ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2021 р. Справа№ 925/1226/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скло-Сервіс" на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.03.2021 у справі №925/1226/20 (суддя В.М.Грачов, м. Черкаси, повний текст складено 14.05.2021)

за позовом Приватного підприємства "Кристал-гласс", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скло-Сервіс", м. Черкаси,

про стягнення 67 642,86 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне підприємство "Кристал-гласс" (далі - позивач/ПП "Кристал-гласс") звернувся до Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скло-сервіс" (далі - відповідач/ТОВ "Скло-сервіс") про стягнення, на підставі укладеного в спрощеній формі договору купівлі-продажу (поставки) продукції, 67 642,86 грн попередньої оплати та відшкодування судових витрат.

Позов мотивований порушенням відповідачем зобов`язання, що виникло із договору купівлі-продажу (поставки), укладеного шляхом виставлення відповідачем рахунку-фактури № СФ-0000866 від 09.06.2020 року і попередньої оплати позивачем зазначеної в рахунку продукції платіжними дорученнями від 19.06.2020 № 756 і від 07.07.2020 № 770. Оплачену продукцію відповідач не поставив, тому позивач вимагає повернення сплачених коштів попередньої оплати.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 02.03.2021 у справі № 925/1226/20 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ТОВ "Скло-Сервіс" на користь ПП "Кристал-гласс" 67 642,86 грн боргу та 13 102,00 грн судових витрат.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що відповідач не здійснив поставку товару та не повернув позивачу суму передоплати в розмірі 67 642,86 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням ТОВ "Скло-Сервіс" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 02.03.2021 у справі № 925/1226/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкового рішення у даній справі, яке підлягає скасуванню.

Скаржник зазначає, що місцевим господарським судом безпідставно не було враховано подані відповідачем докази в підтвердження здійснення останнім поставки товару позивачу (скло триплекс), а саме: електронні докази - переписку у Вайбері, з якої вбачається, що спір між сторонами правочину виник не щодо факту поставки товару, а щодо якості поставленого товару; заяви свідків відповідача, які підтверджують постачання ТОВ "Скло-Сервіс" товару (скло триплекс) позивачу, відповідачем було відображено господарську операцію у бухгалтерському обліку.

Заявник апеляційної скарги також вказує що реальність операції між ТОВ «Скло - Сервіс» та ПП «Кристалл - Гласс», разом з іншим, підтверджується наступними доказами, що були надані суду першої інстанції та не були ним досліджені та враховані при прийнятті судового рішення, а саме:

- 22.06.2020 було здійснено авансовий платіж, а 07.07.2020 - остаточний розрахунок за відправку, що була здійснена 08.07.2020;

- ТОВ «Скло - Сервіс» має все належне обладнання для реалізації замовлення, що підтверджується тим, що за договором № 2 від 01.01.2020 ТОВ «скло - Сервіс» отримало від ОСОБА_1 піч муфельну, камеру вакуумування та стіл розкрою скла;

- ТОВ «Скло - Сервіс» має належний персонал для виготовлення замовлення позивача; технологічним журналом -«Журналом реєстрації замовлень» ,що заповнюється комплектувальником скла 25.06.2020, 26.06.2020, 30.06.2020 та 03.07.2020 здійснено всі належні технологічні дії, щодо виготовлення замовлення позивача ( зокрема, в Журналі зазначено дати виробничих процесів та розкрій і комплектність плівки EVA що використовується для триплексування);

- в документі «Движения документа Расх.накл. РН-0001070» сформовано готову продукцію на відображено на 26 (Готова продукція) бух. рахунку;

- зобов`язання по платежам до бюджету ТОВ «Скло- Сервіс» показало по першій події - оплаті. Задекларовано в червні і липні 2020р. про що свідчать зареєстровані податкові накладні;

- водій ОСОБА_2 , який як представник від ПП «Кристал - Гласс» неодноразово отримував скло для ПП «Кристал - Гласс »на території ТОВ «Скло- Сервіс», отримав готову продукцію і підписався в накладній Ш-00004998 від 08.07.2020;

- накладна для виїзду з прохідної, що є власністю ФОП ОСОБА_1 (відповідний запис зроблено в Журналі реєстрації вїзду/виїзду з території). Накладна є підтвердженням внутрішнього обліку охороною переміщення грузів через прохідну ФОП ОСОБА_1 з територій орендованих приміщень ТОВ «Скло - Сервіс»;

- в журналі реєстрації виїзду автомобілів з території ТОВ «Скло - Сервіс», вказано, що 08.07.2020, о 15:00 з території ТОВ «Скло- Сервіс». Водій ОСОБА_2 на автомобілі «Івеко», номер НОМЕР_1 , що є власністю ПП «Кристал - Гласс», виїхав із готовою продукцією від ТОВ «Скло - Сервіс».

