ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.09.2021 Справа № 914/2714/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р.,

розглянувши заяву про видачу судового наказу: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут»

до боржника: Львівського обласного відділення всеукраїнського благодійного фонду «Соборність»,

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника - Львівського обласного відділення всеукраїнського благодійного фонду «Соборність» заборгованості за електричну енергію в розмірі 3 795,83 грн.

Дослідивши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у його видачі з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Як визначено у ст.148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 5 частини 2 ст.150 ГПК України визначено, що у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Так, судом встановлено, що заявником не додано доказів на підтвердження факту виникнення договірних відносин щодо надання послуг з постачання електроенергії, які заявнику необхідно було долучити до заяви про видачу судового наказу. Зокрема, заявником не долучено до заяви про видачу судового наказу, доказів надання (направлення) рахунку постачальником універсальної послуги та/або доказів підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Долучені до заяви копії публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та публічної комерційної пропозиції №3 не можуть свідчити про приєднання споживача до такого договору.

Відповідно, суд зазначає, що вимоги заявника не можуть бути розглянуті судом в порядку наказного провадження, оскільки відсутні докази укладення між сторонами договору у письмовій (в тому числі електронній) формі, а під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

В той же час, оскільки між сторонами не було укладено договір у письмовій формі, при розгляді вимог заявника суду необхідно встановити факт надання послуг, що є неможливим при розгляді заяв у наказному провадженні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, оскільки є достатні підстави вважати, що дані вимоги не є безспірними.

Згідно з ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 152 ГПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву про видачу судового наказу подано з порушеннями вимог статті 150 ГПК України; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 ГПК України.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч. 2 ст. 153 ГПК України).

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

Керуючись ст.ст.76-78, 86, 148, 150, 152-154, 232 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1.Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» у видачі судового наказу про стягнення з Львівського обласного відділення всеукраїнського благодійного фонду «Соборність» (місцезнаходження: Україна, 79000, Львівська обл., місто Львів, ПЛОЩА МІЦКЕВИЧА, будинок 6/7 ОФІС; ідентифікаційний код: 25249456) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» (місцезнаходження: Україна, 79016, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 1; ідентифікаційний код: 42092130) заборгованості за електричну енергію в розмірі 3 795,83 грн.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку і строки, передбачені ст.ст. 254-255 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

Суддя М.Р. Король