ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2021 р. Справа№ 910/3010/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 07.09.2021 року у справі №910/3010/21 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги державного підприємства "Завод 410 ЦА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021

у справі №910/3010/21 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка"

до державного підприємства "Завод 410 ЦА"

про стягнення 378 355,90 грн.

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з державного підприємства "Завод 410 ЦА" (далі-відповідач) заборгованості у розмірі 378 355, 90 грн, з яких: 327 396,13 грн - основного боргу, 18 642,60 грн - 3 % річних та 32 317,17 грн - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № УМТЗ-18-415/7 купівлі-продажу від 30.10.2018 щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3010/21 позовні вимоги задоволено та присуджено до стягнення з державного підприємства "Завод 410 ЦА" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" 327 396,13 грн - заборгованості, 18 642,60 грн - 3 % річних, 32 317,17 грн - інфляційних втрат, 5 675,34 грн - судового збору та 10 000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обґрунтованості підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3010/21 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Крім того, скаржником до апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим та не законним, прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник стверджує, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, в розумінні ст.ст.76-79 ГПК України, виконання позивачем умов договору щодо належного прийняття (отримання) відповідачем товару в кількості та якості у розумінні приписів ст.ст.673, 674 Цивільного кодексу України, а також позивачем не надано документу передбаченого авіаційними правилами та умовами договору, що підтверджує якість та відповідність товару вимогам підприємства.

Крім того, скаржник посилається на відсутність доказів проходження товаром процедури вхідного контролю у встановленому порядку.

З огляду на що, скаржник стверджує про відсутність підстав щодо виконання зобов`язань в частині здійснення оплати за поставлений товар.

Також скаржник стверджує, що із наданих позивачем документів не вбачається, що заявлені витрати (враховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі, обставини даної справи та її складність) мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною).

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 16.06.2021, справу №910/3010/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 поновлено державному підприємству "Завод 410 ЦА" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3010/21; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3010/21 до перегляду його в апеляційному порядку; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою державного підприємства "Завод 410 ЦА" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3010/21; розгляд апеляційної скарги державного підприємства "Завод 410 ЦА" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3010/21 призначено на 21.07.2021 о 13:45 год.; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ять днів з дня вручення даної ухвали.

29.06.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

05.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява, в якій просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

21.07.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 26.07.2021.

26.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява, в якій просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

У зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці з 26.07.2021 по 20.08.2021, судове засідання не відбулося та розпорядженням в.о. керівника апарату суду №09.1-08/3091/21 від 26.07.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/3010/21.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №910/3010/21, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 26.07.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 апеляційну скаргу державного підприємства "Завод 410 ЦА" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3010/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю. та розгляд вказаної апеляційної скарги призначено на 07.09.2021 о 10:10 год.

09.08.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява, в якій просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

07.09.2021 в судовому засіданні представники скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати.

В свою чергу, представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги та підтримав доводи викладенні у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.10.2018 між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу №УМТЗ-18-415/7 (далі-Договорі), відповідно до умов якого продавець зобов`язується протягом строку дії договору поставити покупцю товари, зазначені в п. 1.3 договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари.

Поставка товарів здійснюється окремими партіями згідно з заявкою покупця переданою факсимільним зв`язком або електронною поштою у рамках специфікацій які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2. договору).

Найменування товару: запчастини Код ДК 021:2015-34731000-0; насоси гідравлічні Код ДК 021-2015: 42122000-0 (п.1.3 Договору в редакції додаткової угоди № 2 від 16.06.2019).

Номенклатурний перелік, асортимент, кількість товарів та ціна, які поставляються за цим договором, передбачені у специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною договору (п. 1.4 Договору).

Згідно з п.2.1 Договору продавець повинен поставити покупцю товари, якість яких відповідає технічним умовам (ТУ) заводу-виробника, відповідним ГОСТам, характеристикам та вимогам державних стандартів, встановленим для цієї групи товарів.

Відповідно до п.2.2 Договору продавець зобов`язаний на товари, які постачаються за цим договором, видати документ (паспорт, сертифікат якості, бірку, тощо, з мокрою печаткою відділу технічного контролю (ВТК)) підтверджуючий якість із посиланням на відповідні ГОСТи, ОСТи, ТУ або ін. видатку накладну, податкову накладну.

В разі надання копій документів, які підтверджують якість та відповідність товару, продавець повинен завірити такі документи відповідним чином: своєю печаткою та підписом керівника із зазначенням П.І.Б., посади, дати встановлення підпису та написом «з оригіналом згідно».

Гарантій строк протягом якого продавець гарантує якість товарів відповідає гарантійному строку заводу-виробника (п. 2.4 Договору).

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що у випадку виявлення невідповідності товарів при прийманні або в період гарантійного строку вимогам, передбаченим п. 2.1 цього договору, або поставки не укомплектованих товарів покупець направляє повідомлення продавцю про направлення уповноваженого представника для складання акту рекламації. Продавець зобов`язаний направити свого уповноваженого представника протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання повідомлення.

За умовами п. 2.6 Договору продавець у строк 14 днів з моменту підписання акта рекламації за власний рахунок здійснює заміну товарів, по яким складено акт рекламації. Витрати, пов`язані з заміною товарів несе продавець.

Відповідно до п.3.1 Договору (в редакції додаткової угоди №2 від 16.06.2019) ціна договору визначається специфікаціями та складає 327 396,13 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 54 566,02 грн.

У відповідності до п.4.1 Договору розрахунки проводяться наступним шляхом:

- покупець направляє продавцю (факсимільним зв`язком або електронною поштою) заявку на поставку партії товару в рамках специфікацій, які є невід`ємними додатками до даного договору:

- продавець передає покупцю рахунок для оплати замовленої продукції;

- покупець згідно рахунку в рамках специфікації (додатку), проводить платіж, умови зазначаються в кожній специфікації окремо.

Строк поставки партії товару буде вказано в кожній специфікації окремо.

Місце поставки (передачі) партії товарів буде вказано в кожній специфікації окремо. Умови поставки товарів буде вказано в кожній специфікації окремо (п.5.1-5.3 Договору).

Згідно з п.6.1 Договору покупець зобов`язаний, зокрема своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Специфікаціями №1-3 до Договору сторонами погоджено найменування та кількість товару, а також умови оплати та місце поставки.

Умови оплати: 100 % оплата проводиться після поставки та проходження вхідного контролю на ДП "Завод 410 ЦА", з відстрочкою платежу 10 банківських днів згідно специфікації № 1-2 та з відстрочкою платежу 30 банківських днів відповідно до специфікації №3.

Місце поставки: «НОВА ПОШТА» м. Київ, вул. В`ячеслава Чорновола, 54-А.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2019 року, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання сторонами (п.10.1 Договору).

Колегією суддів встановлено, що Договір укладений належним чином, підписаний повноваженими особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним та не розірваний.

Проаналізувавши умови Договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 327 396,13 грн, що підтверджується видатковими накладними №РН-02283 від 26.11.2018 на суму 71 428, 20 грн, № РН-02179 від 12.11.2018 на суму 53 400,00 грн, № РН-02239 від 19.11.2018 на суму 35 640,00 грн, №РН-02379 від 07.12.2018 на суму 29 084,35 грн, РН-0001013 від 12.07.2019 на суму 137 843,58 грн, які підписані представниками сторін та не містять жодних приміток щодо недоліків товару та порушення строків поставки товару, а також виставленими рахунками-фактури №0001746 від 26.10.2018, № 0001805 від 07.11.2018, № 0000889 від 01.07.2019.

Матеріали справи не містять жодних доказів пред`явлення відповідачем позивачу будь-яких претензії щодо неналежного виконання умов Договору.

Водночас, відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 327 396,13 грн.

Доводи відповідач загалом зводяться до того, що матеріали справи не містять доказів виконання позивачем умов Договору належним чином та прийняття (отримання) товару відповідачем у кількості та якості відповідно до норм ст.ст. 673, 674 Цивільного кодексу України, в тому числі не надано документів, які передбачені авіаційними правилами та умовами Договору, що підтверджують якість, комплектність та відповідність товару вимогам підприємства-виробника та доказів надходження таких документів покупцю. Також відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів проведення відповідачем ВТК (внутрішнього технічного контролю) поставленого товару, у зв`язку з чим відсутні підстави оплачувати такий товар.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із специфікацій до договору № УМТЗ-18-415/7 від 30.10.2018, умовами поставки є СРТ, Нова пошта згідно з Інкотермс-2010.

Згідно з правилами Інкотермс 2010 CPT (Carriage Paid To (... named place of destination) Фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення). Термін "фрахт/перевезення оплачено до" означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані із перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати чи пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. За змістом терміна СРТ на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, у тому числі під час змішаних перевезень.

Матеріали справи містять відповідні копії експрес-накладних ТОВ «Нова пошта» про пересилання на адресу відповідача продукції.

Відповідно до ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Отже, передавши товар перевізнику (TOB «Нова пошта»), позивач фактично виконав обов`язок з поставки товару. При цьому відповідач не надав жодних доказів того, що за зазначеними позивачем експрес-накладними TOB «Нова пошта» відповідач отримав будь-який інший товар за іншим договором.

Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Наявні у матеріалах справи копії видаткових накладних, експрес-накладних ТОВ «Нова пошта» та довіреності на отримання товару, підтверджують факт поставки позивачем та отримання відповідачем на умовах Договору товару, який був погоджений сторонами у специфікаціях до Договору.

До того ж, як встановлено вище, видаткові накладні підписані відповідачем без зауважень та заперечень щодо кількості та якості поставленого товару.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Згідно з п.2.1 Договору продавець повинен поставити покупцю товари, якість яких відповідає технічним умовам (ТУ) заводу-виробника, відповідним ГОСТам, характеристикам та вимогам державних стандартів, встановленим для цієї групи товарів.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що продавець зобов`язаний на товари, які постачаються за цим договором, видати документ (паспорт, сертифікат якості, бірку, тощо, з мокрою печаткою відділу технічного контролю (ВТК)) підтверджуючий якість із посиланням на відповідні ГОСТи, ОСТи, ТУ або ін. видатку накладну, податкову накладну. В разі надання копій документів, які підтверджують якість та відповідність товару, продавець повинен завірити такі документи відповідним чином: своєю печаткою та підписом керівника із зазначенням П.І.Б., посади, дати встановлення підпису та написом «з оригіналом згідно».

Відповідно до п. 5.5 Договору продавець здійснює поставку кожної партії товару з додаванням необхідної документації на товар (податкова накладна, видаткова накладна, паспорт (сертифікат) якості виробника на товар).

За таких обставин, нормами ст.662 Цивільного кодексу України та умовами Договору встановлений обов`язок продавця (позивача) передати покупцю всі документи, які стосуються товару, одночасно з поставкою товару.

При цьому, у випадку непередання позивачем (продавцем) документів, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром, відповідач мав право встановити розумний строк для їх передання та в подальшому відмовитись від договору (якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення відповідача до позивача щодо ненадання (надання не у повному обсязі) документів на товар від дати поставки товару.

Також матеріали справи не містять доказів, що відповідач висував будь-які вимоги щодо неотримання передбачених Договором документів, встановлення розумного строку на надання таких документів, а також відсутні докази відмови від прийняття такого товару та від Договору, що свідчить про абсолютне прийняття поставленого товару і за якістю, і за кількістю, і за всіма іншими вимогами.

З огляду на що, твердження відповідача щодо непередання позивачем віх документів одночасно з поставкою товару, колегією суддів відхиляються.

Що стосується доводів відповідача про не надання позивачем доказів проведення відповідачем ВТК (внутрішнього технічного контролю) продукції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети (ч.2 ст.673 ЦК України).

Відповідно до ст. 674 Цивільного кодексу України відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам (ч.1 ст.687 ЦК України).

Згідно з п. 2.5 Договору, у випадку виявлення невідповідності товарів при прийманні або в період гарантійного строку вимогам, передбаченим п. 2.1 цього договору, або поставки не укомплектованого товару покупець направляє повідомлення продавцю про направлення уповноваженого представника для складання Акту рекламації. Продавець зобов`язаний направити свого уповноваженого представника протягом 3-х робочих днів з моменту отримання повідомлення.

Пунктом 5.7 Договору сторони погодили, що приймання товару за кількістю та якістю проводиться відповідачем відповідно до Інструкції від 15.06.195 № П-6 "О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству" та Інструкції від 25.04.1966 №П-7 "О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству" (далі-Інструкція П-7), затвердженими Держарбітражем, із наступними змінами та доповненнями.

У відповідності до п.16 Інструкції П-7 у разі виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування вхідної продукції, тари або пакування вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні та у супровідних документах, на підтвердження якості продукції (п.14 - Інструкції П-7), отримувач призупиняє подальше приймання та складає акт, в якому зазначає кількість оглянутої продукції та характер виявлених під час приймання дефектів.

Отримувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршенню її якості та змішуванню з іншою однорідною продукцією. Отримувач також зобов`язаний викликати для участі у продовженні приймання продукції та складання двостороннього акта представника міжміського виробника (відправника), якщо це передбачено в Основних та Особих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі.

У договорах можуть бути передбачені випадки, коли явка міжміського виробника (відправника) для участі у приманні продукції за якістю і комплектності та складанні акта є обов`язковими.

У разі поставки в межах одного міста виклик представника виробника (відправника) та його явка для участі у перевірці якості та комплектності продукції та складанні акта є обов`язковими.

У пунктах 18-20 Інструкції П-7 передбачено, що у повідомленні про виклик, направленому виробникові (відправнику), повинно бути зазначено, зокрема: а) найменування продукції, дата та номер рахунка-фактури або номер транспортного документа, якщо на момент виклику рахунок не отримано; б) основні недоліки, виявлені в продукції; в) час, на який призначено прийняття продукції за якістю або комплектністю (у межах визначеного для приймання строку); г) кількість продукції неналежної якості або некомплектної продукції.

Повідомлення про виклик представника виробника (відправника) повинно бути направлено (передано) йому телеграфом (телефоном) не пізніше 24 години, а стосовно швидкопсувної продукції - невідкладно після виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари або пакування визначеним вимогам, якщо інші строки не встановлені в Основних та Особливих умовах поставки, інших обов`язкових для сторін правилах або договорі.

У разі неявки представника виробника (відправника) на виклик отримувача (покупця) у визначені строки та у випадку, коли виклик представника міжміського виробника (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції з якості продукції, а перевірка якості товару - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції з якості.

У разі відсутності відповідної інспекції з якості або бюро товарних експертиз у місці знаходження отримувача (покупця), у разі їх відмови направити представника або у разі неявки його на виклик отримувача (покупця) перевірка проводиться: а) за участю конкретного представника іншого підприємства (організації), направленого керівником або заступником керівника підприємства (організації), або б) за участю компетентного представника громадськості підприємства-отримувача, призначеного керівником підприємства із переліку осіб, затвердженого рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профсоюзу цього підприємства, або в) односторонньо підприємством-отримувачем, якщо виробник (відправник) надав згоду на одностороннє приймання продукції.

Відповідно до п.п.20, 30 Інструкції П-7, за наслідками приймання продукції за якістю та комплектністю за участю представників, зазначених у пунктах 19 та 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції. Акт має бути складено у день закінчення приймання продукції за якістю та комплектністю.

Акт повинен бути підписаний всіма особами, які брали участь у перевірці якості та комплектності продукції. Особа, не згодна зі змістом акта, зобов`язана підписати його із зауваженням про свою незгоду та викласти свою позицію.

В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акта, який містить дані про невідповідність дійсності.

Якщо між виробником (відправником) та отримувачем виникнуть розбіжності стосовно характеру виявлених дефектів і причин їх виникнення, для визначення якості продукції отримувач зобов`язаний запросити експерта бюро товарних експертиз, представника відповідної інспекції з якості або іншої компетентної організації.

Тобто, відповідно до вищенаведеної Інструкції та умов Договору передбачено обов`язок відповідача у разі виявлення факту поставки позивачем неякісного товару обов`язково письмово викликати представника позивача для участі в прийманні такого товару (повідомлення про виклик має містити певний перелік відомостей), а у випадку якщо позивач не направить представника для участі у прийманні продукції за якістю, приймання продукції (товару) необхідно проводити за участю представника відповідної галузевої інспекції з якості продукції, або експерта бюро товарних експертиз, або представника відповідної інспекції з якості, і лише у випадку відсутності відповідної інспекції з якості, або бюро товарних експертиз в місці знаходження покупця, або у випадку відмови таких осіб направити представника, або у випадку неявки такого представника на виклик перевірка проводиться за участю компетентного представника іншого підприємства або компетентного представника громадськості.

Однак, доказів вчинення відповідачем відповідних дій матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У специфікаціях №1-3 до Договору зазначено, що оплата здійснюється на наступних умовах: 100% оплата проводиться після поставки та проходження вхідного контролю на ДП "Завод 410 ЦА", з відстрочкою платежу 10 банківських днів згідно специфікації № 1-2 на загальну суму 189 552, 55 грн та з відстрочкою платежу 30 банківських днів відповідно до специфікації № 3 на загальну суму 137 843, 58 грн.

Таким чином, за видатковою накладною № РН-02283 від 26.11.2018 на суму 71 428,20 грн строк оплати настав 10.12.2018 та починаючи з 11.12.2018 відбувається прострочення виконання грошового зобов`язання; за видатковою накладною № РН-02179 від 12.11.2018 на суму 53 400,00 грн строк оплати настав 26.11.2018 та починаючи з 27.11.2018 відбувається прострочення виконання грошового зобов`язання; за видатковою накладною № РН-02239 від 19.11.2018 на суму 35 640, 00 грн строк оплати настав 03.12.2018 та починаючи з 04.12.2018 відбувається прострочення виконання грошового зобов`язання; за видатковою накладною №РН-02379 від 07.12.2018 на суму 29 084,35 грн строк оплати настав 21.12.2018 та починаючи з 22.12.2018 відбувається прострочення виконання грошового зобов`язання; за видатковою накладною РН-0001013 від 12.07.2019 на суму 137 843,58 грн строк оплати настав 23.08.2019 та починаючи з 24.08.2019 відбувається прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на що, строк оплати у розмірі 327 396,13 грн за поставлений позивачем відповідачу товару настав.

Проте, відповідачем відповідно до ст.ст.76, 77 ГПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування наявності заборгованості у розмірі 327 396,13 грн.

Враховуючи вищевикладене та оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 327 396,13 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги щодо стягнення зазначеного боргу, колегією суддів визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 18 642,60 грн 3% річних та 32 317,17 грн інфляційних втрат за період з 28.11.2018 по 17.02.2021, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині та зазначає наступне.

Згідно із ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила ст. 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

З огляду на вищезазначені правові норми боржник не звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, а також сторони можуть погодити інший розмір процентів встановлений законом.

Враховуючи прострочення відповідачем грошового зобов`язання, приписи вказаних правових норм, перевіривши наданий позивачем розрахунок та беручи до уваги не надання скаржником контррозрахунку, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 18 642,60 грн 3% річних та 32 317,17 грн інфляційних втрат.

Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище фактів та положення ст.ст.76-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Що стосується доводів скаржника в частині стягнення з нього витрат, пов`язаних із правовою допомогою, колегія суддів зазначає наступне.

12.04.2021 позивачем подано до суду першої інстанції заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн з відповідними доказами.

Перевіривши подані позивачем докази, враховуючи співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також оскільки позовні вимоги задоволено повністю, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 10 000,00 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, скаржник стверджує, що із наданих позивачем документів не вбачається, що заявлені витрати (враховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі, обставини даної справи та її складність) мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною).

З цього приводу колегія суддів означає наступне.

Згідно п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, а також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 13.08.2019 у справі №925/1090/18.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2021 між адвокатським бюро «Сергія Жечева» (адвокатське бюро) та товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (клієнт) укладено договір-доручення про надання правової допомоги, предметом якого є надання адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані з захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів.

Відповідно до п. 4.2 договору, гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється актом приймання-передачі наданої правової допомоги.

Додатковою угодою №1 від 01.02.2021 до договору, сторони погодили найменування та вартість послуг, які надаються адвокатським бюро клієнту, зокрема, вказавши, що вартість написання претензії становить 3000,00 грн за 1 документ; вартість підготовки позову, відзиву, відповіді на відзив тощо - 5000,00 грн за 1 документ; підготовка інших процесуальних документів (клопотання, заяви тощо) - 1500, 00 грн за 1 документ; підготовка додатків до позовної заяви та інших клопотань, заяв, скарг - 800, 00 грн за 1 годину.

Також позивачем долучено до матеріалів справи копію Акту №ОУ-0000062 приймання-передачі від 08.04.2021, складеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» та адвокатським бюро, з якого вбачається, що вартість наданих адвокатом послуг становить 10 000,00 грн (підготовка позовної заяви у справі №910/3010/21 - 5000,00 грн та підготовка відповіді на відзив у справі №910/3010/21 - 5000,00 грн).

На підставі виставленого адвокатським бюро рахунку-фактури №СФ-0000062 від 08.04.2021 позивачем було сплачено на користь адвокатського бюро грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №7998 від 08.04.2021.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 ГПК України).

Аналогічної правової позиції дотримується об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 по справі №922/445/19.

Враховуючи викладене та проаналізувавши зазначені вище докази виконаних робіт, колегією суддів встановлено, що матеріали справи містять всі необхідні докази в розумінні п.1 ч.2 ст.126 та ст.129 ГПК України, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що мають бути сплачені.

Таким чином, колегією суддів дійшла висновку про доведеність обставин надання адвокатом позивача послуг з професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.

Проте, таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, відповідач не надав. Крім того, скаржник не скористався своїм правом на заявлення клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

З огляду на наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також враховуючи фіксований розмір таких послуг, обсяг наданих адвокатом позивача послуг, значенням справи для позивача, в тому числі впливом на його репутацію, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції правомірно присуджено до стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн та з дотриманням норм ст.ст.126, 129 ГПК України.

Також судом першої інстанції з дотриманням положень ст.129 ГПК України покладено на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у справі.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірні висновки суду першої інстанції. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

Щодо судових витрат позивача на правничу професійну допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.123 ГПК України).

Згідно п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Оскільки судом апеляційної інстанції відмовлено в задоволенні апеляційної скарги витрати позивача на правничу професійну допомогу покладаються на скаржника.

У відповідності до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, а також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 13.08.2019 у справі №925/1090/18.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Колегією суддів встановлено, що позивачем дотримано вказані правові норми та вчасно заявлено про розмір судових витрат, які він має сплатити у зв`язку з розглядом апеляційної скарги.

Як встановлено вище, 01.02.2021 між адвокатським бюро «Сергія Жечева» (адвокатське бюро) та товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (клієнт) укладено договір-доручення про надання правової допомоги, предметом якого є надання адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані з захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів.

Відповідно до п. 4.2 договору, гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється актом приймання-передачі наданої правової допомоги.

Додатковою угодою №1 від 01.02.2021 до договору, сторони погодили найменування та вартість послуг, які надаються адвокатським бюро клієнту, зокрема, вказавши, що вартість написання претензії становить 3000,00 грн за 1 документ; вартість підготовки позову, відзиву, відповіді на відзив тощо - 5000,00 грн за 1 документ; підготовка інших процесуальних документів (клопотання, заяви тощо) - 1500, 00 грн за 1 документ; підготовка додатків до позовної заяви та інших клопотань, заяв, скарг - 800,00 грн за 1 годину; участь та представництва адвокатом інтересів клієнта у судовому засіданні по справі в незалежності від тривалості судового засідання - 3 000,00 грн за 1 засідання.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію Актів приймання-передачі, складених між товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» та адвокатським бюро (№ОУ-0000099 від 02.07.2021, №УО-0000128 від 03.08.2021), з яких вбачається, що вартість наданих адвокатом послуг становить 11 000,00 грн (підготовка відзиву на апеляційну скаргу у справі №910/3010/21 - 5 000,00 грн, участь представника у судовому засіданні, яке відбудеться 21.07.2021 - 3 000,00 грн та участь представника у судовому засіданні, яке відбудеться 07.09.2021 - 3 000,00 грн).

На підставі виставлених адвокатським бюро рахунків-фактури №СФ-0000099 від 02.07.2021 та №СФ-0000128 від 03.08.2021 позивачем було сплачено на користь адвокатського бюро грошові кошти у загальному розмірі 11 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №8147 від 02.07.2021 та №8227 від 03.08.2021.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 ГПК України).

Аналогічної правової позиції дотримується об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 по справі №922/445/19.

Враховуючи викладене та проаналізувавши зазначені вище докази виконаних робіт, колегією суддів встановлено, що матеріали справи містять всі необхідні докази в розумінні п.1 ч.2 ст.126 та ст.129 ГПК України, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що мають бути сплачені.

Таким чином, колегією суддів дійшла висновку про доведеність обставин надання адвокатом позивача послуг з професійної правничої допомоги у загальному розмірі 11 000,00 грн.

Скаржником не надано доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи. Крім того, скаржник не скористався своїм правом на заявлення клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які позивач поніс внаслідок оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів враховує те, що згідно п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7 за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

З огляду на наведене та виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також враховуючи фіксований розмір послуг, обсяг наданих послуг, колегія суддів прийшла до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також матеріали справи містять всі необхідні докази в розумінні ст.126 та ст.129 ГПК України, які підтверджують надання послуг і виконання робіт та їх сплату у розмірі 11 000,00 грн.

До того ж, результати наданих адвокатом відповідних послуг фактично знайшли своє відображення в судовому рішенні суду апеляційної інстанції, яким апеляційну скаргу державного підприємства "Завод 410 ЦА" залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. За таких обставин, за висновками колегії суддів, такі витрати у даному випадку узгоджуються з критерієм необхідності і неминучості.

Щодо судових витрат позивача на правничу професійну допомогу у розмірі 3 000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію Акту №СФ-0000118 приймання-передачі від 21.07.2021, складений між товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» та адвокатським бюро, з якого вбачається, що вартість наданих адвокатом послуг становить 3 000,00 грн (участь представника у судовому засіданні, яке відбудеться 26.07.2021).

Також позивачем долучено до матеріалів справи рахунок-фактури №СФ-0000118 від 21.07.2021 на суму 3 000,00 грн, який позивачем було оплачено, що підтверджується платіжним дорученням №8200 від 21.07.2021.

Разом з тим, оскільки 26.07.2021 судове засідання не проводилось, а також матеріали справи не містять та позивачем не надано будь-яких доказів фактичного надання таких послуг, тому колегія суддів приходить висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу державного підприємства "Завод 410 ЦА" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3010/21 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3010/21 залишити без змін.

3.Судові витрати покласти на державне підприємство "Завод 410 ЦА".

4. Стягнути з державного підприємства "Завод 410 ЦА" (проспект Повітрофлотський, буд. 94, м. Київ, 03151, ідентифікаційний код - 01128297) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (вул. Грязнова, буд. 4-А, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69002, ідентифікаційний код - 24510970) 11 000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

5.Матеріали справи №910/3010/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.09.2021.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко