ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.09.2021 Справа № 905/1287/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., при секретарі судового засідання Бутенко П.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення штрафу у розмірі 89 680,00 грн,-

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення штрафу у розмірі 89 680,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправильне зазначення відповідачем маси вантажу у вагонах №57577934, 59961417, внаслідок чого позивачем нараховано штраф у розмірі 89 680,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/1287/21 за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 04.08.2021 року. Запропоновано позивачу до дати судового засідання надати суду документи на підтвердження повноважень осіб, що засвідчили відомості у розділах «Д» і «Є» комерційного акта №486202/30/22 від 15.01.2021.

20.07.2021 на електронну пошту Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшли документи на виконання ухали від 12.07.2021, а саме наказ №925 від 30.12.2020 та розпорядження №38/ДС від 15.01.2021.

30.07.2021 до канцелярії Господарського суду Донецької області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що:

- з протоколу зважування вагонів від 15.01.2021 вбачається, що відповідні дані до нього вносились шляхом вписування вручну номерів вагонів та маси вантажу, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, зареєстрованої Міністерством юстиції України 11.10.2012 за №1716/22028. Тому наданий позивачем протокол зважування вагонів від 15.01.2021 не може бути належним доказом зважування вагонів та визначення маси вантажу у них;

- до протоколу зважування станцією Волноваха Донецької залізниці не надані матеріли фотофіксації вагонів;

- до позову надані протоколи зважування в яких зазначено ваги №У3336-14 з датою прийняття в експлуатацію 27.12.2017, при цьому до позову додано копію технічного паспорту засобу вагоновимірювальної техніки №У2436-07 з датою прийняття в експлуатацію 21.10.2008, таким чином не можливо встановити на яких вагах фактично здійснювалось зважування вагону;

- наказ, на який посилається позивач, яким зазначено коло осіб, уповноважених на підписання комерційного акту, не може бути прийнятий до уваги та не є належним доказом на підтвердження повноважень осіб, уповноважених на підписання комерційного акту, з огляду на те, що вказана позивачем правова позиція не передбачає покладання обов`язків начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) на іншого працівника, а лише передбачає право у разі відсутності в штаті вказаної посади уповноважити іншого працівника залізниці на підписання комерційних актів;

- зважування та завантаження вугілля у вагони на підприємстві відповідача здійснювалось на 200 тонних вагонних вагах справних і минулих державну повірку, в той час як переважування вантажу на станції Волноваха Донецької залізниці здійснювалось на 150 т вагах без урахування похибок та вивантаження вугілля з вагонів, а різниця в масі вантажу виведена в результаті простих арифметичних дій;

- позивач не зважував тару (вагони) без вантажу, у той час як їх вага не завжди відповідає маркуванню на вагонах.

У наданому відзиві, відповідач також просить у відповідності до статті 233 ГК України зменшити розмір штрафної санкції, посилаючись на тяжке фінансове становище.

Згідно з ухвалою від 04.08.2021 вказану позовну заяву залишено без руху на підставі п.5, 8 ч.3 ст.162, ч.2 ст.164, ч.ч.1-3 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, надано позивачу строк для усунення недоліків подання позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху.

28.08.2021 до Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 01.09.2021 продовжено розгляд справи №905/1287/21; судове засідання призначено на 15.09.2021 року.

10.09.2021 на електронну пошту Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву відповідачем, заперечує в повному обсязі з огляду на те, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей зазначених ним у накладній. Щодо зменшення розміру штрафних санкцій, позивач також заперечує, зважаючи на те, що Статут залізниць України встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу, яких вантажовідправник має дотримуватись і зазначений штраф стягується незалежно від наявності збитків, отже його зменшення не є можливим.

В судове засідання 15.09.2021 представник позивача та представник відповідача не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року за залізничною накладною №52603743 на станцію Кривий Торець Донецької залізниці зі станції Южнодонбаська Донецької залізниці в залізничних вагонах був відправлений вантаж: вугілля кам`яне, відправником якого зазначено ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1».

14.01.2021 року при проходженні вагонів через станцію Волноваха Донецької залізниці на підставі акту загальної форми (ф. ГУ-23) від 14.01.2021 №30439 було проведено контрольне зважування вагонів №57577934, 59961417, які прибули за накладною №52603743.

За результатами контрольного зважування встановлено, що маса вантажу у вагонах №57577934, 59961417, вказана відправником в залізничній накладній №52603743 не відповідає масі вантажу встановленій при проведенні контрольного зважування вантажу, про що складено комерційний акт №486002/30 від 15.01.2021 і в якому засвідчено факт навантаження понад вантажопідйомність вагону на 1150 кг., 1200 кг.

На станції призначення Кривий Торець Донецької залізниці, за результатами перевірки вантажу у вагонах №57577934, 59961417, які прибули з комерційним актом попутної станції Волноваха Донецької залізниці №486002/30 від 15.01.2021 року не було виявлено різниці між даними акту, складеного на попутній станції фактичною наявністю, про що зазначено у комерційному акті №486002/30/22 від 15.01.2021.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та ч. 1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.2 ст. 908 ЦК України та ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Частиною 3 ст. 909 Цивільного кодексу України встановлено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Як визначено ст. 6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення.

