РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.09.2021Справа № 910/9200/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Сташківа Р.Б. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без проведення судового засідання) матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ПАПІР"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення 556253,51 грн.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (від - відповідача) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ПАПІР" (далі - позивач) боргу у сумі 553750,26 гн. та 3% річних у сумі 1482,02 грн. за договором поставки №53-122-01-21-10361 від 16.02.2021 зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань вчасно та повністю оплатити поставлений йому товар.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечив проти наявності основної суми боргу за договором поставки №53-122-01-21-10361 від 16.02.2021 та фактично в частині стягнення 553750,26 грн. боргу позов визнав, проте заперечив проти заявленої до стягнення суми 3% річних, оскільки на його думку позивач помилково почав рахувати строк прострочення оплати по накладній від 03.03.2021 з 30.04.2021 та по накладній від 04.03.2021 з 05.05.2021, оскільки за умовами договору поставки №53-122-01-21-10361 від 16.02.2021 оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється відповідачем за умови реєстрації позивачем податкової накладноїу ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію.

Відповідачем до відзиву були долучені відповідні ярлики на придатну продукцію, які були оформлені 17.03.2021, а тому відповідач зазначає, що кінцева дата оплати наступила 05.05.2021.

У відповіді на відзив від 29.06.2021 позивачем було зазначено, що за умовами вище згаданого договору відповідач зобов`язаний був надіслати позивачу відповідні ярлики якості, проте цього не зробив, а позивач про них дізнався лише з відзиву. У зв`язку із чим, позивачем було заявлено заяву про збільшення розміру позовних вимог у якій останній здійснив перерахунок 3 % річних, з рахуванням дати ярликів на придатну продукцію від 17.03.2021, та змінив періоди нарахування 3% річних (з 06.05.2021 по 29.06.2021).

Відповідачем через відділ діловодства суду були подані 15.07.2021, 13.09.2021 та 15.09.2021 клопотання до яких долучені відповідні платіжні доручення на підтвердження часткової оплати ним суми основного боргу, загалом відповідачем було сплачено 170485,26 грн.

Крім того, позивачем 12.07.2021 було подано заяву про визнання судом у рішенні розрахунку 3 % річних в порядку ст. 238 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги є частково оплачені відповідачем після відкриття судом провадження у справі, провадження у справі в частині 170485,26 грн. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Приймаючи до уваги викладене, спір підлягає вирішенню у сумі 385768,25 грн., що складається із 383265 грн. основного боргу та 2503,25 грн. 3% річних.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

16.02.2021 між позивачем як постачальником та відповідачем як покупцем було укладено Договір поставки продукції №53-122-01-21-10361 (далі - Договір).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що позивач зобов`язується поставити і передати у власність відповідачу продукцію, а відповідач в свою чергу зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та цінами, що передбачені у специфікації №1 (Додаток №1 до Договору).

Пунктом 1.2 Договору визначено, що предметом поставки по Договору є продукція: 33760000-5 Туалетний папір, носові хустинки, рушники для рук і серветки, яка передбачена специфікацією №1 до даного Договору.

Згідно з п. 2.2 Договору загальна сума Договору (вартість продукції) становить 553750,26 грн. з урахуванням ПДВ.

Пунктом 8.4 Договору визначено, що датою поставки Продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоотримувачем. Ризик випадкового пошкодження або знищення Продукції переходить до відповідача з моменту поставки Продукції.

Пунктом 8.5 Договору встановлено, що перехід права власності на Продукцію за Договором відбувається в момент поставки Продукції за умови наявності належним чином оформлених товарно-супровідних документів.

Згідно з п. 3.1 Договору Продукція поставляється Позивачем в строк по 31.03.2021 року. Продукція поставляється Позивачем на умовах DDP згідно «Інкотермс-2010». Місце поставки та Вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Позивачем було виконане зобов`язання за Договором та поставлено відповідачу Продукцію на загальну вартість 553750,26 грн. з урахуванням ПДВ.

Факт поставки Продукції за Договором підтверджується: видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, довіреністю, які підписані уповноваженими особами позивача та відповідача та скріплені печатками сторін, копії яких додано до позовної заяви.

Відповідач не заперечував проти наявності у нього заборгованості на вказану суму, а також надав платіжні доручення про часткове погашення боргу на суму 170485,26 грн., що є підставою для закриття провадження в цій частині вимог.

Таким чином, наявність у відповідача не погашеної заборгованості в сумі 383265 грн. за поставлену по Договору продукцію позивачем належним чином відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, ЦК України та ст. 193 ГК України доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, Відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем в установлені Договором строки не було сплачено позивачу спірну суму заборгованості.

З розрахунку позивача викладеного у позовній заяві (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) вбачається, що ним на суму прострочення 553750,26 грн. нараховано відповідачу на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних у сумі 2503,25 грн. (у період з 06.05.2021 до 29.06.2021).

Заперечень щодо здійснених позивачем (уточнених у заяві про збільшення розміру позовних вимог) нарахувань та наведених ним сум, а також контррозрахунку 3% річних відповідачем суду надано не було.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок 3% річних і визнано його обґрунтованим та арифметично правильним, а відтак, заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що ж стосується заяви позивача поданої в порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України у якій він просить суд визначити в рішенні правила за якими остаточну суму 3% річних здіцснюватиме орган, що здійснює примусове викоання рішення суду, до моменту виконання рішення суду в даній справі відповідачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз наведених вище норми чинного законодавства свідчить про те, що остання передбачає право, а не обов`язок суду зазначити про нарахування відсотків або пені у рішенні про стягнення боргу, і таке право надано суду для нарахування відсотків, або для нарахування пені, тобто за вибором позивача один з видів відповідальності.

Враховуючи, що відповідач постійно вчиняє всі можливі дії для погашення суми боргу та підтверджується наявними у справі доказами, що вказує на неухильність особи від виконання свого зобов`язання, то суд не вбачає підстав для застосування п. 10 ст. 238 ГПК України.

Що ж стосується судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Приймаючи до уваги те, що відповідачем у відзиві на позовну заяву було визнано вимоги позову щодо основної суми боргу, то 50 % судового збору, з урахуванням цієї суми боргу яку відповідачем визнано, позивачу підлягають поверненню 4153,13 грн. з Державного бюджету України.

Решта сума судового збору у розмірі 4190,67 грн. покладаються на відповідача.

Щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та заперечень відповідача щодо покладення на нього таких витрат, то судом враховано наступне.

Позивачем заявлено до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 3000 грн.

На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані (у копіях) наступні належні та допустимі докази:

- договір про надання правової (правничої) допомоги № 21/УП/21 від 03.06.2021;

- рахунок-фактура № 21/УП/21 від 03.06.2021 на суму 3000 грн.;

- акт приймання-передачі наданих юридичних послуг № 21/УП/21 від 04.06.2021;

- детальний опис робіт від 04.06.2021;

- платіжне доручення (в оригіналі) від 04.06.2021 на суму 3000 грн.;

- ордер від 03.06.2021 на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю КС № 8275/10 на адвоката Омельченко О.М.

Частиною 6 статті 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У своїх запереченнях щодо заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначив, що дана справа не відноситься до категорії складних справ, а тому заявлена сума є завищена та необгрунтована.

Як вбачається з наданого позивачем до справи Договору про надання правової (правничої) допомоги № 21/УП/21 від 03.06.2021, сторонами було визначено суму гонорару за надані адвокатом послуги у сумі 3000 грн.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Відповідна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 №910/13071/19.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано суду доказів з метою доведення завищення вартості понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

За таких обставин, суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у повній сумі, а саме 3000 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 130, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі в частині стягнення 170485,26 грн. боргу.

У решті позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ПАПІР" (вул. Куренівська, 2-Б, м. Київ, 04073; ідентифікаційний код 25394112) 383265 (триста вісімдесят три тисячі двісті шістдесят п`ять) грн. заборгованості, 2503 (дві тисячі пятсот три) грн. 25 коп. 3% річних, 4190 (чотири тисячі сто дев`яносто) грн. 67 коп. судового збору та 3000 (три тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ПАПІР" (вул. Куренівська, 2-Б, м. Київ, 04073; ідентифікаційний код 25394112) 4153 (чотири тисячі сто п`ятдесят три) грн. 13 коп. судового збору з Державного бюджету України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Ростислав СТАШКІВ