Також, в апеляційній скарзі скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження Господарського суду Черкаської області від 02.03.2021 у справі № 925/1226/20.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.

Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням. Відтак, приймаючи до уваги, що позивач у строк, встановлений судом апеляційної інстанції не подав відзиву на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання останнім відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Скло-Сервіс" у справі №925/1226/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2021 задоволено клопотання ТОВ "Скло-Сервіс" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 02.03.2021 у справі № 925/1226/20; відкрито апеляційне провадження у справі № 925/1226/20; розгляд апеляційної скарги ТОВ "Скло-Сервіс" на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.03.2021 у справі № 925/1226/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; зупинено дію рішення Господарського суду Черкаської області від 02.03.2021 у справі № 925/1226/20 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

За твердженням позивача за наслідком переговорів між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу продукції у спрощений спосіб.

На виконання цього Договору відповідач 09.06.2020 року виставив позивачу рахунок-фактуру № СФ-0000866 на оплату продукції: 1) скло триплекс 1124х441, в кількості 48 одиниць, за ціною 302,35 грн, сума без ПДВ 14 512,80 грн; 2) скло триплекс 1593х443, в кількості 54 одиниць, за ціною 425,95 грн, сума без ПДВ 23 001,30 грн; 3) скло триплекс 1563х443, в кількості 44 одиниць, за ціною 418,15 грн, сума без ПДВ 18398,60 грн, а всього з ПДВ 67 095,24 грн (далі - продукція).

В рахунку постачальником зазначено ТОВ "Скло-Сервіс", одержувачем ПП "Кристал-Гласс", рахунок дійсний до сплати до 13.06.20 (а.с. 9).

Як убачається із матеріалів справи, платіжним дорученням № 756 від 19.06.2020 року позивач - ПП "Кристал-Гласс" сплатив відповідачу ТОВ "Скло-Сервіс" 34095 грн. 24 коп. з призначенням платежу: "передплата за скло згідно рахунку № СФ-0000866 від 09.06.2020 р." (а.с. 10).

Платіжним дорученням №770 від 07.07.2020 року позивач - ПП "Кристал-Гласс" сплатив відповідачу ТОВ "Скло-Сервіс" 33547 грн. 62 коп. з призначенням платежу: "сплата за скло згідно рахунку № СФ-0000866 від 09.06.2020" (а.с. 10).

20.07.2020 року позивач надіслав відповідачу на його електронну адресу лист вих. № 20-07/20-7, в якому просив повернути сплачені платіжними дорученнями № 756 від 19.06.2020 року і № 770 від 07.07.2020 року кошти по рахунку № СФ-0000866 від 09.06.2020 року на загальну суму 67642,86 грн. у зв`язку з тим, що поставка оплаченого позивачем товару не відбулася, в листі зазначив свої реквізити для повернення коштів.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Скло-Сервіс" листом № 21/01 від 21.07.2020 року у відповідь на лист вих. № 20-07/20-7 від 20.07.2020 року повідомив позивача, що продукція на суму 67 095,24 грн перевірена по якості і кількості та забрана транспортом позивача 08.07.2020 року, що підтверджено підписом у видатковій накладній, довіреністю № 51 від 08.07.2020 року, які долучено до листа.

Із видаткової накладної № Ш-00004998 від 08.07.2020 року (а.с. 14), доданої відповідачем до листа № 21/01 від 21.07.2020 року, вбачається, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як постачальником, відвантажено одержувачу "Кристал Київ" і останнім отримано за замовленням на підставі рахунку-фактури Ш-00004998 від 22.06.2020 року на умовах попередньої оплати продукцію на загальну суму 67 090,77 грн, а саме: 1) скло 2 М1 мм у кількості 292 шт. за ціною 150,00 грн за 1 шт.; 2) тріплексування 2+2 в кількості 146 шт. за ціною 240,00 грн за 1 шт.; 3) плівки ЄВА суп. прозорої 0,38 К38ST-N в кількості 146 за ціною 90,00 грн за 1 шт.; 4) шліфування рад. скла 3мм в кількості 1168 за ціною 7 грн за 1 шт.

Довіреність № 51 від 08.07.2020 року видана ПП"Кристал-Гласс" директору Чепігі А.П. на отримання від ТОВ "Скло-сервіс" цінностей за рахунком-фактурою № СФ-0000866 від 09.06.2020 року із зазначенням їх переліку, підписи уповноваженої особи на ній відсутні (а.с. 14).

04.09.2020 року позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив повернути грошові кошти у розмірі 67 642,86 грн сплачені позивачем на підставі платіжних доручень № 756 від 19.06.2020 року, № 770 від 07.07.2020 року у зв`язку з невиконанням поставки товару, вказаного у рахунку-фактурі № СФ-0000866 від 09.06.2020 року. В разі невиконання претензії позивач попередив відповідача про можливість звернення до господарського суду за вирішенням цього спору

Претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Відповідач проти позову заперечував, з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог, стверджував, що товар позивачу за здійсненою передоплатою фактично поставлено, наявний спір виник щодо втрати якісних характеристик поставленого товару з вини позивача, тому у задоволенні позову просив суд відмовити повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Предметом даного спору є вимога позивача до відповідача про повернення грошових коштів попередньої оплати в розмірі 67 642,86 грн.

Спірні правовідносини сторін виникли із договору купівлі-продажу (поставки) продукції, який сторонами у формі єдиного документа не вчинявся, укладений у електронній формі шляхом направлення відповідачем 09.06.2020 року рахунку-фактури № СФ-0000866 і оплатою позивачем продукції, зазначеною у рахунку, платіжними дорученнями № 756 від 19.06.2020 року і № 770 від 07.07.2020 року на загальну суму 67 642,86 грн.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) та ст. 174 Господарського кодексу України ( далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про виникнення між сторонами правочину з поставки, який був вчинений між сторонами в усній формі.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором купівлі-продажу відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі платіжних доручень № 756 від 19.06.2020 року, № 770 від 07.07.2020 року перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 67 642,86 грн згідно виставлено відповідачем рахунку № СФ-0000866

В силу статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Проте, відповідачем свої зобов`язання виконані не були, товар на суму 67 642,86 грн поставлено не було.

В той же, час місцевим господарським судом було вірно встановлено, що із видаткової накладної № Ш-00004998 від 08.07.2020 року (а.с. 14), доданої відповідачем до листа № 21/01 від 21.07.2020 року, вбачається, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як постачальником, відвантажено одержувачу "Кристал Київ" і останнім отримано за замовленням на підставі рахунку-фактури Ш-00004998 від 22.06.2020 року на умовах попередньої оплати продукцію на загальну суму 67090 грн. 77 коп., а саме: 1) скло 2 М1 мм у кількості 292 шт. за ціною 150грн. за 1 шт.; 2) тріплексування 2+2 в кількості 146 шт. за ціною 240 грн. за 1 шт.; 3) плівки ЄВА суп. прозорої 0,38 К38ST-N в кількості 146 за ціною 90 грн. за 1 шт.; 4) шліфування рад. скла 3мм в кількості 1168 за ціною 7 грн. за 1 шт.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання позивачем товару - скло триплекс на зальну суму 67 642,86 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегія суддів відзначає, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

У відповідності до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Колегія суддів зазначає, що позивач у надісланих відповідачу листі та претензії в зв`язку з невиконанням останнім умов договору поставки щодо передачі товару у визначений договір строк реалізував своє право, встановлене ст. 693 ЦК України, вибору способу захисту свого порушеного права шляхом повернення сплаченої суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 76, ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, зважаючи на те, що грошові кошти в сумі 67 642,86 грн були перераховані позивачем саме на виконання усних домовленостей щодо поставки товару (скло триплекс), в той же час, як відповідачем свої зобов`язання виконані не були, доказів повернення суми передоплати чи поставки на вказану суму товару матеріали справи не містять, колегія суддів дійшла до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 67 642,86 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Разом із тим, згідно із ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України ).

Згідно із ст. 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у абз. 3 пункту 6.5 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Суд враховує те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 рок

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як убачається із матеріалів справи, позивач у позовній заяві заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат у виді сплаченого судового збору і витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи розрахунок судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 11 000,00 грн, представник позивача адвокат Расторгуєв О.В. надав суду: копію договору про надання правової допомоги від 01.09.2020 року, укладеного позивачем з адвокатським бюро "Расторгуєва Олександра"; копію додаткової угоди №1 від 01.09.2020 року до договору про надання правової допомоги від 01.09.2020 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КС № 5165/10 від 29.05.2014 року; копію посвідчення адвоката України; ордер Серії АІ № 1053293 від 03.09.2020 року; копії платіжних доручень № 815 від 07.09.2020 року на суму 4500грн., № 825 від 16.09.2020 року на суму 6500 грн., сплачених позивачем на користь адвокатського бюро "Расторгуєва Олександра" за надання юридичних послуг згідно договору від 01.09.2020 року.

Як убачається із матеріалів справи, між позивачем -ПП "Кристал-гласс", як клієнтом, та адвокатським бюро "Расторгуєва Олександра", укладено договір про надання правової допомоги від 01.09.2021.

Відповідно до п. 3.1. Договору - розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, порядок та строки оплати гонорару визначається сторонами окремо додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.

01.09.2020 року до договору про надання правової допомоги № від 01.09.2020 року сторонами укладено додаткову угоду №1, в якій п. 2. визначено вартість послуг (гонорар) наступну:

підготовка претензії ТОВ "Скло-сервіс" про повернення сплачених грошових коштів в сумі 67642 грн. 86 коп. по рахунку № СФ-866 від 09.06.2020 року, що включає в себе збір матеріалів (документів, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог) для підготовки претензії - 4500 грн.;

підготовка позовної заяви до господарського суду Черкаської області про стягнення сплачених грошових коштів в сумі 67642 грн. 86 коп. по рахунку № СФ-866 від 09.06.2020 року, у випадку відмови у задоволенні вимог, заявлених у претензії - 2000 грн.;

представництво інтересів у суді першої інстанції (за одну справу) орієнтовно за три судових засідання - 4500 грн.

Згідно з п. 4.1. додаткової угоди оплата за надані юридичні послуги здійснюються в порядку 100 % передоплати гонорару, визначеного в п.2 додаткової угоди протягом 2-х календарних днів з дати її підписання.

Як вже зазначалось вище, відповідно до ч..ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України , у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що відповідачем заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката не надавались.

Враховуючи вище викладене та з огляду на ціну позову, обсяг та зміст наданих адвокатом послуг, відсутність заперечень відповідача, а також те, що у позов було задоволено, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають відшкодуванню позивачу розмірі 11 000,00 грн.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі

Щодо доводів ТОВ "Скло-сервіс" викладених у апеляційній скарзі колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. При цьому, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Враховуючи викладене, лише первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, які фіксують факти здійснення господарських операцій, тобто факт надання послуг, тощо. Для надання документу юридичної сили й доказовості він повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені законодавством.

Як вже зазначалось вище, 09.06.2020 року відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру № СФ-0000866 на оплату продукції: 1) скло триплекс 1124х441, в кількості 48 одиниць, за ціною 302,35 грн., сума без ПДВ 14512,80 грн.; 2) скло триплекс 1593х443, в кількості 54 одиниць, за ціною 425,95 грн., сума без ПДВ 23001,30 грн.; 3) скло триплекс 1563х443, в кількості 44 одиниць, за ціною 418,15 грн., сума без ПДВ 18398,60 грн., а всього з ПДВ 67095 грн.24 коп. (далі - продукція). В рахунку постачальником зазначено ТОВ "Скло-Сервіс", одержувачем ПП "Кристал-Гласс", рахунок дійсний до сплати до 13.06.20 (а.с. 9).

Відповідач листом № 21/01 від 21.07.2020 року у відповідь на лист вих. № 20-07/20-7 від 20.07.2020 року повідомив позивача, що продукція на суму 67095,24 грн перевірена по якості і кількості та забрана транспортом позивача 08.07.2020 року, що підтверджено підписом у видатковій накладній, довіреністю № 51 від 08.07.2020 року, які долучено до листа (а.с. 12, докази направлення а.с. 12 на звороті).

Із видаткової накладної № Ш-00004998 від 08.07.2020 року (а.с. 14), доданої відповідачем до листа № 21/01 від 21.07.2020 року, вбачається, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як постачальником, відвантажено одержувачу "Кристал Київ" і останнім отримано за замовленням на підставі рахунку-фактури Ш-00004998 від 22.06.2020 року на умовах попередньої оплати продукцію на загальну суму 67090 грн. 77 коп., а саме: 1) скло 2 М1 мм у кількості 292 шт. за ціною 150грн. за 1 шт.; 2) тріплексування 2+2 в кількості 146 шт. за ціною 240 грн. за 1 шт.; 3) плівки ЄВА суп. прозорої 0,38 К38ST-N в кількості 146 за ціною 90 грн. за 1 шт.; 4) шліфування рад. скла 3мм в кількості 1168 за ціною 7 грн. за 1 шт.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, довіреність № 51 від 08.07.2020 року видана ПП"Кристал-Гласс" директору Чепігі А.П. на отримання від ТОВ "Скло-сервіс" цінностей за рахунком-фактурою № СФ-0000866 від 09.06.2020 року із зазначенням їх переліку, підписи уповноваженої особи на ній відсутній.

Отже вказана видаткова накладна не є тим доказом, що підтверджує отримання позивачем товару (скло триплекс) від відповідача, а тому не може свідчити про достеменне виконання зобов`язань відповідача з поставки товару, обумовленого у рахунку-фактурі № СФ-0000866

З огляду на вказане, видаткова №Ш-00004998 від 08.07.2020 року не підтверджує здійснення позивачем господарської операції щодо отримання товару.

В той же час, відповідачем не надано доказів які б підтверджували поставку товару визначеного у рахунку-фактурі № СФ-0000866, зокрема, видаткової накладної.

Щодо відображення господарських операцій у податковій звітності сторін господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару), об`єктом оподаткування є, зокрема постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до частин 201.7 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 Податкового кодексу України).

Частинами 1, 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

При цьому як зазначалось вище, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

З викладеного слідує, що в податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг та доходи від реалізації товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції.

Верховний Суд неодноразово наголошував (постанови від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19), що як доказ, податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належало дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця.

Також суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Враховучи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що у податковій звітності відповідача були відображені господарські операції з позивачем, однак така звітність в повній мірі не дає змогу пересвідчитись за якими саме операціями було задекларовано податковий кредит відповідачем. Окрім того, сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції та взагалі правовідносин між сторонами.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19.

З приводу тверджень ТОВ "Скло-сервіс", що факт поставки відповідачем позивачу товару (скло триплекс) підтверджується заявами свідків ОСОБА_3 від 27.01.2021 року (а.с. 72), ОСОБА_4 від 27.01.2021 року (а.с. 73), ОСОБА_5 від 27.01.2021 року (а.с. 74), ОСОБА_1 від 27.01.2021 року (а.с. 75), які місцевий господарський суд не взяв до уваги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено та вбачається із вказаних заяв свідків, що вони є працівниками відповідача, виконували замовлення позивача на поставку продукції і бачили, як продукція за цим замовленням завантажувалась в автомобіль позивача, продукцію отримав водій ОСОБА_2 .

Частиною 1, 2 ст.87 ГПК України встановлено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Зміст наведених норм свідчить про те, що участь у господарському процесі свідків обумовлена наявністю певних обмежень та умов. Так, процесуальний закон встановлює, що обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах не можуть встановлюватись на показаннях свідків. В той час, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків, якщо одна із сторін заперечує щодо вчинення відповідного правочину.

Поскільки позивач заперечує факт поставки відповідачем товару (скло триплек), а судом встановлено, що ТОВ "Скло-сервіс" не надало належних доказів поставки товару саме за рахунком-фактурою № СФ-0000866 і не обґрунтувало з яких підстав можливо встановити факт вчинення господарських операцій за даним документом, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що заяви свідків ОСОБА_3 від 27.01.2021 року (а.с. 72), ОСОБА_4 від 27.01.2021 року (а.с. 73), ОСОБА_5 від 27.01.2021 року (а.с. 74), ОСОБА_1 від 27.01.2021 року (а.с. 75) можуть слугувати доказом поставки відповідачу товару визначеного саме рахунку-фактурі № СФ-0000866.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що факт поставки товару підтверджується первинними документами, у даному випадку видатковою накладною із зазначенням виду та кількості товару, рахунку -фактури.

Відхиляються як необґрунтовані посилання скаржника на переписку у Вайбері, як на підтвердження факту поставки спірного товару відповідачем позивачу, оскільки із даної переписки не вбачається, що остання велася між позивачем та відповідачем щодо товару визначеного рахунку-фактурі № СФ-0000866; така переписка лише підтверджує, що між позивачем та відповідачем існували господарські відносини щодо постачання певного товару.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову у зв`язку з його доведеністю та обґрунтованістю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 02.03.2021 у справі №925/1226/20, та, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "Скло-Сервіс" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2021 дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5 ст. 262 ГПК України , і за наслідками апеляційного розгляду рішення залишено без змін, а тому дія рішення Господарського суду Черкаської області від 02.03.2021 у справі №925/1226/20 підлягає поновленню.

Однак з 09.08.2021 до 28.08.2021 суддя Разіна Т.І. (головуючий суддя (суддя - доповідач)) перебувала у відпустці; з 31.08.2021 по 06.09.2021 суддя Разіна Т.І. (головуючий суддя (суддя - доповідач)) перебувала на лікарняному та з 08.09.2021 по 17.09.2021 суддя Разіна Т.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач) перебувала у відпустці.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скло-Сервіс" залишити без задоволення

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 02.03.2021 у справі № 925/1226/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 02.03.2021 у справі № 925/1226/20.

4. Матеріали справи повернути до Господарського суду Черкаськкої області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко