ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021м. ДніпроСправа № 904/5941/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Риженко Д.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ", м. Кам`янське

про стягнення заборгованості у розмірі 176 149 626,14 грн.

Представники:

від позивача: Остапенко В.М., свідоцтво № 1659 від 28.03.2017, адвокат

від відповідача: Кіселевич Є.Є., ордер № 1073799 від 31.05.2021, адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просило стягнути з Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" заборгованість в сумі 176 149 626,14 грн., з яких: 152 443 065,23 грн. - основний борг, 3 556 372,93 грн. - пеня, 5 463 076,50 грн. - 3% річних, 14 687 111,48 грн. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору постачання природного газу від 23.09.2019 № 2089/1920-ТЕ-3.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ у період жовтень 2019 березень 2020.

Ухвалою господарського суду від 29.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 13.07.2021.

Позивач в судове засідання не з`явився, направив клопотання про проведення судового засідання без його участі або відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

У підготовчому засіданні 13.07.2021 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, заперечив проти задоволення пред`явлених вимог, зазначив, що підставою неповного розрахунку є обставини, які не залежать від волі боржника, тому просить відстрочити виконання рішення суду до 01.11.2021 та зменшити розмір пені на 50 %.

В обґрунтування заяви відповідач зазначає, що рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 360 від 13.06.2007 функції з реалізації виробленої АТ "Дніпровська ТЕЦ" теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання правобережної частини міста, а також повної бази даних споживачів 1, 2, 3, 4 груп станом на 30.09.2011 було вирішено передати до КП КМР "Тепломережі". КП КМР "Тепломережі" своєчасно не виконувало зобов`язання зі сплати послуг теплопостачання, у зв`язку з чим було порушено провадження у справі № 904/1334/18 про банкрутство КП КМР "Тепломережі".

Борг КП КМР "Тепломережі" перед АТ "Дніпровська ТЕЦ" було визнано ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 у справі 904/1334/18 в загальній сумі 1 597 510 139, 34 коп.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2020 у справі № 904/1334/18 визнано КП КМР "Тепломережі" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 1 рік до 21.12.2021.

Також, 11.02.2021 до Господарського суду Дніпропетровської області відповідачем подано заяву про визнання грошових вимог АТ "Дніпровська ТЕЦ" до банкрута на суму 700 934 369, 47 грн. та судового збору у розмірі 4 540 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2021 у справі № 904/1334/18 визнані поточні кредиторські грошові вимоги АТ "Дніпровська ТЕЦ" та включені до реєстру вимог кредиторів наступним чином: 4 540 грн. 1 черга задоволення вимог кредиторів, 518 328 529, 38 грн. 4 черга задоволення кредиторів, 182 605 840, 09 грн. 6 черга задоволення вимог кредиторів.

Отже, АТ "Дніпровська ТЕЦ" перебуває в залежності по виконанню зобов`язань зі сплати заборгованості по договору № 2089/1920-ТЕ-3 від 23.09.2019 на постачання природного газу від виконання зобов`язань КП КМР "Тепломережі".

Також відповідач зазначає, що рішенням Кам`янської міської ради № 2009-44/VII від 09.07.2020 вирішено передати АТ "Дніпровська ТЕЦ" функції з реалізації теплової енергії для потреб опалення споживачів правобережної частини м. Кам`янське та визнати постачальником цих послуг.

Тому АТ "Дніпровська ТЕЦ" є стратегічно-важливим об`єктом міста Кам`янське, що забезпечує його життєдіяльність осінньо-зимовий період. Відповідач вказує, що хоча рівень оплати за послуги постачання теплової енергії наразі доволі низький, але АТ "Дніпровська ТЕЦ" планує стягувати заборгованість зі споживачів в судовому порядку в міжопалювальному сезоні і буде згодом у змозі належно виконувати зобов`язання, в тому числі і перед АТ "НАК "Нафтогаз України".

Крім того, відповідач звертає увагу, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 36-р від 06.01.2019 "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності" вирішено продовжити приватизацію об`єктів державної власності, включених по переліку, рішення про приватизацію яких були прийняті в 2018 році, в тому числі і АТ "Дніпровська ТЕЦ". Термін продовження не вказано, тобто вирішено продовжити до завершення або прийняття рішення про виключення.

13.07.2021 судом задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи, підготовче засідання відкладено на 30.08.2021.

Після судового засідання від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 13.07.2021 засідання, що призначене на 30.08.2021, вирішено проводити в режимі відеоконференції за допомогою додатку EasyCon.

15.07.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві, вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не можуть братись судом до уваги. Також позивач наголосив, що не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення пені та задоволення клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення.

30.08.2021 в судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідача заперечив проти задоволення пред`явлених вимог, просить відстрочити виконання рішення суду до 01.11.2021 та зменшити розмір пені на 50 %.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору; факт поставки природного газу; строк оплати; наявність часткової оплати; наявність прострочення оплати; наявність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2019 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Акціонерним товариством "Дніпровська теплоелектроцентраль" (споживач) укладено договір постачання природного газу № 2089/1920-ТЕ-3 (далі договір).

Згідно з п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1. договору постачальник передає споживачу у жовтні 2019-квітні 2020 замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 36729 тис. куб.м.

В подальшому сторони підписали додаткову угоду до договору № 2 від 31.10.2019, якою вирішили викласти п. 2.1. договору в наступній редакції: «постачальник передає споживачу у жовтні 2019-квітні 2020 замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 34215 тис. куб.м.».

Пунктом 3.8. договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі. Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до Реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу.

В акті приймання-передачі природного газу ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в Прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розділ 4 цього договору).

За умовами п. 3.9. договору споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом:

- копію акту про надання послуг з розподілу природного газу за розрахунковий період, складеного між споживачем та оператором ГРМ (для споживачів, об`єкти яких приєднані до газорозподільних мереж);

- інформацію за підписом уповноваженої особи споживача стосовно обсягів природного газу, використаних виключно в періоді (періодах) розрахункового періоду, коли він був включений до Реєстру споживачів постачальника (відповідно до п. 3.8. цього договору), з розбивкою цих обсягів природного газу, за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим договором). Цю розбивку споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку постачальника і приймається постачальником як підтвердження фактично використаних споживачем обсягів газ в розрахунковому періоді;

- підписані споживачем два примірника акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу згідно з цим договором і з урахуванням п. 3.8. цього договору, його фактична ціна і вартість.

Відповідно до п. 3.10. договору постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, повертає споживачу один примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою.

Згідно з п. 3.11. договору споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

У пункті 4.2. договору визначено, що ціна за 1000 куб.м. природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту.

Згідно з п. 5.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п. 6.2. договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, передбаченому договором.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 5.1., 5.6. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Згідно з п. 10.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу у період жовтень 2019-березень 2020 природний газ на загальну суму 159 820 487,94 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаним сторонами без будь-яких зауважень (т.1, а.с. 42-47).

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов договору, здійснив часткову оплату поставленого природного газу у розмірі 7 377 422,71 грн., у зв`язку з чим заборгованість складає 152 443 065,23 грн.

Доказів оплати відповідачем вказаної заборгованості сторонами до матеріалів справи не надано.

На підставі положень п. 7.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 3 556 372,93 грн., за період з 26.11.2019 по 26.01.2020, з 27.12.2019 по 17.04.2020, з 28.01.2020 по 17.04.2020, з 26.02.2020 по 17.04.2020, з 26.03.2020 по 17.04.2020.

Із посиланням на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу за договором та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 5 463 076,50 грн., за період з 26.11.2019 по 26.01.2020, з 27.12.2019 по 30.04.2021, з 28.01.2020 по 30.04.2021, з 26.02.2020 по 30.04.2021, з 26.03.2020 по 30.04.2021, з 28.04.2020 по 30.04.2021, та інфляційні втрати у розмірі 14 687 111,48 грн. за період з січня 2020 по квітень 2021.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору постачання природного газу, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За приписами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем природний газ у розмірі 7 377422,71 грн., у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 152 443 065,23 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 34 153 090 грн. 24 коп. підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі у розмірі 3 556 372,93 грн., за період з 26.11.2019 по 26.01.2020, з 27.12.2019 по 17.04.2020, з 28.01.2020 по 17.04.2020, з 26.02.2020 по 17.04.2020, з 26.03.2020 по 17.04.2020, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 5.1., 5.6. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку пені порушень чинного законодавства і умов договору судом не встановлено.

Водночас, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 50%, оскільки відповідач знаходиться у скрутному фінансово-економічному становищі, зокрема через заборгованість третіх осіб перед ним; відповідач має стратегічне значення та є виробником теплової енергії, що забезпечує життєдіяльність м. Кам`янське в осінньо-зимовий період; сума пені є надмірно великою та є додатковим прибутком позивача, який в таких складних умовах відповідач не в змозі виконувати.

Позивач заперечував проти задоволення даного клопотання.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема із розміром збитків кредитора, а також чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) і захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Суд наголошує, що вказане питання вирішується з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги: статус відповідача, який має стратегічне значення для м. Кам`янське; окрім пені позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених вчасно коштів відповідачем; сплата пені у повному обсязі у даному випадку зачіпає майнові інтереси не лише відповідача, а й інші інтереси, зокрема можливість виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню; неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків чи додаткових витрат внаслідок допущеного відповідачем порушення - суд дійшов висновку про необхідність застосування приписів ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин та вважає за можливе зменшити суму пені, яка підлягає до стягнення з відповідача, на 50%, а саме: до 1 778 186,47 грн.

Таке зменшення розміру штрафних санкцій суд вважає розумним і оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для відповідача, так і для позивача.

Крім того, суд зазначає, що штрафні санкції спрямовані на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не як засіб безпідставного збагачення.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 463 076,50 грн., за період з 26.11.2019 по 26.01.2020, з 27.12.2019 по 30.04.2021, з 28.01.2020 по 30.04.2021, з 26.02.2020 по 30.04.2021, з 26.03.2020 по 30.04.2021, з 28.04.2020 по 30.04.2021, та інфляційних втрат у розмірі 14 687 111,48 грн. за період з січня 2020 по квітень 2021, суд зазначає таке.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат порушень чинного законодавства і умов договору судом не встановлено, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 463 076,50 грн. та інфляційних втрат у розмірі 14 687 111,48 грн. підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду до 01.10.2021.

Статтями 7, 13 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом пункту 2 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

При вирішенні питання про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, суд виходить з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. При цьому, при прийнятті рішення про надання розстрочки та відстрочки суд має враховувати, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається лише у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Відповідачем у якості доказів на підтвердження доводів, якими він обґрунтовує необхідність надання відстрочки виконання рішення суду надано: довідку про фінансовий стан підприємства станом на 06.07.2021, акт звіряння розрахунків з КП КМР "Тепломережі", акт звіряння розрахунків з АТ "НАК "Нафтогаз України", ухвали у справі про банкрутство КП КМР "Тепломережі" № 904/1334/18.

Однак, зазначені докази не підтверджують факт відсутності у боржника можливості виконати судове рішення без надання відстрочки, та не є тими обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання судового рішення.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

За встановлених обставин, матеріалами справи встановлено, що відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення 152 443 065,23 грн. - основного боргу, 1 778 186,47 грн. - пені, 5 463 076,50 грн. - 3% річних, 14 687 111,48 грн. - інфляційних втрат є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Доводи відповідача щодо неправомірності нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат під час дії мораторію суд вважає безпідставними, оскільки у спірних правовідносинах, у розумінні абз. 8 ст. 1 та ч. 5 ст. 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, що діяв на той час, позивач є поточним кредитором, а тому дія мораторію, введеного ухвалою Господарського суду від 17.12.2015 у справі № 904/10198/15, на зобов`язання щодо нарахування і сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат не розповсюджується.

Також суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення до 01.11.2021.

Незважаючи на часткове задоволення позовних вимог позивача, судові витрати, відповідно до положень ч. 9 ст. 129 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки застосування положень ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України не є підставою для покладення судових витрат на іншу сторону.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" про стягнення заборгованості в сумі 176 149 626,14 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Заводська, 2, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 152 443 065,23 грн. - основного боргу, 1 778 186,47 грн. пені, 5 463 076,50 грн. - 3% річних, 14 687 111,48 грн. - інфляційних втрат та 794 500,00 грн. - витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

В частині позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" про стягнення пені у розмірі 1 778 186,47 грн. - відмовити.

В задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/5941/21 до 01.11.2021 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.09.2021

Суддя Н.Г. Назаренко