ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2021 р. м. Рівне

Справа № 918/455/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Атлант-плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт"

про стягнення коштів у сумі 908 999 грн 98 коп.,

у судовому засіданні приймали участь:

від позивача - Крушевський В.В., довіреність від 15.06.2021 р.;

від відповідача - Абакумова І.О., згідно виписки з ЄДРЮОФОПГФ (в режимі відеоконференції).

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск DVD-R, серійний номер MAP626XI120544521.

У судовому засіданні 6 вересня 2021 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Атлант-плюс" (далі - Товариство, позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт" (далі - ТзОВ "Вектор Пласт", відповідач) про стягнення коштів у сумі 908 999 грн 98 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у порушення досягнутої сторонами домовленості відповідач не виконав свого зобов`язання з поставки оплаченого позивачем товару, внаслідок чого у ТзОВ "Вектор Пласт" виник обов`язок повернути отримані грошові кошти за непоставлений товар.

Також Товариством зазначено, що останній очікує на відшкодування за рахунок відповідача понесених витрат по оплаті судового збору (судові витрати) в розмірі 13 635 грн 00 коп.

Ухвалою суду від 10 червня 2021 року позовну заяву Товариства прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 5 липня 2021 року.

24 червня 2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з доказами надіслання позивачу (а.с. 83-91), в якому останній просить відмовити в позові в повному обсязі. Зокрема відповідач зазначає, що строк виконання останнім обов`язку передати товар на суму попередньої оплати у розмірі 908 999 грн 98 коп. на момент звернення позивача до суду з даним позовом не настав. Як зазначив відповідач, в рахунках зазначено, що товар відпускається на умовах самовивозу, за наявності довіреності та паспорту особи, уповноваженої позивачем на отримання товару. Однак, позивач не надав жодного доказу, які б свідчили про вчинення останнім дій, спрямованих на отримання товару. На думку відповідача, позивачем не доведено факту порушення ТзОВ "Вектор Пласт" зобов`язань з поставки товару в установлений строк, що свідчило б про наявність у Товариства права вимагати повернення спірної суми грошових коштів у порядку ст. 693 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

5 липня 2021 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли пояснення (а.с. 93-95), в яких останній позовні вимоги підтримуємо та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 5 липня 2021 року підготовче засідання відкладено на 19 липня 2021 року.

14 липня 2021 року від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшла заява від 14.07.2021 р. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з додатками (а.с. 148-151).

Ухвалою суду від 15 липня 2021 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор-пласт" від 14.07.2021 р. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

15 липня 2021 року від представника відповідача на адресу суду надійшла заява від 12 липня 2021 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з додатками (а.с. 155-156).

Ухвалою суду від 16 липня 2021 року у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт" від 12 липня 2021 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відмовлено.

19 липня 2021 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла відповідь на відзив з додатками (а.с. 161-182), в якій останній зазначив, що відповідач повідомляв, що товар буде відправлено в строк до 20 днів після 100% оплати, яка була проведена 30 грудня 2020 року, отже термін поставки товару настав 19 січня 2021 року. Як зазначив позивач, відповідач надіслав податкові накладні на відвантажений товар № № 47, 48 від 29.12.2020 р. та № 51 від 30.12.2020 р. та видаткові накладні №№ 5,6,7 від 12.01.2021 р. скріплені печаткою підприємства на суму 274 747 грн 20 коп.,375 252 грн 78 коп., 259 000 грн 00 коп., до яких був прикріплений стікер з проханням підписати, поставити печатку та повернути 1 екземпляр за адресою ТзОВ "Вектор Пласт": вул. Празька, 31, м. Київ, а/с 79, 02090. Як зазначив позивач, документи на товар надійшли раніше ніж товар, у зв`язку із чим не були відправлені продавцю на його вимогу до отримання товару. Також позивач зазначив. що товару не було і немає до теперішнього часу, а на вимоги від 26.04.2021 р. та від 05.05.2021 р. відповідно до ст. 530 ЦК України відповідач не реагував і товар не поставив, кошти не повернув. Відтак, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 19 липня 2021 року строк підготовчого провадження у даній справі продовжено на 30 днів до 8 вересня 2021 року включно, а підготовче засідання відкладено на 30 серпня 2021 року.

19 липня 2021 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява (а.с. 188), в якій останній просить проводити подальший розгляд даної справи без участі Товариства.

21 липня 2021 року від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшли заперечення на відповідь на відзив з додатками (а.с. 195-200). Зокрема в запереченнях відповідач зазначив, що в рахунках № № 291, 292 від 29 грудня 2020 року та № 296 від 30 грудня 2020 року визначено, що "Оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки товарів. Повідомлення про оплату є обов`язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на рахунок Постачальника, самовивозом, за наявності довіреності та паспорта.". Як зазначив відповідач, враховуючи оплату позивачем вказаних рахунків, останній прийняв пропозицію укласти договір саме на таких умовах. Відтак, на думку відповідача, позивач укладаючи договір поставки прийняв та погодив усі його істотні умови, в т.ч. умови та порядок поставки товару шляхом самовивозу. Також відповідач зазначив, що зазначення адреси у видаткових накладних не дає підстав вважати, що відповідач взяв на себе зобов`язання доставити товар власними силами та за власний рахунок за місцезнаходженням позивача. Крім того відповідач зазначив, що позивач не вживав заходів стосовно отримання товару, а відтак у позивача не виникло право вимоги щодо повернення грошових коштів у сумі 908 999 грн 98 коп. Також відповідач зазначив, що відповідь на відзив підписана в.о. директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Атлант-плюс" -В.В. Крушевським, разом з тим не додано документів, що підтверджують його повноваження як виконуючого обов`язки директора та право підписувати даний документ.

17 серпня 2021 року від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшла заява від 16.08.2021 р. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з додатками (а.с. 201-207).

Ухвалою суду від 28 серпня 2021 року у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор-Пласт" від 16.08.2021 р. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою суду від 30 серпня 2021 року підготовче провадження у даній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 6 вересня 2021 року.

1 вересня 2021 року від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшла заява від 01.09.2021 р. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з додатками (а.с. 215-219).

Ухвалою суду від 2 вересня 2021 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор-пласт" від 01.09.2021 р. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

У судовому засіданні 6 вересня 2021 року представник Товариства підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник ТзОВ "Вектор-пласт" у судовому засідання 6 вересня 2021 року позов заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Товариства та ТзОВ "Вектор-пласт", всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із долучених позивачем до позовної заяви рахунків на оплату, а саме: № 291 від 29 грудня 2020 року на суму 274 747 грн 20 коп., № 292 від 29 грудня 2020 року на суму 375 252 грн 78 коп., № 296 від 30 грудня 2020 року на суму 259 000 грн 00 коп., останні були виставлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт", як постачальником, Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Атлант-плюс", як покупцю, на придбання відповідного товару (а.с. 45-50).

Всього Товариством з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт" виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Атлант-плюс" рахунків на загальну суму 908 999 грн 98 коп.

Позивач сплатив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт" кошти у загальному розмірі 908 999 грн 98 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 29 грудня 2020 року № 14746 на суму 115 000 грн 00 коп., від 29 грудня 2020 року № 14747 на суму 75 000 грн 00 коп., від 29 грудня 2020 року № 14751 на суму 179 000 грн 00 коп., від 29 грудня 2020 року № 14752 на суму 100 000 грн 00 коп., від 29 грудня 2020 року № 14753 на суму 84 747 грн 20 коп., від 29 грудня 2020 року № 14754 на суму 96 252 грн 78 коп., від 30 грудня 2020 року № 14861 на суму 72 000 грн 00 коп., від 30 грудня 2020 року № 14865 на суму 187 000 грн 00 коп. (а.с. 51-58). У наведених платіжних дорученнях вказано призначенням платежу - за фурнітуру згідно рахунку № 291 від 29 грудня 2020 року, за фурнітуру згідно рахунку № 292 від 29 грудня 2020 року, за товар згідно рахунку № 296 від 30 грудня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з листом від 26.04.2021 р. № 26/04, в якому, посилаючись на нездійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт" постачання оплаченого згідно рахунків № 291 від 29 грудня 2020 року, № 292 від 29 грудня 2020 року, № 296 від 30 грудня 2020 року товару, просив повернути сплачені кошти в сумі 908 999 грн 98 коп. за вказаними у листі банківськими реквізитами (а.с. 59).

Крім того, 5 травня 2021 року позивач звернувся до відповідача з вимогою від 5 травня 2021 року № 1 про повернення оплачених коштів на суму 908 999 грн 98 коп. (а.с. 60-61, докази надіслання - а.с. 64). Також з матеріалів справи вбачається, що вказана вимога була відправлена відповідачу і на електронну адресу (а.с. 62-63).

Спір у справі виник у зв`язку із твердженнями позивача, що відповідач, отримавши від позивача повну оплату за товар, який вказаний у рахунках на оплату № 291 від 29 грудня 2020 року, № 292 від 29 грудня 2020 року, № 296 від 30 грудня 2020 року, поставку товару не здійснив, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Атлант-плюс" просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт" сплачені в якості передоплати за товар кошти в розмірі 908 999 грн 98 коп.

Слід відзначити, що рахунки на оплату № 291 від 29 грудня 2020 року, № 292 від 29 грудня 2020 року, № 296 від 30 грудня 2020 року містять посилання на "договір поставки", однак реквізитів такого договору у рахунках не міститься. В той же час, у позовній заяві зазначено, що письмова форма договору поставки товару між сторонами не укладалась, що також і не заперечується відповідачем.

За приписами частин 1 та 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, зважаючи на надання позивачем копій рахунків на оплату та наявність доказів оплати таких рахунків, то відсутні підстави вважати, що правовідносини сторін виникли на підставі усного чи електронного договору.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи договору поставки у формі єдиного документу та не зазначення у рахунках на оплату № 291 від 29 грудня 2020 року, № 292 від 29 грудня 2020 року, № 296 від 30 грудня 2020 року реквізитів договору, на підставі якого виставлялися такі рахунки, суд приходить до висновку, що позивачем було помилково зазначено щодо відсутності письмового договору поставки спірного товару (вказаного у рахунках № 291 від 29 грудня 2020 року, № 292 від 29 грудня 2020 року, № 296 від 30 грудня 2020 року) та у позовній заяві малось на увазі, що між сторонами не укладався договір у формі єдиного документу.

В свою чергу, відповідачем не спростовано обставин укладення між сторонами договору у спрощений спосіб.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частині 1 статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зазначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Суд зазначає, що поняття повнота та безумовність оферти є одночасно необхідними, а існування одночасно двох названих умов до акцепту є достатнім для того, щоб констатувати, що відповідь на оферту є такою, що дає змогу зробити висновок про згоду акцептанта з офертою та з її умовами. Неповнота та небезумовність відповіді на пропозицію укласти договір не є акцептом, тобто є умовами для констатації факту відмови акцептанта від пропозиції, а з іншого боку неповнота та не безумовність відхиляють початкову оферту. Іншими словами неповнота та не безумовність акцепту є умовами припинення оферти.

Таким чином, розцінюючи рахунки на оплату № 291 від 29 грудня 2020 року, № 292 від 29 грудня 2020 року, № 296 від 30 грудня 2020 року, як пропозицію відповідача укласти договір на умовах, визначених у них, а саме щодо поставки зазначеного у них переліку товару за вказаною вартістю, суд повинен встановити обставини щодо повного та безумовного прийняття такої пропозиції позивачем шляхом повної оплати рахунків у визначений у них строк (по суті, строк для акцепту).

Як встановлено судом, позивачем було сплачено на користь відповідача кошти в якості передоплати у загальній сумі 908 999 грн 98 коп. (вартість вказаного в рахунках № 291 від 29 грудня 2020 року, № 292 від 29 грудня 2020 року, № 296 від 30 грудня 2020 року товару), що підтверджується платіжними дорученнями від 29 грудня 2020 року № 14746 на суму 115 000 грн 00 коп., від 29 грудня 2020 року № 14747 на суму 75 000 грн 00 коп., від 29 грудня 2020 року № 14751 на суму 179 000 грн 00 коп., від 29 грудня 2020 року № 14752 на суму 100 000 грн 00 коп., від 29 грудня 2020 року № 14753 на суму 84 747 грн 20 коп., від 29 грудня 2020 року № 14754 на суму 96 252 грн 78 коп., від 30 грудня 2020 року № 14861 на суму 72 000 грн 00 коп., від 30 грудня 2020 року № 14865 на суму 187 000 грн 00 коп. (у вказаних платіжних дорученнях зазначено призначення платежу - за фурнітуру згідно рахунку № 291 від 29 грудня 2020 року, за фурнітуру згідно рахунку № 292 від 29 грудня 2020 року, за товар згідно рахунку № 296 від 30 грудня 2020 року), що свідчить про повне та безумовне прийняття позивачем (акцептування) пропозиції відповідача (оферти).

При цьому, судом враховано, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт" здійснює такі види діяльності як:

22.23 Виробництво будівельних виробів із пластмас (основний);

43.11 Знесення;

43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику;

43.21 Електромонтажні роботи;

43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування;

43.29 Інші будівельно-монтажні роботи;

43.32 Установлення столярних виробів;

43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.;

46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами;

46.15 Діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами;

46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами;

46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту;

46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення;

46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням;

46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням і приладдям до нього;

46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами;

46.76 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наведених обставин та керуючись приписами ст. 79 ГПК України, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено у спрощений спосіб договір поставки (купівлі-продажу).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Частиною 1 статті 693 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Як зазначалось, позивачем було сплачено на користь відповідача кошти в якості передоплати у загальному розмірі 908 999 грн 98 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 29 грудня 2020 року № 14746 на суму 115 000 грн 00 коп., від 29 грудня 2020 року № 14747 на суму 75 000 грн 00 коп., від 29 грудня 2020 року № 14751 на суму 179 000 грн 00 коп., від 29 грудня 2020 року № 14752 на суму 100 000 грн 00 коп., від 29 грудня 2020 року № 14753 на суму 84 747 грн 20 коп., від 29 грудня 2020 року № 14754 на суму 96 252 грн 78 коп., від 30 грудня 2020 року № 14861 на суму 72 000 грн 00 коп., від 30 грудня 2020 року № 14865 на суму 187 000 грн 00 коп.

Нормою ч. 1 ст. 662 ЦК України встановлено обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У рахунках на оплату № 291 від 29 грудня 2020 року, № 292 від 29 грудня 2020 року, № 296 від 30 грудня 2020 року зверху зазначено: "Оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки товарів. Повідомлення про оплату є обов`язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на рахунок Постачальника, самовивозом, за наявності довіреності та паспорта."

Оплативши спірні рахунки позивач погодився із такими умовами поставки товару.

За приписами ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Статтею 213 ЦК України визначено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначення у рахунку, що товар відпускається за фактом надходження коштів на рахунок постачальника, розуміється судом як погодження сторонами строку поставки товару - одразу після факту його оплати.

За приписами статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Отже, враховуючи, що товар згідно рахунків № 291 від 29 грудня 2020 року та № 292 від 29 грудня 2020 року був оплачений позивачем в повному обсязі 29.12.2020 р., то відповідач повинен був підготувати такий товар для самовивозу до 30.12.2021 р. включно, згідно рахунку № 296 від 30 грудня 2020 року був оплачений позивачем в повному обсязі 30.12.2020 р., то відповідач повинен був підготувати такий товар для самовивозу до 31.12.2021 р. включно.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Атлант-плюс" стверджує, а відповідачем не спростовано таких тверджень, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт" не передано оплаченого позивачем товару.

При цьому, судом враховано, що вказаний товар мав бути поставлений на умовах самовивозу, проте відповідач не скористався своїм правом на спростування доводів позивача щодо непередачі спірного товару, в той час як в матеріалах справи відсутні будь-які заперечення відповідача щодо викладених у листі від 26.04.2021 р. № 26/04 та у вимозі від 5 травня 2021 року № 1 обставин щодо невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт" своїх зобов`язань із передачі товару.

Також судом враховано, що станом на дату пред`явлення позивачем вимоги про повернення суми попередньої оплати (05.05.2021 р.) пройшло більше чотирьох місяців від дати повної оплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Атлант-плюс" товару.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази ініціювання відповідачем питання щодо нездійснення позивачем самовивозу товару та/або повідомлення про готовність до видачі позивачу спірного товару. Хоча з огляду на виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Атлант-плюс" свого обов`язку з оплати товару в повному обсязі, то пасивне ігнорування протягом чотирьох місяців Товариством з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт" обставин не здійснення самовивозу товару та як наслідок відсутності доказів у відповідача з виконання свого обов`язку за договором поставки з передачі товару не може вважатись добросовісною поведінкою суб`єкта господарських правовідносин.

Частиною 3 статті 13 ГПК України визначено обов`язок сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами частини 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Керуючись приписами ст.ст. 13, 74, 79 ГПК України, суд приходить до висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт" не виконано свого обов`язку з передачі Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Атлант-плюс" товару за укладеним сторонами у спрощений спосіб договором поставки.

Частиною 2 статті 693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як було встановлено судом вище, 5 травня 2021 року позивач звернувся до відповідача з вимогою від 5 травня 2021 року № 1 про повернення оплачених коштів на суму 908 999 грн 98 коп.

Факт направлення позивачем відповідачу даної вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист від 05.05.2021 р., накладною № 973 від 05.05.2021 р. та фіскальним чеком від 05.05.2021 р.

Також з матеріалів справи вбачається, що вказана вимога була відправлена відповідачу і на електронну адресу.

Отже, відповідачем не виконано свого зобов`язання з поставки товару, а позивачем реалізовано передбачене частиною 2 статті 693 ЦК України право вимагати у продавця повернення суми попередньої оплати.

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відтак, відповідач повинен був повернути позивачу суму попередньої оплати за товар у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач не надав суду доказів повернення позивачу суми попередньої оплати, сплаченої Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Атлант-плюс" на виконання своїх зобов`язань за договором, а відтак є таким, що прострочив виконання своїх грошових зобов`язань.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 Господарського кодексу України).

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання відповідача по справі у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив спростовуються матеріалами справи.

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів повернення відповідачем позивачу суми попередньої оплати, суд приходить до висновку, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Атлант-плюс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт" суми попередньої оплати у розмірі 908 999 грн 98 коп. є обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, відповідачем не спростована та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

У позовній заяві Товариством зазначено, що останній очікує на відшкодування за рахунок відповідача понесених витрат по оплаті судового збору (судові витрати) в розмірі 13 635 грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі в сумі 13 635 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Пласт" (33016, м. Рівне, вул. Будівельників, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Атлант-плюс" (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Металургів, буд. 32, ) 908 999 (дев`ятсот вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 98 коп. - попередньої оплати та 13 635 (тринадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) грн 00 коп. - витрат по оплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 16 вересня 2021 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Металургів, буд. 32);

3 - відповідачу (33016, м. Рівне, вул. Будівельників, буд. 1).