ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2021 р. Справа№ 910/21003/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Зубець Л.П.

Барсук М.А.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача 1: Майданік В.Ю. (ордер серія КС №543646 від 14.09.2021)

від позивача 2: Майданік В.Ю. (ордер серія КС №543646 від 14.09.2021)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича фірма "Астейс"

на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2021 року

у справі №910/21003/20 (суддя Босий В.П.)

за позовом 1. Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації,

2. комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва "

до товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича фірма "Астейс"

про розірвання договору, виселення та стягнення 29 837, 91 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація та Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва " звернулися до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича фірма "Астейс" про розірвання договору, виселення та стягнення 29 837,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем як орендарем за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №139/1 від 11.09.2015 неналежним чином виконуються грошові зобов`язання зі сплати орендних платежів, у зв`язку з чим позивачами заявлено вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 29 837,91 грн., розірвання такого договору, виселення відповідача із займаних приміщень та зобов`язання відповідача повернути об`єкт оренди за актом приймання-передачі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.04.2021 року позовні вимоги задоволено частково: провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 29 837,91 грн. закрито, розірвано договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №139/1 від 11.09.2015 року, укладений між Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією, комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" та товариством з обмеженою відповідальністю Виробнича фірма "Астейс".

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції вказав, що відповідач неналежним чином виконував свої обов`язки зі сплати орендної плати за орендоване майно, у зв`язку з чим станом на 11.12.2020 у останнього виникла заборгованість у розмірі 29 837,91 грн., яка була погашена відповідачем після відкриття провадження у даній справі. Крім того, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги про розірвання Договору у зв`язку з порушенням стороною його умов є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про виселення відповідача із займаних приміщень та зобов`язання повернути об`єкт за актом приймання-передачі, суд першої інстанції вказав, на момент звернення позивачів до суду строк виконання відповідачем зобов`язання з повернення орендованого приміщення у зв`язку з припиненням Договору не настав, а відтак порушеного права позивачів як на момент подання заяви, так і на момент розгляду даної справи по суті, не існувало.

Не погоджуючись з судовим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю Виробнича фірма "Астейс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить за результатами перегляду рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2021 року по справі №910/21003/20 в апеляційному порядку винести постанову, якою скасувати прийняте рішення в частині задоволення позовних вимог позивача та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт вказав, що суд не дослідив та не надав правової оцінки строкам та періодам несплати відповідачем орендних платежів, у зв`язку з чим зробив невірні висновки у справі. Суд першої інстанції не вказав у прийнятому рішенні про те, яку шкоду було завдано позивачем, дана обставина судом не досліджена, а застосування судом до спірних правовідносин ст. 651 ЦК України є помилковим. Також апелянт наголосив, що затримка у сплаті орендних платежів стала наслідком дії форс-мажорних обставин.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2021 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/21003/20 та призначено справу до розгляду на 17.08.2021.

16.08.2021 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021 року в зв`язку з перебуванням суддів Барсук М.А. та Пономаренко Є.Ю. у відпустці, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 року було прийнято справу до розгляду у визначеному складі колегії суддів, та призначену справу до розгляду на 14.09.2021 рік.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2021 року в зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Зубець Л.П., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 було прийнято справу до розгляду у визначеному складі колегії суддів.

У судовому засіданні, 14.09.2021 представник позивачів 1,2 заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 205,206).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивачів 1 та 2, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.09.2015 між Дніпровською РДА (орендодавець), товариством (орендар) та підприємством (підприємство-балансоутримувач) був укладений договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №139/1, який сторонами було викладено в новій редакції згідно додаткової угоди №139/1-1 від 27.02.2019 (надалі - "Договір") (а.с. 16-37).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 11.12.2018 №56/13 та розпорядження голови Дніпровської РДА від 04.01.2019 №12 "Про продовження строку дії договору оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва загальною площею 111,50 кв.м на вул. Марганецька, 22" передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (об`єкт), яке знаходиться за адресою: вул. Марганецька, буд. 22, для розміщення суб`єктів господарювання, які здійснюють виробничу діяльність.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що об`єктом оренди є нежитлове приміщення загальною площею 111,50 кв.м, у т.ч. на першому поверсі - 111,50 кв.м, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

Згідно з п. 2.4 Договору орендар вступає у строкове платне користування об`єктом у термін, що вказаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору та акта приймання-передачі об`єкта.

Пунктом 3.1 вищевказаного договору сторони погодили, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 (зі змінами та доповненнями), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку червень 2018 - 38,23 грн. за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає 4 263,00 грн. З 11 грудня 2018 року розмір місячної орендної плати за перший місяць оренди (грудень 2018) розраховується шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за липень 2018 - грудень 2018.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем нарахування орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об`єкта оренди орендодавцеві.

Пунктом 3.7 Договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

За актом приймання-передачі об`єкта оренди від 11.09.2015 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування приміщення, загальною площею 111,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Марганецька, буд. 22. (а.с. 25)

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивачів, виконанням відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орендної плати, внаслідок чого позивачами заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди, виселення відповідача із займаних приміщень та зобов`язання повернути об`єкт оренди за актом приймання-передачі.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідач неналежним чином виконував свої обов`язки зі сплати орендної плати за орендоване майно, у зв`язку з чим станом на 11.12.2020 у останнього виникла заборгованість у розмірі 29 837,91 грн., яка була погашена відповідачем після відкриття провадження у даній справі, у зв`язку з чим судом було закрито провадження у справі в цій частині. Крім того, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги про розірвання договору оренди у зв`язку з порушенням стороною його умов є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про виселення відповідача із займаних приміщень та зобов`язання повернути об`єкт за актом приймання-передачі, суд першої інстанції вказав, на момент звернення позивачів до суду строк виконання відповідачем зобов`язання з повернення орендованого приміщення у зв`язку з припиненням Договору не настав, а відтак порушеного права позивачів як на момент подання заяви, так і на момент розгляду даної справи по суті, не існувало.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За вимогами ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктом 3.7 укладеного між сторонами договору сторони в двохстороньому порядку погодили, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

За приписами статей 526, 527, 530, 599, 610 та 629 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач неналежним чином виконував свої обов`язки зі сплати орендної плати за орендоване майно, у зв`язку з чим станом на 11.12.2020 у останнього виникла заборгованість у розмірі 29 837,91 грн.

В той же час, після звернення позивачів із даним позовом до суду, відповідачем було повністю сплачено суму заборгованості у розмірі 29 837,91 грн. на рахунок позивача 2, що підтверджується платіжними дорученнями №1195 від 18.12.2020, №1144 від 04.01.2021, №1228 від 18.01.2021 та №1269 від 18.02.2021. (а.с. 127-131)

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 29 837,91 грн.

Твердження апелянта, що затримка у сплаті орендованих платежів стала наслідком дії форс-мажорних обставин - ведення на території України з березня 2020 карантину, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідачем належними та допустимими не доведено, що введення такого карантину вплинуло на його господарську діяльність пов`язану із користування орендованого приміщення.

Крім того, відповідно до п. 14 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивачів із проханнями про зменшення плати за користування нерухомим майном та доказів того, що таке майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору оренди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який закріплений статтями 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників.

Цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Спірні правовідносини регулюються главою 58 Цивільного кодексу України (найм (оренда).

Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена наведеною статтею можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов`язком наймодавця.

Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною 1 статті 782 Цивільного кодексу України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Також, пунктом 5.1.3 договору оренди сторонами передбачено, що орендодавець має право відмовитися від договору та вжити необхідних заходів для примусового виселення орендаря при несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців підряд з дня закінчення строку платежу.

За змістом п. 9.3 Договору одностороння відмова від договору не допускається, крім випадку, передбаченого підпунктом 5.1.3 цього договору. Лист з відмовою від договору направляється поштою з повідомленням про вручення за місцезнаходженням орендаря, вказаним у договорі. Договір є розірваним з дати одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору, або з дати повернення орендодавцю відмови від договору з відміткою відділення зв`язку про відсутність орендаря за вказаною адресою.

За змістом статей 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату встановлено у пункті 4.2.3 Договору.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов`язань.

При цьому порушення орендарем умов договору оренди нерухомого майна щодо несплати протягом законодавчо визначеного строку (три місяці) платежів за користування орендованим нерухомим майном, є істотним, оскільки значною мірою позбавляє орендодавця того, на що він розраховував при укладенні договору, зокрема, надходження відповідних коштів з орендної плати.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за змістом статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного (комунального) майна, як невнесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання зазначеного договору оренди в судовому порядку.

У разі звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди у зв`язку з несплатою орендарем орендної плати протягом трьох місяців позивачу необхідно довести факт такої несплати та її триваючий характер (протягом трьох місяців).

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості орендної плати (а.с.40), сплачені відповідачем кошти в якості оплати орендної плати зараховувались позивачами в порядку черговості, а саме в погашення заборгованості за минулі періоди, що була встановлена в рішенні господарського суду м. Києва від 06.07.2020 у справі № 910/1418/20 за позовом комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" до товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича фірма "Астейс" про стягнення 60 231,65 грн.

Дослідивши наданий розрахунок та наявні в матеріали справи докази (зокрема акти виконаних робіт та умови договору), колегія суддів дійшла до висновку про підтвердження позивачами факту несплати орендарем орендної плати за Договором за період - травень 2020 (частково), червень-грудень 2020. Тобто, несплата орендної плати становить понад 7 повних місяців підряд.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання договору.

Щодо позовних вимог про виселення відповідача із займаних приміщень та зобов`язання повернути об`єкт за актом приймання-передачі колегія суддів зазначає, що виходячи із доводів та вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, яким було відмовлено у задоволені даної вимоги, апелянтом в цій частині не оскаржується.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яка відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником не доведено обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог не надано, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 14.04.2021 року у справі № 910/21003/20, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Судові витрати (судовий збір) за подачу апеляційної скарги на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича фірма "Астейс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2021 у справі № 910/21003/20 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2021 у справі № 910/21003/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/21003/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.09.2021.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.П. Зубець

М.А. Барсук