за контрактом від 29.10.2014 № 141029-12, як посилався позивач.

При цьому, позивачем не доведено суду належними та допустимим доказами того, що укладення оспорюваного договору призвело до завдання збитків боржнику та спричинило неплатоспроможність останнього. Саме лише твердження позивача про фіктивність договору та завдання внаслідок його укладення збитків боржнику не може бути визнано судом доведеним за відсутності доказів його фіктивності та негативних наслідків впливу оспорюваного правочину.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що укладення та виконання спірного договору відбувалося не в межах ведення звичайної господарської діяльності боржника, та призвело до протиправного зменшення таким чином активів боржника чи погіршення його фінансового стану.

У контексті наведеного суд першої інстанції відхилив також доводи позивача про зацікавленість відповідачів в укладенні фіктивного договору з огляду на наявність родинних зв`язків між керівником боржника та відповідачем-1, зазначивши також, що положення чинного законодавства не містять заборони щодо укладення при наведених обставинах господарського правочину, ураховуючи що за наслідком вчинення такого правочину не встановлено жодних ознак дефекту правочину чи наявності негативних наслідків для сторін та зацікавлених осіб.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18 відображено, що "боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, №910/8357/18 від 28.11.2019)… Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може".

Аналогічні за змістом висновки стосовно фраудаторних правочинів висловлено Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17.

Безумовно, визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Водночас укладення договору боржника поза межами "підозрілого періоду" (одного року, що передував порушенню справи про банкрутство), визначеного статтею 20 Закону про банкрутство, та відсутність підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів.

КУзПБ є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норм ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20 тощо.

Тому в кожній справі про визнання правочину недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Таким чином, суд, з`ясовуючи питання щодо фіктивності договору, як укладеного всупереч інтересам позивача, має з`ясувати дійсні наміри сторін, тобто чи була мета укладення договору іншою, аніж це випливає зі змісту договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину та відхиляє доводи апеляційної скарги про нез`ясування судом першої інстанції обставин, що свідчать про фактичне виконання відповідачкою як виконавцем зобов`язань за договором щодо фактичного надання послуг, оскільки підтверджені первинними документами, копіями електронних доказів (електронними листами), заявою свідка.

В той же час, виконання боржником свого зобов`язання з оплати наданих послуг в сумі 60000,00 грн 01.12.2017 не свідчить про уникнення боржником виконання своїх зобов`язань по контракту № 141029-12 від 29.10.2014, оскільки такий борг був підтверджений в судовому порядку лише із прийняттям постанови Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 у справі № 910/3630/19 про стягнення заборгованості у розмірі 138902,00 доларів США, а відкриття провадження у справі про банкрутство відбулось 29.04.2020, тобто через 2 роки та п`ять місяців після виконання боржником оспорюваного правочину.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що під час укладання оспорюваного правочину був чинний Закон про банкрутство, стаття 20 якого передбачала річний період, під час якого укладені боржником договори могли набути ознак фраудаторного правочину. В той же час, норми чинного Кодексу України з процедур банкрутства не можуть бути застосовані до оспорюваного правочину, який укладений до введення в дію Кодексу, а відтак на нього не розповсюджується трирічний строк, передбачений статтею 42 як "підозрілий період".

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оспорюваний договір не може набути ознак фраудаторного та визнаний недійсним, оскільки укладений та виконаний сторонами поза межами річного строку, встановленого статтею 20 Закону про банкрутство, до дня відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг".

Одночасно, кредитор боржника, що звернувся із даним позовом, не довів підстав з якими законодавство пов`язує можливість визнати недійсним фіктивний правочин відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України, в той час як відповідачка подала суду більш вірогідні докази, які свідчать про реальне виконання оспорюваного договору, а відтак і вказують на намір створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином - надання послуг та їх оплата. Отже, в даному випадку відсутні підстави для визнання недійсним оспорюваного правочину з огляду на недоведеність його фіктивності.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Представник відповідачки у відзиві заявив про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, подавши попередній розрахунок.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2021 між фізичною особою-підприємцем Логвіненко О.С. та адвокатом Кар`євим Андрієм Анатолійовичем укладено договір про надання правової допомоги №21/07/-2021 відповідно до умов якого визначено розмір гонорару адвоката в сумі 1500,00 грн. за одну годину надання правової допомоги та Гонорар за представництво Клієнта у Північному апеляційному господарському суді у розмірі, що становить 3 000,00 гривень без ПДВ за кожну одну участь Адвоката у кожному окремо призначеному судовому засіданні (фіксований розмір Гонорару).

На підставі рахунку № Л/21/7 від 21.07.2021 відповідачка сплатила адвокату 3 000 грн за послуги з правової допомоги, що підтверджується платіжним дорученням від 26.07.2021, надходження якої підтверджується випискою по рахунку адвоката.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника в межах сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги, а також витрати на правничу допомогу, які понесла відповідачка у апеляційному суді, стягнувши 3000,00 грн з позивача.

Керуючись ст.129, ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Паритет" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі № 910/2971/20(910/19025/20) залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Паритет" (місцезнаходження: 04073, м. Київ, вул. Кирилівська, 154; ідентифікаційний код 38358377) на користь фізичної особи-підприємця Логвіненко Олени Сергіївни (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) 3000 (три тисячі) грн витрат на професійну правничу допомогу.

4. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.09.2021.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Б.В. Отрюх

Б.М. Грек