РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2021Справа № 910/10421/21
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна, 41"

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"

про зобов`язання вчинити дії

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна, 41" до приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" про зобов`язання вчинити дії, а саме: зобов`язати ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" взяти за розрахункові вузли обліку та відповідні точки вимірювання на комерційній межі (на межі балансової належності) у будинку за адресою: вул. Верховинна, 41 в місті Києві відповідно до Технічного рішення від 04.09.2013 року (зі змінами від 13.05.2014 року) шляхом внесення відповідних змін до додатку №3 до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 01.04.2020 року.

В позовній заяві наявне клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов.

Вищезазначена ухвала суду отримана відповідачем 13.07.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №012.

29.07.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив.

Відповідно до ч. 7 ст. 116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до положень ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до накладної №040 поштове відправлення (відзив №210728/1 від 28.07.2021 з додатками) оформлене 28.07.2021 та підтверджується трекінгом поштового відправлення.

Враховуючи те, що останнім днем для подачі відзиву є 28.07.2021, а відзив здано на пошту 28.07.2021, тому відзив подано у останній день строку, встановлений ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2021.

19.08.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

06.09.2021 через канцелярію суду позивач подав клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

07.09.2021 на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Розподіл електричної енергії на житловий будинок за адресою вул. Верховинна, 41 здійснюється на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №75204013Р від 01.04.2020 (далі - Договір), до якого з 01.04.2020 приєднано ОСББ «Верховинна, 41» за особовим рахунком №75204013.

Відповідно до п. 1.1., 1.2., 2.1., 2.2. Договору цей договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електричної енергії споживачам (далі - Споживач) як послуги Оператора системи розподілу. Цей Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до умов цього договору згідно з заявою - приєднання, що є додатком 1 до цього Договору.

Умови Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП, від 14 березня 2018 року №312 та є однаковими для всіх споживачів.

Операторр системи розподілу надає Споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії параметри якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №309 та Кодексом систем розподілу, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310 за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в Паспорті точки/точок розподілу за об`єктом Споживача, який є Додатком 2 до цього Договору, та в особовому рахунку Споживача, облікових базах даних Оператора системи розподілу.

Відомості про засіб (засоби) вимірювання обсягу електричної енергії, що використовується на об`єкті (об`єктах) Споживача, зазначаються разом із енергетичними ідентифікаційними кодами (ЕІС кодами) в додатку 3 до цього Договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що порушене право Позивача полягає у тому, що комерційний облік здійснюється по засобам обліку електричної енергії, які знаходяться в ТП 7981 на балансі відповідача, натомість, як зазначає позивач, комерційний облік має здійснюватися по засобам обліку електричної енергії на межі балансової належності, що розташовані у будинку за адресою: вул. Верховинна, 41, м. Київ, відповідно до технічного рішення №26447 від 04.09.2013 (зі змінами від 13.05.2014). Тому, ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача внесення відповідних змін до Додатку №3 Договору.

Відповідно до абз. 1 п. 3.1. Договору облік (у тому числі приладовий) електричної енергії, що передається Оператором системи розподілу та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №311 (далі - Кодекс комерційного обліку) та з урахуванням вимог цього Договору.

Відповідно до п. 1, 2 Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності Сторін (Додаток №6) сторонам на праві власності/користування/відання належить/перебувають на їх балансі електромережі, за які кожна із Сторін несе відповідальність за їх технічний стан, обслуговування, зберігання та експлуатацію, а саме:

Оператора системи (Відповідача) ТП 7981 та 2КЛ 0,4 кВ ТП 7981 - РВП1, ВРП2, ВРП3, ВРП4, ВРП5 жб. 41 по вул. Верховинна - на балансі ПрАТ «ДТЕК КЕМ».

Споживача (позивача): РВП1, ВРП2, ВРП3, ВРП4, ВРП5 жб. 41та внутрішні мережі.

Межа балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності Сторін встановлюється на: кабельних наконечниках ВРП жб. 41.

Відповідно до 5.1.4., 5.1.10., 5.2.2.-5.2.5. Кодексу комерційного обліку електричної енергії вузол обліку та відповідні точки вимірювання в електричних мережах мають розміщуватися на комерційній межі учасників ринку.

Для комерційних розрахунків мають використовуватися дані з вузла обліку власника електроустановки (об`єкта) за умови відповідності вузла обліку вимогам нормативних документів. Дані з вузлів обліку інших власників можуть бути використані для здійснення технічного (контрольного) обліку та перевірки достовірності даних комерційного обліку.

Вузли обліку у замовників встановлюються відповідно до технічних рекомендацій, технічних умов (у разі приєднання до електричних мереж) та проєктних рішень (проєктів).

Технічні рекомендації розробляються та надаються замовникам оператором системи та ППКО.

Технічні умови (у разі приєднання до електричних мереж) у частині улаштування вузлів обліку розробляються та надаються замовникам відповідним оператором системи.

Проєктні рішення (проєкти) розробляються проєктною організацією (проєктувальниками) та затверджуються замовником.

Підпунктами 4.4.13, 4.4.27, 4.4.17, 4.4.21., 4.4.32. пункту 4 Технічного рішення №26447 з робочого проекту електропостачання (додаток 3 до Договору про приєднання) зі змінами від 13.05.2014 передбачено встановлення обліку електроенергії на лініях живлення РВП1, ВРП2, ВРП4, ВРП5.

В той же час, відповідно до примітки 1 пункту 6 Технічного рішення №26447 узгоджена даним рішенням проектна документація є чинною на весь час дії договору про приєднання від 11.06.2012 №17175/26447/76099.

Посилання позивача на Технічне рішення №26447 з робочого проекту електропостачання (додаток 3 до Договору про приєднання) зі змінами від 13.05.2014 є необґрунтованим, оскільки, не стосується договору №75204013Р від 01.04.2020, а стосується іншого договору приєднання від 11.06.2012 №17175/26447/76099.

Таким чином, доводи позивача про те, що відповідачем неправомірно здійснюється комерційний облік по засобам обліку електричної енергії, які неправомірно знаходяться в ТП 7981 є необґрунтованими.

Відповідно до правової позиції, сформованої у п. 6.56.-6.58. постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №904/5726/19 від 15.06.2021 у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Відповідно до п. 12.5. Договору спори та розбіжності, що можуть виникнути під час користування електричною енергією, якщо вони не будуть узгоджені шляхом переговорів між сторонами, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Аргументи позивача щодо неправомірного складання акту про порушення, використання відповідачем неактуального технічного рішення, відсутності належно організовувати комерційний облік, некоректність нарахування коштів за спожиту електричну енергію виходять за межі предмета спору, тому не беруться судом до уваги.

Таким чином, позивачем не доведено наявність сукупності умов, які необхідні для внесення змін до Додатку №3 Договору №75204013Р від 01.04.2020, передбачених ч. 2 ст. 634 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч. 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем долучено: договір № 308-20 про надання правової допомоги від 15.04.2020, укладений між ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» та адвокатським об`єднанням «Перший радник», додаткову угоду №2 від 30.12.2020, додаткову угоду №3 від 28.04.2021, довіреність №137/2021 від 22.04.2021, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською ЗП№002093 від 12.03.2019.

Також у відзиві відповідач зазначає, що попередній (орієнтований) розмір судових витрат на професійну правничу допомогу складає 12 000,00 грн. та повідомлено, що інші докази на підтвердження, понесених судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги п. 8 ст. 129 цього Кодексу, яким передбачено право учасника справи подати докази на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає вирішення питання щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу передчасним.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3, 4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 79, ст.129, ч.9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяС.М. Мудрий