РІШЕННЯ

26 серпня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/574/20(921/22/21)

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участі секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи №921/22/21 в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099).

за позовом: ОСОБА_1 , с. Пилипче, Борщівського району, Тенопільської області

до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001

про відшкодування моральної шкоди

За участі представників:

Позивача: не з`явився;

Відповідача: не з`явився.

1. Судові процедури. Суть та рух справи.

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою без номера від 20.01.2021 (вх.№26 від 22.01.2021) до відповідача Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 27.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099) та відкрити провадження у справі.

Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження із призначенням у справі підготовчого засідання на 16.02.2021 о 16 год. 30 хв.

Ухвалами суду, у порядку статті 183 ГПК України, неодноразово відкладалось підготовче судове засідання та його розгляд продовжувався з підстав, зазначених в ухвалах.

Ухвалою суду від 07.06.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті, згідно статті 185 ГПК України, на 17.06.2021 о 14 год. 10 хв.

Ухвалою суду від 17.06.2021 відкрито судове засідання з розгляду справи по суті у справі №921/574/20(921/22/21). Відкладено судове засідання по розгляду справи по суті у справі на 15 липня 2021 року о 10 год. 30 хв. Викликано для допиту у судове засідання 15.07.2021 в якості свідків: ОСОБА_2 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 .

У призначене судове засідання 15.07.2021 з`явився позивач, який викликався судом в якості свідка та дав показання про відомі йому обставини.

В порядку статті 216 ГПК України, судове засідання по розгляду справи по суті неодноразово відкладалось з підстав, зазначених в ухвалах суду, востаннє на 26.08.2021 о 14 год. 30 хв.

Позивач та відповідач участі уповноважених представників у призначеному судовому засіданні 26.08.2021 не забезпечили.

При цьому, позивач у наданому суду клопотанні (№б/н від 07.03.2021 (вх№2073 від 11.03.2021)) серед іншого, повідомляв суд, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проте прибути у судові засідання не має можливості у зв`язку із станом здоров`я, а тому подальші судові засідання просив проводити без його участі.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд, у судовому засіданні 26.08.2021, після виходу з нарадчої кімнати, ухвалив скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

2. Аргументи сторін.

2.1. Аргументація позивача, викладена ним у позові.

У позовній заяві (№б/н від 20.01.2021 (вх.№26 від 22.01.2021) позивач, серед іншого, позовні вимоги мотивує тим, що він - ОСОБА_1 з 14.05.1993 року по 26.02.2010 року працював слюсарем IV розряду у філії «Борщівський райавтодор» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Автомобільні дороги України».

01.04.2009 року на вказаному підприємстві під час виконання своїх обов`язків з ним стався нещасний випадок за наступних обставин: 01 квітня 2009 року на виробничій нараді у начальника філії, майстер ОСОБА_3 отримав наряд провести вирізку (чистку) порослі і кущів на автомобільній дорозі Тернопіль-Скалат-Жванець, км 127+400, вправо.

Для вирубки порослі на дистанції №3 дорожній майстер ОСОБА_3 видав йому для роботи кущоріз марки «Хускварна-340».

Близько 16 год. 30 хв. під час виконання роботи я отримав удар зрізаної гілки по обличчю, внаслідок чого отримав травму лівого ока, а саме важку тупу травму лівого ока, відрив райдужки, гіфену, тотальний гемофіальм, локалізацію кришталика в склисте тіло.

Вказаний факт підтверджується Актом спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 07 квітня 2009 року та Актом №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 07 квітня 2009 року.

Відповідно до п.7 Акту №1 про нещасний випадок причинами нещасного випадку є: ОСНОВНА - не застосування засобів індивідуального захисту; СУПУТНІ: - невиконання вимог інструкції з охорони праці.

Відповідно до Виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності мені призначено І групу інвалідності довічно та 45% втрати професійної працездатності.

Також, при вирішенні даної справи, позивач просить суд звернути увагу на той факт, що ним зазнано ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим позивач є інвалідом І групи довічно. Вказаний нещасний випадок завдав йому моральної шкоди, глибоких, тривалих моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв`язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи характер та обсяг моральних страждань позивач просить стягнути з відповідача на його моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн.

2.2. Правова позиція відповідача, викладена у запереченні на позовну заяву.

Відповідач Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" у наданому суду запереченні на позовну заяву (№06-2/188 від 23.02.2021 (вх№1577 від 23.02.2021)) на позовну заяву, не погоджуючись із вимогами позивача, зазначає таке.

ДП «Тернопільський облавтодор», ознайомившись в суді 12.02.2021 із позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн не визнає їх в заявленому обсязі та не погоджується з усіма доводами зазначеними Позивачем у позовній заяві, вважає позовні вимоги в повному обсязі незаконними, необґрунтованими такими, що не підкріплені доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому зазначає, що Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження його моральних страждань або втрат немайнового характеру, що безпосередньо б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку із діями Відповідача, а заявлений розмір моральної шкоди у даній справі спрямований саме на збагачення позивача.

Таким чином, в порушення законодавчих приписів Позивачем не виконано належним чином покладеного на них частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язку доказування правомірності розміру заявлених ним вимог, що своєю чергою свідчить про їх необґрунтованість та безпідставність.

Також, відповідач звертає увагу суду на той факт, що каліцтво Позивача настало внаслідок його винних дій.

Згідно п.2.1 «Інструкції з охорони праці для обрубувача сучків №44» перед початком роботи обрубувач сучків повинен: а) одягти спецодяг, спецвзуття, захисну каску та інші засоби індивідуального захисту.

Роботодавець забезпечив працівника задіяного 01.04.2009 на цих роботах засобами захисту, зокрема захисними окулярами, про що зазначено а Акті розслідування нещасного випадку від 07.04.2009.(копія знаходиться в матеріалах справи).

В Акті про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 07.04.2009 №б/н (копія міститься у матеріалах справи) розділ 4 акту комісія встановила: «Технічних причин нещасного випадку комісією не встановлено.

Організаційні причини:

1) Порушення дорожнім працівником ОСОБА_1 , інструкції з охорони праці №75, розділ 2 п.2.1.

А саме, порушення правил Інструкції з охорони праці №75 та активні дії (з власної ініціативи) ОСОБА_1 не прийняв необхідних заходів для збереження свого здоров`я, та перебування без захисних окулярів, хоча вони йому були видані, призвели до нещасного випадку.

У висновках комісії щодо осіб, які допустили порушення законодавчих та інших нормативно-правових актів з охорони праці, вказуються особи, у тому числі й потерпілий, чиї дії або бездіяльність призвели до нещасного випадку. Указуються конкретні порушення законодавчих і нормативно-правових актів, інструкцій тощо із зазначенням статей, параграфів та пунктів.

Тобто. ОСОБА_1 при виконанні робіт допустив грубе порушення вимог нормативно - правових актів з охорони праці, що в подальшому призвело до нещасного випадку.

Основною причиною нещасного випадку є порушення позивачем вимог з охорони праці.

Враховуючи вищенаведені аргументи, порушення правил Інструкції з охорони праці №77 та активні дії (з власної ініціативи) ОСОБА_1 виконання робіт без захисних окулярів і призвели до нещасного випадку.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що цивільно - правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Обставини справи свідчать про відсутність такої цілеспрямованості.

Крім того, особливість механізму полягає в тому, що шкода завдається потерпілому не будь-якими діями, а саме діяльністю, яка підпадає під характеристику джерела підвищеної небезпеки, надану у вказаній статті. Відповідно під джерелом підвищеної небезпеки треба розуміти діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Отже, для віднесення тої чи іншої діяльності до джерела підвищеної небезпеки треба, щоб така діяльність створювала підвищену небезпеку для самої особи, яка її проводить, а також для інших осіб.

Особливі правила ст. 1187 ЦК діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкту, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Так. згідно Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 07.04.2009 року №1 визначено причину нещасного випадку :

Основна - не застосування засобів індивідуального захисту.

Супутні - не виконання вимог інструкції з охорони праці.

Крім того, поряд із цим у акті не визначено шкідливих та небезпечних факторів, а саме вказано «шкідливий або небезпечний фактор та його значення - нічого не вказано».

На підставі зазначеного відповідач вважаючи, що падіння гілки під час виконання лісопильних робіт не може бути визначене, як дія джерела підвищеної небезпеки, у зв`язку із чим застосування до даних правовідносин ст.1187 ЦК України, на його думку, є неможливим, а тому просить суд в задоволені позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, відмовити.

2.3. Правова позиція позивача, викладена у відповіді на відзив (запереченні) на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди.

У наданій суду відповіді на відзив (запереченні) на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди (№б/н від 01.03.2021 (вх№1864 від 04.03.2021)) позивач погоджується із тим, що згідно із позиції Відповідача спричинена йому моральна шкода не підтверджена належними доказами, проте із обґрунтуваннями відповідача викладеними ним у запереченні на позовну заяву не погоджується з таких підстав.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювана.

У своєму запереченні на позов Відповідач зсилається лише на ч.1 ст.1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, і яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (закінчення цього речення відсутнє у запереченні на позов). Таким чином, Відповідач трактує лише частину норми Закону, саме ту, яка є на його користь.

Крім того, відповідно до диспозиції статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При цьому, у вказаній статті відсутня ссилка на вину особи, як це зазначає у своєму Запереченні на позов Відповідач, що свідчить про перекручення трактування самої норми закону.

Також позивач звертає увагу на те, що відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно - правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме, з поміж іншого здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Відповідно до п.1.3 Правил охорони праці під час проведення робіт з видалення дерев і пеньків у населених пунктах України, затверджених наказом ДКУ по житлово-комунальному господарству від 30.11.1996 року відповідальність за організацію безпечної праці під час видалення дерев і пеньків у міських умовах несе головний інженер або керівник організації, що виконує ці роботи.

Згідно із п.122 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 року №15 лісосічні роботи є роботою з підвищеною небезпекою.

Одночасно позивач зазначає, що сам факт втрати професійної працездатності внаслідок ушкодження здоров`я (довічно) веде до висновків про наявність моральної шкоди.

Встановити ціну втрати здоров`я неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди я керувався тим, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також тривалістю (понад 10 років) спричинених мені моральних страждань, довічного статусу «інваліда».

Згідно з пунктом 4.1 Рішення Конституційного СУДУ України від 27 січня | 2004 року № 1-рп/2004 відповідно до статей 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Із посиланням на ст.ст. 23, 237-1 ЦК України, зазначає, що компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювана, а тому просить стягнути з Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з відповідача в його користь 500 000 грн 00 коп. моральної шкоди.

2.4. Покази свідка ОСОБА_2 , викладені у наданій суду заяві.

Як вбачається із заяви (вх№3981), отриманої судом 13.05.2021, свідок ОСОБА_2 зазначає, що він зі змістом статті 384 КК України ознайомлений та свідчить про таке.

Свідок ОСОБА_2 працював з 1982 по 2010 роки дорожнім робітником у філії "Борщівського райавтодор" Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та був безпосереднім очевидцем нещасного випадку, що стався із ОСОБА_1 01 квітня 2009 року.

На виробничій нараді у начальника філії майстер ОСОБА_3 отримав наряд провести вирізку (чистку) порослі і кущів на автомобільній дорозі Тернопіль-Скалат-Жванець, км 127+400 вправо.

Для вирубок порослі на дистанції №3 дорожній майстер ОСОБА_3 видав ОСОБА_1 для роботи кущоріз марки Хускварна-340».

Близько 16 год. 30 хв. під час виконання роботи ОСОБА_1 отримав удар зрізаної гілки по обличчю, внаслідок чого отримав травму лівого ока, а саме важку тупу травму лівого ока, відрив райдужки, гіфену, тотальний гемофіальм, локалізацію кришталика в склисте тіло.

Вказаний факт підтверджується Актом спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 07 квітня 2009 року та Актом №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 07 квітня 2009 року.

При цьому свідок повідомляє суд, що будь-яких засобів індивідуального захисту (захисних окулярів, захисних щитків, касок, тощо) їм не видавали.

ОСОБА_1 проводив вирізку (чистку) посадки кущорізом без жодних засобів захисту.

Заяву свідка ОСОБА_2 завірено старостою Успенсього Старостинського округу №9 - Маруневичем.

2.5. Покази як свідка ОСОБА_1 .

Суд, у зв`язку із наявністю обставин, які суперечать іншим доказам у справі та викликають сумнів щодо їх змісту, з метою встановлення достовірності та повноти поданих доказів, суд викликав та допитав у судовому засіданні 16.08.2021 в якості свідка ОСОБА_1 , який стверджує, що 01 квітня 2009 року на виробничій нараді у начальника філії, майстер ОСОБА_3 отримав наряд провести вирізку (чистку) порослі і кущів на автомобільній дорозі Тернопіль-Скалат-Жванець, км 127+400, вправо.

Для вирубки порослі на дистанції №3 дорожнім майстром ОСОБА_3 було видано йому для роботи кущоріз марки «Хускварна-340», проте жодних засобів захисту (захисних окулярів, захисних щитків, касок, тощо) в той день ОСОБА_1 ніхто не видавав.

Внаслідок проведення вирізки (чистки) посадки кущорізом без жодних засобів захисту ОСОБА_1 отримано травму лівого ока у зв`язку з чим йому призначено інвалідність І ступеня довічно та 45% втрати професійної працездатності.

3. Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи.

Норми права, законодавство, судова практика, які застосував суд.

3.1. Норми права, які застосував суд.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

За приписами частин 1,2 статті 66 ГПК України свідком може бути будь-яка дієздатна фізична особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.

Відповідно до статті 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Сторони, треті особи та їх представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Показання свідка, що ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, не беруться судом до уваги.

У відповідності до статті 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. Суд має право зобов`язати учасника справи, який подав заяву свідка, забезпечити явку свідка до суду або його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Якщо свідок без поважних причин не з`явився в судове засідання або не взяв участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд не бере до уваги його показання. В ухвалі про виклик свідка суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Відповідно до частини 1 статті 211 ГПК України, допит свідка здійснюється тільки за ухвалою суду у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожний свідок допитується окремо.

У відповідності до статті 47 КзпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно статті 116 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 КзпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно статті 237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, зокрема вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 наведеної постанови оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

3.2. Мотивована оцінка судом аргументів,

наведених позивачем у справі.

Розглянувши матеріали справи, доводи позивача та заперечення відповідача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України.

Предметом даного спору є заявлені вимоги позивача до відповідача про стягнення 500 000 грн 00 коп. моральної шкоди.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.05.1993 року по 26.02.2010 року працював слюсарем IV розряду у філії «Борщівський райавтодор» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Автомобільні дороги України», що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

01.04.2009 року на вказаному підприємстві під час виконання своїх обов`язків з ним стався нещасний випадок за наступних обставин: 01 квітня 2009 року на виробничій нараді у начальника філії, майстром ОСОБА_3 отримано наряд провести вирізку (чистку) порослі і кущів на автомобільній дорозі Тернопіль-Скалат-Жванець, км 127+400, вправо.

Для вирубки порослі на дистанції №3 дорожній майстер ОСОБА_3 видав позивачу для роботи кущоріз марки «Хускварна-340».

Близько 16 год. 30 хв. під час виконання роботи позивачем отримано удар зрізаної гілки по обличчю, внаслідок чого отримано важку тупу травму лівого ока, відрив райдужки, гіфену, тотальний гемофіальм, локалізацію кришталика в склисте тіло.

Вказаний факт підтверджується Актом спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 07 квітня 2009 року та Актом №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 07 квітня 2009 року.

Відповідно до п.7 Акту №1 про нещасний випадок причинами нещасного випадку є: ОСНОВНА - не застосування засобів індивідуального захисту; СУПУТНІ: - невиконання вимог інструкції з охорони праці.

Відповідно до Виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності ОСОБА_1 призначено І групу інвалідності довічно та 45% втрати професійної працездатності.

З огляду на зазначене, позивач звернувся із позовною заявою до господарського суду про стягнення з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України 500 000 грн 00 коп. моральної шкоди, оскільки, нещасний випадок з ним стався у робочий час під час виконання ним трудових обов`язків та згідно із акту спеціального розслідування ф.Н-1 вважається пов`язаним з виробництвом.

3.2.1. Щодо стягнення моральної шкоди.

Щодо позовних вимог про відшкодування 500 000 грн 00 коп. моральної шкоди, то суд задовольняє їх частково, з наступних підстав.

22.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною вимогою про стягнення з відповідача 500 000 грн моральної шкоди.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Пунктом 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню під час вирішення суперечки про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дії того, хто її завдав, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням, а також провини того, хто завдав шкоди.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України, звернено увагу судів, що відповідно до ст. 237 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із п. 1.3 Правил охорони праці під час проведення робіт з видалення дерев і пеньків у населених пунктах України, затверджених наказом ДКУ по житлово-комунальному господарству від 30.11.1996 відповідальність за організацію безпечної праці під час видалення дерев і пеньків у міських умовах несе головний інженер або керівник організації, що виконує ці роботи.

Відповідно до п.122 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 року №15 лісосічні роботи є роботою з підвищеною небезпекою.

Згідно положень Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказують, що у кожному разі підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди може бути груба необережність потерпілого, а не проста необачність.

Звернувшись з вимогою про стягнення моральної шкоди, позивач доводить порушення вимог Правил охорони праці з боку відповідача, які полягали у неналежному забезпеченні позивача - ОСОБА_1 захисними засобами, необхідними при проведенні робіт по вирізці (чистці) порослі та кущів.

Внаслідок відсутності у ОСОБА_1 будь яких захисних засобів (захисних окулярів, захисних щитків, касок, тощо) останній під час виконання ним роботи (вирізки (чистки) посадки кущорізом) отримав удар зрізаної гілки по обличчю, внаслідок чого отримав травму лівого ока, а саме важку тупу травму лівого ока, відрив райдужки, гіфену, тотальний гемофіальм, локалізацію кришталика в склисте тіло.

При цьому суд критично оцінює заперечення відповідача що позивач мав захисні засоби, проте не скористався ними.

Такі твердження відповідача спростовуються поданими суду свідченнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які попереджені судом про кримінальну відповідальність і під присягою свідчать, що позивачу під час зазначених подій не видавалися будь-які засоби захисту. Крім того, суд вважає, що і майстер відповідача присутній на місці подій повинен був відсторонити позивача від роботи якщо виявив, що той без маски. Проте, цього не зробив.

Даний факт опосередковано підтверджується також, Актом спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 07 квітня 2009 року та Актом №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 07 квітня 2009 року.

Так, згідно висновку комісії, викладеному в Акті розслідування нещасного випадку (ДТП), що стався 01 квітня 2009 року о 16 год 30 хв. в філії "Борщівський райавтодор" ДП "Тернопільський облавтодор", однією з причин нещасного випадку вказано порушення дорожнім майстром ОСОБА_3 посадової інструкції р.ІІ Психофізіологічні причини відсутні.

Висновком комісії визначено, що нещасний випадок з дорожнім робітником філії Борщівський райавтодор" ОСОБА_1 вважається пов`язаний з виробництвом і на нього складається акт форми Н-1, даний випадок береться на облік у філії Борщівський райавтодор.

Також зазначено, що відповідальність за допущення даного випадку повинен нести, серед іншого, і дорожній майстер ОСОБА_3 , яким порушено посадову інструкцію дорожнього майстра р.ІІ.

Вказані дії відповідача призвели до ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим ОСОБА_1 став інвалідом І групи довічно. Вказаний нещасний випадок завдав йому моральної шкоди, глибоких, тривалих моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв`язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні (абзац 2 пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.237-1 кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом ст. 440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, надавши оцінку доказам, наявним в матеріалах справи, а також враховуючи покази свідка ОСОБА_2 , викладені ним у заяві (вх№3981 від 13.05.2021), беручи до уваги те, що нещасний випадок із позивачем - ОСОБА_1 стався у робочий час під час виконання ним трудових обов`язків та згідно акту спеціального розслідування ф.Н-1 вважається пов`язаним з виробництвом, вважає, вказані доводи обґрунтованими та погоджується з тим, що позивачу була спричинена моральна шкода частково з вини відповідача. При цьому суд враховує, що дорожнім майстром ОСОБА_3 після отримання ним наряду на проведення вирізки (чистки) порослі та кущів на автомобільній дорозі Тернопіль-Скалат-Жванець, км 127+400 вправо не забезпечено потерпілого - ОСОБА_1 жодними засобами індивідуального захисту (захисні окуляри, захисні щитки, каски, тощо), через що ОСОБА_1 під час виконання роботи отримано травму ока і, як наслідок інвалідність І ступеня довічно та 45% втрати професійної працездатності.

З огляду на зазначене вище, суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, ураховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що стягненню підлягає моральна шкода у розмірі 250 000,00 грн.

В решті заявленої до стягнення суми моральної шкоди, суд відмовляє як надмірно заявленій.

Враховуючи зазначене вище, керуючись положеннями статей 2, 42, 86, 233, 236, 238, 240, 241, з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 - 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди.

3. В іншій частині позову, відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Позивач ОСОБА_1 , с. Пилипче, Борщівського району, Тенопільської області (ідент. номер НОМЕР_2 );

Відповідач - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України", вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001 ().

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статей з 253 по 259 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення складено на протязі робочих днів з дня проголошення скороченої (вступної та резолютивної) частини рішення - 17.09.2021.

Повний текст рішення надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення поштового відправлення або вручено нарочно особисто уповноваженим представникам.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко