ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2021 р. Справа№ 911/2007/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Станіка С.Р.

Тищенко О.В.

без повідомлення сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону

на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.07.2021 у справі №911/2007/21 (суддя Рябцева О.О.)

за заявою Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про забезпечення позову

до подання позовної заяви Заступником керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону

в інтересах держави в особах, які можуть отримати статус позивачів:

1. Міністерства оборони України

2. Національного університету оборони України імені Івана Черняховського

особа, яка може отримати статус третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України

особа, яка може отримати статус відповідача - Фізична особа-підприємець Гученко Ірина Анатоліївна

про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону звернувся до Господарського суду Київської області із заявою від 07.07.2021 р. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :12:003:0209 площею 0,9488 га, в межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.07.2021 у справі №911/2007/21 заяву Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про забезпечення позову повернуто заявнику.

Судом встановлено, що заявником при зверненні із заявою від 07.07.2021 р. про забезпечення позову не дотримано вимог щодо змісту і форми заяви, встановлених статтею 139 Господарського процесуального кодексу України, зокрема заявником не вказано ідентифікаційний код Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, заява про забезпечення позову не містить вірного найменування особи, яка може отримати статус учасника справи, а також не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, що є порушенням вимог п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що подана заява про забезпечення позову від 07.07.2021 р. підлягає поверненню заявнику відповідно до приписів частини сьомої статті 140 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 09.07.2021 у справі №911/2007/21 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.139, 140 Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає скасуванню, зазначаючи наступне:

- у заяві про забезпечення позову зазначено найменування, адресу, телефон та електронну адресу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, а код ЄДРПОУ зазначений у платіжному дорученні про сплату судового збору, а тому заява відповідає вимогам ст. 139 Господарського процесуального кодексу України;

- скаржник вважає безпідставним висновок суду, що заявником зазначено неправильне найменування третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача;

- апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано правові позиції Верховного Суду щодо зазначення у заяві пропозиції щодо зустрічного забезпечення та переконаний, що це не є порушенням вимог п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України.

29.07.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є.Ю., судді: Станік С.Р., Тищенко О.В.

Суддя Станік С.Р. 02.08.2021 перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 поновлено Заступнику керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 09.07.2021 у справі №911/2007/21 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.07.2021 у справі №911/2007/21.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

Розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.07.2021 у справі №911/2007/21 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

20.08.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Київського квартирно-експлуатаційного управління надійшли письмові пояснення щодо апеляційної скарги, у яких останнє підтримало апеляційну скаргу, просило її задовольнити, а оскаржувану ухвалу - скасувати. Також, Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України звертає увагу на судову практику щодо застосування п.6 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України.

Нормами п. 6 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1,5,6,8,9,12,18,31,32,33,34 частини першої статті 255 цього кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як було зазначено вище, Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону звернувся до господарського суду Київської області із заявою від 07.07.2021 р. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :12:003:0209 площею 0,9488 га, в межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, у якій прокурор вказав про те, що Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону звернулась до господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони, Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до Фізичної особи-підприємця Гученко Ірини Анатоліївни про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що таке твердження прокурора не знайшло свого підтвердження, а тому розглядав заяву прокурора про забезпечення позову, як таку, що подана до подання позовної заяви, оскільки відповідно до даних програми «Діловодство спеціалізованого суду» станом на час подання прокурором даної заяви про забезпечення позову, зазначена прокурором позовна заява, тобто з визначеним прокурором суб`єктним складом, з тим самим предметом, до суду не надходила.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглянувши заяву прокурора про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недотримання заявником вимог щодо змісту і форми заяви, встановлених статтею 139 Господарського процесуального кодексу України, що з огляду на положення частини сьомої статті 140 Господарського процесуального кодексу України є підставою для її повернення заявнику.

Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Приписами статті 139 Господарського процесуального кодексу України визначено вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності.

Натомість, як вбачається із заяви про забезпечення позову, заявником не вказано ідентифікаційний код Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що ним у заяві про забезпечення позову зазначено найменування, адресу, телефон та електронну адресу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, а код ЄДРПОУ зазначений у платіжному дорученні про сплату судового збору.

Судова колегія, перевіривши заяву про забезпечення позову, наголошує, що як і зазначив сам апелянт, код ЄДРПОУ у заяві ним не зазначений, чим спростовуються доводи скаржника про відповідність заяви вимогам ст. 139 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 139 ГПК України якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Судом першої інстанції встановлено, що заявником не дотримано вказаних вимог, оскільки у заяві про забезпечення позову прокурором зазначено особу, яка може отримати статус третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, проте, як вбачається з відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, вірним найменуванням заявника є: Київське квартирно-експлуатаційне управління.

Перевіривши описані обставини, колегія суддів визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що заява про забезпечення позову не містить правильного найменування особи, яка може отримати статус третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача, а тому відповідні доводи скаржника судом апеляційної інстанції відхиляються.

Також, п. 6 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Проте, як правильно вказав суд першої інстанції, заява про забезпечення позову не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, що є порушенням вимог п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції при цьому не враховано правові позиції Верховного Суду щодо зазначення у заяві пропозиції щодо зустрічного забезпечення та переконаний, що це не є порушенням вимог п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України.

Частинами першою - четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом апеляційної інстанції враховано усі доводи та міркування апелянта, а також судову практику, наведену скаржником в апеляційній скарзі, однак суд звертає увагу, що за результатами перегляду оскаржуваної ухвали колегією суддів встановлено, що оскаржувана ухвала є вмотивованою, прийнятою відповідно до норм процесуального законодавства, у той час як апелянтом не наведено жодних ґрунтовних підстав, які б спростовували аргументи, викладені судом в оскаржуваній ухвалі.

За таких обставин, судова колегія визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки заявником при зверненні із заявою від 07.07.2021 р. про забезпечення позову не дотримано вимог щодо змісту і форми заяви, встановлених статтею 139 Господарського процесуального кодексу України, а відповідно до частини сьомої статті 140 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, то подана заява про забезпечення позову від 07.07.2021 р. підлягає поверненню заявнику.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала прийнята у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, викладені оскаржуваній ухвалі, а тому підстав її скасовувати або змінювати не вбачається.

Відтак, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.07.2021 у справі № 911/2007/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 09.07.2021 у справі № 911/2007/21 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/2007/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.Р. Станік

О.В. Тищенко