Враховуючи викладене, приписи статей 11 ЦК України та 174 ГК України, накладна є підставою для виникнення у сторін цієї угоди визначених в ній прав та обов`язків.

Пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Виходячи з інформації, наведеної у п. 55 спірної накладної, відповідач підтвердив правильність внесених ним відомостей.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. За інформацією, наведеною відповідачем у накладній, вантаж був розміщений у вагоні.

Таким чином, при прийнятті вантажу до перевезення у позивача був відсутній обов`язок перевіряти його масу.

Як свідчать матеріали справи, на станції Волноваха Донецької залізниці під час перевірки було виявлено, що маса вантажу у вагонах №57577934, 59961417, не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що було складено комерційний акт №486002/30 від 15.01.2021 року.

Із зазначеного акту вбачається, що на підставі акту загальної форми ГУ-23 №30439 від 14.01.2021 на станції Волноваха по відправці зазначеної на лицьовій стороні даного акту, проведено контрольне комісійне зважування вагона на справних 150тн тензометричних вагонних вагах ст. Волноваха Донецької залізниці, держповірка 18.03.2020, контрольний огляд-перевірка 15.09.2020, з повною зупинкою і розчепленням вагона. По документу зазначається вантаж вугілля кам`яне, в вагоні №59961417 брутто не вказано, тара 23300 кг, нетто 65800 кг. Фактично при зважуванні виявилося: в вагоні №59961417 брутто 90400 кг, тара 23300 кг (згідно документа), нетто 67100 кг, що більш документа на 1300 кг; в вагоні №57577934 брутто - 88600 кг, тара 23200 кг (згідно документа), нетто 65400 кг, що більш документа на 1200 кг. При огляді виявлено: навантаження нижче рівня бортів 20-40 см, верх розрівняно, з природніми технологічними скосами. Вантаж маркований, маркування не порушене. Течі вантажу немає. Вагони бездвірні, розвантажувальні люка зачинені на запірні пристрії. Вагони технічно справні. Контрольно комесійне зважування проведено агентом комерційним Бузовою І.В., в присутності ДСЗ Довгопольської Г.В. З моменту і до відправлення вагони знаходилися під охороною. Посада начальника вантажного району (двору) за штатним розкладом відсутня.

При прибутті вагона на станції призначення в комерційному акті були здійснені відмітки, що при перевірці ваги вантажу, різниці із вагою зазначеною в акті не виявлено.

15 січня 2021 року аналогічний за змістом складений та підписаний акт загальної форми №126 (ф. ГУ-28), також до матеріалів справи надано протокол зважання вагонів б/н, згідно якого зафіксовано різниця у масі вантажу.

Згідно із п. 24 Статуту залізниці вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Пунктом а ч. 2 ст. 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

У відповідності до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

За змістом ст. 105 Статуту залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується на підставі ст. 118 Статуту штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Статтею 122 Статуту залізниць України визначено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф в розмірі згідно із ст.118 цього Статуту. При цьому, аналогічні положення передбачено й п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 тощо.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт неправильного зазначення відповідачем відомостей про масу вантажу в накладній №52603743 у вагонах 57577934, 59961417, про що було складено комерційний акт №486002/30 від 15.01.2021, суд вважає, що на підставі ст. 118, 122 Статуту залізниць України позивачем за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу, правомірно нараховано відповідачу штраф в сумі 89 680,00 грн., що становить 5-ти кратний розмір провізної плати, а саме:

-розмір провізної плати у вагоні №57577934 складає 8968 грн., заявлений штраф до стягнення у п`ятикратному розмірі плати за користування вагоном складає 44840 грн;

-розмір провізної плати у вагоні №59961417 складає 8968 грн., заявлений штраф до стягнення у п`ятикратному розмірі плати за користування вагоном складає 44840 грн.

Наданий позивачем розрахунок заявленого штрафу у розмірі 89 680,00 грн. відповідає приписам наведених вище норм та є арифметично вірним.

Відповідач заперечував проти заявленого штрафу, наголошуючи на тому, що протокол зважування вагонів від 15.01.2021 не може бути належним доказом зважування та визначення вантажу у них, оскільки він складався шляхом вписування вручну номерів вагонів та маси вантажу, що є порушенням Інструкції «Про порядок застосування засобів вагоновимірювальної техніки на залізничному транспорті», затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України №442 від 31.07.2012р та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.10.2012р за №1716/22028.

Дослідивши наявний в матеріалах справи протокол зважування вагонів від 15.01.2021, судом встановлено, що він виконаний шляхом друкування, а отже він є таким, що відповідає вимогам Інструкції «Про порядок застосування засобів вагоновимірювальної техніки на залізничному транспорті», затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України №442 від 31.07.2012р та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.10.2012р за №1716/22028.

Щодо посилання відповідача про те, що до протоколу зважування ст. Волноваха Донецької залізниці не були додані матеріали фотофіксації вагонів, у той час як інші станції їх надають. Нормативно-правовими актами залізниці не передбачена обов`язкова фотофіксація вагонів, також, не передбачено надання матеріалів фотофіксації вагонів до протоколу зважування.

При цьому, стягнення штрафу, що є предметом спору по даній справі, нараховуються з підстав матеріальної відповідальності відправника вантажу, в даному випадку з комерційного акту, в якому зафіксовано неправильно зазначену масу вантажу. Суд зазначає, що матеріали фотофіксації не є підставою матеріальної відповідальності відправника вантажу.

З урахуванням викладеного, посилання відповідача на не надання матеріалів фотофіксації вагонів до протоколу зважування не приймається судом до уваги.

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважує, що з матеріалів справи не можливо встановити на яких вагах фактично було здійснено зважування спірних вагонів.

Матеріали позовної заяви містять копію технічного паспорту засобу вагоновимірювальної техніки ст. Волноваха, який зареєстрований за №У3336-14, та на якому проводилось зважування вагонів по ст. Волноваха; копію технічного паспорту засобу вагоновимірювальної техніки ст. Кривий Торець №602, який зареєстрований за №У2436-07, та на якому проводилось зважування вагонів по ст. Кривий Торець при видачі вагонів вантажоодержувачу.

У розділі «Д» комерційного акту №486202/30 від 15.01.2021 зазначена інформація про ваги та дати проходження держповірки 18.03.2020, контрольної огляд-перевірки 15.09.2020, що відповідає датам зазначеним в копії технічного паспорту засобу вагоновимірювальної техніки ст. Волноваха №23.

З огляду на вищезазначене, твердження відповідача судом відхиляється.

Розглянувши заперечення відповідача щодо правомочності підписантів комерційного акту №486202/30 від 15.01.2021, суд зазначає наступне.

За змістом частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002р. №334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажною двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.

Вказана правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018 у справі №910/11397/17.

Як встановлено судом, комерційний акт №486202/30 від 15.01.2021 підписаний заступником начальником станції Довгопольською В.Г., агентом з розшуку Богатирьовою В.В., агентом комерційним Бузовою І.В.

Завідуючий вантажним двором у штаті відсутній.

Позивачем на підтвердження повноважень працівників залізниці на підписання комерційного акту до матеріалів позовної заяви додано Наказ Структурного підрозділу «Станції Волноваха» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 30.12.2020 №925 «Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів по станції Волноваха».

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що агент з розшуку ОСОБА_1 та агент комерційний Бузова І.В. мають право підпису комерційних актів форми ГУ-22.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому приймається судом в якості належного доказу на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу.

Посилання відповідача на те, що переважування вантажу на станції Волноваха Донецької залізниці здійснювалось на 150т вагах без урахування похибок та вивантаження вугілля з вагонів, а різниця в масі вантажу виведена в результаті простих арифметичних дій; у той час, як відповідачем зважування спірного вантажу здійснювалось на 200 т вагонних вагах, які є справними та пройшли державну повірку, судом не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до ст.13 Статуту залізниць України для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги.

Відповідно до пункту 22 Правил видачі вантажів перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.

Як вбачається з графи 26 накладної за спірним перевезенням вантажовідправник-відповідач визначав масу вантажу у вагоні способом зважування на вагах, тобто таким же самим способом, як і залізниця на станції призначення.

Крім того у пункті 4 Правил складання актів у разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем. Згідно з пунктом 6 Правил складання актів у разі визначення маси на вагонних вагах зазначаються маса брутто, тари (з бруса або перевірена) вагона та нетто вантажу.

Позицію відповідача щодо неправомірності здійснення зважування без зважування тари (вагони) без вантажу, вага якої не завжди відповідає маркуванню на вагонах, суд не приймає, оскільки вказані вище норми та правила не встановлюють вимог щодо обов`язковості здійснення працівниками залізниці зважування тари вагона без вантажу при складанні комерційного акта.

Відповідач просить зменшити суми штрафу до двох провізних плат, посилаючись на ведення ним господарської діяльності на території, де здійснювалась антитерористична операція (м. Вугледар). Крім того, відповідач вважає, що ним не було завдано реальних збитків залізниці, а тому, просить суд зменшити розмір штрафу в порядку статті 233 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).

В даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає права, обов`язки і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку чітко визначена ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України.

Підстав вважати такий штраф надмірно великим у порівнянні з допущеним правопорушенням у суду немає. Тому штраф має стягуватися з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків. Крім того, можливості зменшення накладеного на порушника штрафу Статутом не передбачено.

Аналогічна за змістом позиція міститься у висновках Верховного Суду за результатом розгляду досліджуваного питання, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.02.2019 по справі №914/2339/17.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 129, 236-238, 247-252, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" до Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1 про стягнення штрафу у розмірі 89 680,00 грн - задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1 (85670, Донецька обл., місто Вугледар, вулиця Магістральна, 4, ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ) в особі регіональної філії Донецька залізниця (84404, Донецька обл., місто Лиман, Краснолиманський район, вулиця Привокзальна, будинок 22; ) суму штрафу у розмірі 89 680,00 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

Повний текст рішення складено та підписано 15.09.2021 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення Господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов