ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2021 р.Справа № 922/1680/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши заяву (вх.№19794 від 26.08.2021) представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" про ухвалення додаткового рішення по справі

за позовом Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" (67661, Одеська обл., Біляївський р-н, с. Нерубайське, вул. Виноградна, 31; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" (62492, Харківська обл., Харківський р-н, с. Котляри, вул. Миру, 1, корп. Р; )
про стягнення заборгованості
за участю представників:

позивача - Домуща В.С., ордер №1036857 від 16.04.21;

відповідача - Передерій О.С., ордер №1084196 від 02.08.21.

ВСТАНОВИВ:

05.05.2021 Проектно-будівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" заборгованість за договором поставки бетону №14/09-20 від 14.09.2020 у розмірі 322 265,93 грн., а також покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 4 837,43 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.08.2021 у задоволенні позовних вимог Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" про стягнення заборгованості відмовлено.

26.08.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" подано заяву (вх.№19794 від 26.08.2021) про ухвалення додаткового рішення, в якій просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" суму понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.08.2021 заяву (вх.№19794 від 26.08.2021) представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду. Призначено розгляд заяви (вх.№19794 від 26.08.2021) на 08.09.2021 о 12:50.

06.09.2021 на електронну скриньку господарського суду Харківської області від представника Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу (вх.№5243 від 06.09.2021).

Представник позивача, який брав участь у судовому засіданні 08.09.2021 в режимі відеоконференції, проти задоволення заяви представника відповідача про розподіл судових витрат заперечував та просив суд зменшити розмір витрат понесених відповідачем на професійну правничу допомогу.

Присутній в судовому засіданні 08.09.2021 представник відповідача просив суд заяву про розподіл судових витрат задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши заяву (вх.№19794 від 26.08.2021) представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" про ухвалення додаткового рішення, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви з наступних підстав.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Також, суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Пунктом 2 частини 4 статті 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач до відзиву на позовну заяву (вх.№18173 від 04.08.2021) надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 30 000,00 грн.

В заяві про стягнення витрат на правову допомогу представник відповідача просив суд стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.

Представник позивача в запереченні щодо заяви про розподіл судових витрат зазначив, що відповідач не надав доказів сплати представника суми за надану йому правничої допомоги у розмірі 50 000,00 грн. Вважає заявлену суму завищеною та неспівмірною із обсягом наданих послуг адвоката. На переконання представника позивача, витрачений час представником відповідача є неспівмірним з необхідним обсягом часу для таких спорів та штучно збільшений.

Судом встановлено, що правовідносини між відповідачем та адвокатом Передерій О.С. на момент розгляду справи господарським судом Харківської області підтверджуються договором про надання правничих послуг б/н від 02.08.2021 та ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1084196 від 02.08.2021 (а.с.146-148 т.1).

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

На підтвердження витрат на правову допомогу адвоката представник відповідача надав суду копію акту приймання-передачі наданих правових послуг №1 від 21.08.2021 по справі №922/1680/21.

Суд враховує, правову позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладену у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, відповідно до якої за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Таким чином, надані представником відповідача документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та в надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судова практика свідчить, що українські суди, здійснюючи розподіл витрат на послуги адвоката, керуються практикою Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 p., "Гімадуліна та інші проти Україїш" від 10.12.2009р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 p., "Меріт проти України" від 30.03.2004 p., "East/West Jinnee Limited" проти України" від 23.01.2014 p. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").

Відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд в постанові від 01 серпня 2019 року по справі №915/237/18 зазначив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Проаналізувавши подані представником відповідача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та заперечення представника позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись приписами ст.129 ГПК України, відповідачем підтверджено правовий статус представника - адвоката, надано докази виконання робіт, прийнятих згідно з актами приймання-передачі наданих послуг.

При цьому, в наданому представником відповідача акті прийому-передачі наведено детальний опис наданих послуг. Відповідно до зазначеного опису адвокат Передерій О.С. надав відповідачу наступні послуги:

- зустріч з клієнтом, усна консультація та узгодження правової позиції - затрачено 2,5 години, загальна сума послуги 5 000,00 грн.;

- ознайомлення з матеріалами справи, зокрема із первинними документами (договори, акти, накладні тощо) - затрачено 3 години, загальна сума послуги 6 000,00 грн.;

- аналіз прецедентної практики та правових висновків Верховного суду за аналогічними справами - затрачено 2 години, загальна сума послуги 4 000,00 грн.;

- складання відзиву на позовну заяву - затрачено 6 години, загальна сума послуги 12 000,00 грн.;

- заперечення на відповідь на відзив - затрачено 4 години, загальна сума послуги 8 000,00 грн.;

- письмові пояснення щодо нових доказів по справі - затрачено 2 години, загальна сума послуги 4 000,00 грн.;

- складання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - затрачено 1,5 години, загальна сума послуги 3 000,00 грн.;

- участь у судових засіданнях - затрачено 4 години, загальна сума послуги 8 000,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд погоджується з позицією відповідача та зазначає, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності. Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Практика та правові висновки Верховного Суду по даній категорії спору є сталими та не потребують значного часу для дослідження та аналізу.

Крім того, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час.

З огляду на зазначене, враховуючи заперечення позивача щодо заяви відповідача про розподіл судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає за доцільне заяву представника відповідача щодо вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу задовольнити частково, а саме у розмірі 22 000,00 грн.

Керуючись статтями 123,126,129, 237, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" - задовольнити частково.

Стягнути з Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" (67661, Одеська обл., Біляївський р-н, с. Нерубайське, вул. Виноградна, 31; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" (62492, Харківська обл., Харківський р-н, с. Котляри, вул. Миру, 1, корп. Р; ) суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі) грн. 00 коп.

В іншій частині відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повний текст додаткового рішення складено 15.09.2021.

Суддя Т.О. Пономаренко