ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Черкаси справа № 925/1100/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: Лекіашвілі В.В. - за довіреністю;

від відповідача: Охріменко Р.О. - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" в особі Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ" (м. Черкаси) до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (м. Київ) про стягнення 28 587,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 28 587,52 грн. заборгованості за період листопада-грудня 2018 за поставлену теплову енергію на підставі договору № 513 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.08.2012, укладеного між сторонами у справі.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, явка представників яких не визнана обов`язковою.

Представник позивача позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у поданому відзиві проти позову заперечив, зокрема, з підстав, що позивач не повинен керуватися постановою НКРЕКП № 239 від 27.02.2018 про збільшення тарифу та виконувати постанову № 2884 про здійснення донарахувань коштів споживачам за новим тарифом. У задоволенні позову просить відмовити.

Суд відхилив заперечення відповідача про те, що спір повинен розглядатися за місцем знаходження відповідача у м.Києві, виходячи з такого:

При зверненні до суду позивачем в якості відповідача визначено Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" з місцем знаходження у м. Києві.

При виборі підсудності спору позивачем застосовано правило ч. 5 ст. 29 ГПК України про те, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

В договорі № 513 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.08.2012, укладеного між сторонами у справі дійсно прямо не визначено місце виконання договору, однак сторонами не спростовано, що місцем постачання теплової енергії є приміщення банку по вул. Гоголя, 288 у м. Черкаси.

Дана обставина вказує на особливість виконання договору за його предметом лише в певному місці - за місцем знаходження об`єкта постачання послуги у м. Черкаси.

Крім того, за правилами ч. 3 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Суд відхиляє заперечення відповідача про те, що в даному випадку діяльність філії повинна визначатися лише за напрямком її банківської, а не загальної господарської діяльності, оскільки це не підтверджується положеннями чинного законодавства.

Суд вважає, що спір з приводу стягнення плати за постачання теплової енергії випливає з діяльності філії відповідача, за місцем знаходження якої позивач вправі звернутися до суду.

Також суд відхиляє і доводи відповідача про те, що оскільки спір стосується стягнення коштів, які можуть бути сплачені будь-де, то це не дає права позивачу подавати позов до Господарського суду Черкаської області.

Суд враховує, що за предметом договору позивач повинен поставити відповідачу теплову енергію, а у відповідача виникає зустрічне зобов`язання її оплатити. Тому місце виконання договору слід визначати за предметом основного зобов`язання.

Також суд враховує положення ст. 532 ЦК України про те, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання;

Правило територіальної підсудності, закріплене у ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, є прикладом підсудності, яка застосовується для деяких позовів, особливий характер яких обумовлює доцільність надання позивачеві можливості пред`явити позов не лише в судах за місцем проживання відповідача, тобто у порядку застосування положень загальної територіальної підсудності, але і в інших судах. Визначена ч.5 ст.29 Господарського процесуального кодексу України підсудність за місцем виконання договору не залежить від сторін договору і можливої зміни ними свого місця проживання.

Отже спір має вирішуватися Господарським судом Черкаської області за вибором позивача.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Перевіривши обставини справи доказами в їх сукупності та заслухавши доводи представників сторін, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з такого:

01.08.2012 між публічним акціонерним товариством "Черкаське хімволокно" (далі - Енергопостачальна організація, позивач у справі) та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (м. Київ) від імені якого діє філія в м. Черкаси (далі - Споживач, відповідач у справі) було укладено договір № 513 про постачання теплової енергії в гарячій воді (а.с. 7), у відповідності до якого Енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання поставити Споживачеві теплову енергію, а Споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1. договору).

П. 2.1. Договору визначено, що теплова енергія подається для опалення в період опалювального сезону, а гаряче водопостачання - протягом року.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що облік споживання спожитої енергії визначається за приладами обліку або розрахунковим способом.

За умовами п. 10.1, 10.4 Договору, він діє до 31.12.2012 року включно і пролонговується на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде заявлено жодною із сторін.

За доводами сторін Договір між сторонами є чинним і на час розгляду справи.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у даній справі, мають ознаки договору поставки, на які поширюються приписи ст. 712 ЦК України, згідно з якою продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як встановлено судом, спір між сторонами виник через донарахування позивачем відповідачу у лютому 2020 вартості теплової енергії за іншою чинною постановою НКРЕКП з більшим тарифом, ніж та, яку було застосовано позивачем у листопаді-грудні 2018.

За твердженням позивача, в період з листопада 2018 по грудень 2018 року позивачем відпущено відповідачу теплової енергії 43,91 Г кал.

Спору між сторонами з приводу обсягу спожитої теплової енергії немає.

Відповідачем на користь позивача за спірний період повністю оплачено виставлені рахунки за тарифом 1048,34 грн. на суму 55 239,13 грн. (а.с. 11), що не заперечується позивачем.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що за вказаний період позивачем застосовано тариф 1 048,34 грн. без ПДВ., який було встановлено за 1 Гкал на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 404 від 14.06.2018 (а.с. 10 - рахунки-фактури).

Даною Постановою, яка оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора-НКРЕКП 20.06.2018 та офіційно опублікована в газеті „Урядовий кур`єр (15.08.2018 № 152) у п. 13 вказано про внесення змін до постанови від 29 грудня 2015 року № 3225 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ПАТ «Черкаське хімволокно»:

абзаци другий та третій підпунктів 1 та 3 пункту 1 викладено в такій редакції:

«тариф на теплову енергію 1047,75 грн/Гкал (без ПДВ) (у тому числі: паливна складова 762,07 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової 285,68 грн/Гкал) за такими складовими:

тариф на виробництво теплової енергії 973,03 грн/Гкал (без ПДВ) (у тому числі: паливна складова 762,07 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової 210,96 грн/Гкал);

«тариф на теплову енергію 1048,34 грн/Гкал (без ПДВ) (у тому числі: паливна складова 762,63 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової 285,71 грн/Гкал) за такими складовими:

тариф на виробництво теплової енергії 973,62 грн/Гкал (без ПДВ) (у тому числі: паливна складова 762,63 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової 210,99 грн/Гкал);»;

Позивач не врахував, що попередньо, 27 лютого 2018 року НКРЕКП прийняла постанову №239 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП". Згідно з цією постановою позивачу був установлений тариф на теплову енергію для інших споживачів, до яких відноситься і відповідач, в розмірі 1590,88 грн. за 1 Гкал без ПДВ.

Постанова НКРЕКП від 27.02.2018 №239 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" була опублікована газеті "Урядовий кур`єр" за 27.10.2018 №202 і відповідно до вимог ч. 7 ст. 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" в редакції, чинній у 2018 році, набрала чинності з 28.10.2018.

Як вказано вище, 14 червня 2018 року НКРЕКП прийняла постанову № 404 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП". Згідно з цією постановою позивачу був установлений тариф на теплову енергію для інших споживачів, до яких відноситься і відповідач, в розмірі 1048,34 грн. за 1 Гкал без ПДВ. Ця постанова була опублікована газеті "Урядовий кур`єр" за 15.08.2018 №152 і відповідно до вимог ч. 7 ст. 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" в редакції, чинній у 2018 році, набрала чинності з 16.08.2018.

Отже у листопаді та грудні 2018 року одночасно були чинними Постанови НКРЕКП від 27.02.2018 №239 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" і від 14.06.2018 №404 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП", яким для позивача були встановлені різні тарифи на теплову енергію для інших споживачів.

У рішенні від 03.10.97 № 4-зп Конституційний Суд України надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. У цьому рішення суд зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - "наступний закон скасовує попередній".

З цього рішення Конституційного Суду України випливає, що з прийняттям нового акта, якщо ним не передбачено інше, автоматично скасовується діючий у часі раніше прийнятий однопредметний акт.

У даному випадку вбачається, що на час прийняття НКРЕКП постанови від 14.06.2018 №404 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" раніше прийнята НКРЕКП постанова від 27.02.2018 №239 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" ще не діяла, оскільки не набрала чинності, тому автоматично вона не була скасована.

Навпаки, після набрання чинності постановою НКРЕКП від 27.02.2018 №239 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП", а саме з 28.10.2018, постанова НКРЕКП від 14.06.2018 №404 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" була автоматично скасована.

Отож з 28.10.2018 року сторони за договором від 01.08.2012 № 513 мали застосовувати в обов`язковому порядку регульований тариф на теплову енергію, встановлений згідно з постановою НКРЕКП від 27.02.2018 №239 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" в розмірі 1590,88 грн. за 1 Гкал без ПДВ.

Тому позивач донарахував відповідачу у лютому 2020 за надану послугу з теплопостачання у листопаді-грудні 2018 року додатково ще 28587,52 грн. з ПДВ за рахунком-фактурою від 29.02.2020 № 722, виходячи із тарифу 1590,88 грн. за 1 Гкал, яку (плату) відповідач мав оплатити (а.с. 11).

На веб-сторінці за адресою https://www.nerc.gov.ua/data/filearch/Catalog8/2019%20/02.12.2019/Akt-Cherkaske_himvolokno_02.12.2019-429.pdf оприлюднено складений НКРЕКП АКТ за результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері теплопостачання та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії (сфера державного нагляду (контролю) від « 02» грудня 2019 року N 429 стосовно ПрАТ "Черкаське хімволокно".

Акт складено за результатами перевірки ліцензованої діяльності за період діяльності з « 01» січня 2017 року по « 31» грудня 2018 року, комісія з перевірки зареєстрована у журналі перевірок ліцензіата 19.11.2019, запис N 124.

Актом засвідчується, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» є теплогенеруючою, теплотранспортуючою, теплопостачальною організацією та виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води і застосовувало у 2017-2018 роках при реалізації кінцевим споживачам теплової енергії чи наданні послуг тарифи на теплову енергію/послугу, встановлені в розрізі категорій споживачів. Перевіркою встановлено, що в жовтні-грудні 2018 року (в період з 28.10.2018 по 31.12.2018) Товариство застосовувало тарифи на теплову енергію: для споживачів категорії «бюджетні установи» тариф у розмірі 1047,75 грн/Гкал. встановлений постановою НКРЕКП від 29.12.2015 No 3225 (зі змінами, внесеними постановою КРЕКП від 14.06.2018 No 404) всупереч тарифу в розмірі 1217,17 грн/Гкал, який був встановлений ліцензіату постановою НКРЕКП від 27.02.2018 N 239 для споживачів категорії «інші споживачі» тариф у розмірі 1048,75 грн/Гкал, встановлений постановою НКРЕКП від 29.12.2015 N3225 (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 4.06.2018 N 404), всупереч тарифу в розмірі 1590,88 грн/Гкал, який був встановлений ліцензіату постановою НКРЕКП від 27.02.2018 N 239. Вищезазначене свідчить про порушення вимог підпункту 9 пункту 3.2 глави Ліцензійних умов з постачання N 308 у частині здійснення постачання теплової енергії за тарифами, що встановлюються НКРЕКП у межах наданих повноважень. У висновках вказано, що фактично з 28 жовтня 2018 року до 31 грудня 2018 року Товариство мало застосовувати тариф на теплову енергію для споживачів категорії «бюджетні установи» та «інші споживачі» встановлені постановою НКРЕКП від 29.12.2015 No 3225 (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП 27.02.2018 No 239). Ліцензіат застосовував постанову НКРЕКП від 14.06.2018 N 404, яка втратила чинність, в результаті чого недоотримав виручку в розмірі 8 848 тис.

На офіційному веб-сайті НКРЕКП оприлюднено 23.12.2019 постанову 17.12.2019 № 2884 "Про накладення штрафу на ПрАТ «Черкаське хімволокно» за порушення Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання теплової енергії, необхідність усунення порушень та здійснення заходів державного регулювання". Постанову складено за результатами відкритого слухання Актів планової перевірки від 02 грудня 2019 року № 427, № 428 та № 429, накладено на ПрАТ «Черкаське хімволокно» штрафи і предписано в термін до 01 квітня 2020 року здійснити перерахунок за категоріями споживачів «бюджетні організації», «інші споживачі», «релігійні організації» недонарахованих коштів за спожиту теплову енергію за період з 28 жовтня 2018 року по 31 грудня 2018 року, про що повідомити НКРЕКП з наданням підтверджуючих документів протягом 15 днів з дня закінчення терміну виконання.

Посилання на вказану постанову № 2884 міститься у направленому відповідачу рахункові-фактурі №722 від 29.02.2020 (а.с. 11).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що в лютому 2020 року позивачем було зроблено донарахування відповідачу за поставлену у листопаді-грудні 2018 року теплову енергію з урахуванням тарифу 1590,88 грн. за 1 Гкал. на підставі постанови НКРЕКП України від 29.12.2015 N 3225 (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП 27.02.2018 N 239 (а.с. 11).

З урахуванням цього перерахунку за листопад - грудень 2018 року (рахунок-фактура а.с. 11) заборгованість відповідача перед позивачем становить 28587,52 грн. з ПДВ (83826,65-55239,13).

За змістом п. 1.1., 6.1. Договору тариф на теплову енергію встановлюються НКРЕКП та не є предметом узгодження між сторонами і може змінюватися протягом дії цього Договору.

Згідно п. 1.1 Договору Споживач повинен своєчасно та повністю оплачувати отриману та спожиту теплову енергію за тарифами і в строки, встановлені цим Договором.

Отже, умовами договору між сторонами № 513 від 01.08.2012 року ціна договору (вартість послуги) не регулюється, сторонами узгоджено, що вона визначається за встановленими тарифами (п.1.1, 6.1.).

Згідно затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року N 715/2014 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, НКРЕКП є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України.

Комісія, зокрема, встановлює тарифи на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС та когенераційних установках і установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії; тарифи на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП.

Рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями.

Рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов`язкові до виконання суб`єктами природних монополій.

Рішення НКРЕКП можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.

Рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов`язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку, за винятком рішень з питань установлення цін та тарифів (крім установлення цін та тарифів для населення) та рішень з питань функціонування оптового ринку електричної енергії.

Доказів скасування постанов НКРЕКП України щодо встановлення тарифів, які застосовує позивач у відносинах із відповідачем в межах виконання умов Договору № 513 від 01.08.2012 у справу не подано.

Позивач є суб`єктом природних монополій з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, інформація про що занесена до Зведеного переліку суб`єктів природних монополій, розміщеного на офіційному сайті Антимонопольного комітету України в мережі Інтернет за адресою: https://amcu.gov.ua/zvedenij-perelik-subyektiv-prirodnih-monopolij.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» (надалі - «Закон про ціни») передбачено, що державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін (ч. 3 ст. 12 Закону про ціни).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22 вересня 2016 року N 1540-VIII (надалі - «Закон») Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг («Регулятор/ НКРЕКП»), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 3 ч. 2 п. 2-3 Закону Регулятор здійснює державне регулювання шляхом ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг та формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом. Згідно ст. 3 ч. 3 п. 6 Закону основними завданнями Регулятора є реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг.

У відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідач у відзиві на позов заперечив проти задоволення позову з підстав, що відповідачем виконано умови договору № 513 від 01.08.2012 про постачання теплової енергії та оплачено в повному об`ємі використану теплову енергію за виставленими рахунками в тому числі і період листопада-грудня 2018 року. Вважає, що позивач не повинен застосовувати нові тарифи, бо з Постанови НКРЕКП № 239 відповідач не вбачає таких підстав.

В справу не подано доказів визнання незаконними постанов НКРЕКП, які застосовує позивач для донарахування спірних коштів за послугу з теплопостачання.

Суд не погоджується із запереченнями відповідача, що виключно на позивача покладаються наслідки (відповідальність) за неправильне застосування тарифів, враховуючи і таке:

У відповідності до положень статті 20 ЗУ "Про теплопостачання" №2633-ІV від 02 червня 2005 року тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством. Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.

У відповідності до ст. 14 цього ж Закону державний нагляд (контроль) у сфері теплопостачання здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) у галузі теплопостачання. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) у галузі теплопостачання, під час здійснення державного енергетичного нагляду (контролю) має право, зокрема, вимагати від суб`єктів відносин у сфері теплопостачання усунення виявлених порушень вимог законодавства; видавати суб`єктам відносин у сфері теплопостачання обов`язкові для виконання розпорядження щодо усунення порушень вимог нормативно-правових актів...

Затверджені постановами НКРЕКП тарифи на теплопостачання є обов`язковими для виконання ПрАТ "Черкаське хімволокно" та споживачів його послуг. Тому зі свого боку відповідач, як споживач, повинен оплачувати спожиті ним послуги теплопостачання виключно за тарифами, які затверджуються постановами НКРЕКП і не регулюються договором між сторонами № 513 від 01.08.2012.

При цьому помилка теплопостачальника у застосуванні тарифів не звільняє відповідача від оплати спожитої послуги за дійсним тарифом і протилежного з посиланням на норми чинного законодавства відповідачем суду не доведено.

За результатами планової перевірки ПрАТ "Черкаське хімволокно" припис НКРЕКП на його адресу в термін до 01 квітня 2020 року здійснити перерахунок за категоріями споживачів «бюджетні організації», «інші споживачі», «релігійні організації» не донарахованих коштів за спожиту теплову енергію за період з 28 жовтня 2018 року по 31 грудня 2018 року за тарифом 1590,88 грн. за 1 Гкал також є обов`язковим до виконання.

Логічно, що позивач повинен вчинити всі дії, спрямовані на стягнення такої заборгованості, якщо після донарахування вона не сплачується споживачами добровільно.

В даному питанні відсутність вини споживача у несплаті послуги з теплопостачання за належним тарифом значення не має, оскільки спірне питання не стосується стягнення з нього шкоди чи збитків, або відповідальності за порушення зобов`язання, не пов`язаного із застосуванням регульованих тарифів.

Питання незаконності Постанови НКРЕКП № 2884 від 17.12.2019, яку (як вважає відповідач), позивач не повинен виконувати, повинно вирішуватися в окремому судовому спорі і станом на час розгляду справи доказів скасування цієї постанови суду не подано.

Тарифи на теплопостачання для всіх категорій споживачів оприлюднюються на офіційному сайті НКРЕКП (абзац перший частини сьомої статті 14 ЗУ від 22 вересня 2016 року N 1540-VIII) та теплопостачальною організацією згідно ст. 25 ЗУ "Про теплопостачання".

Чинне законодавство не містить положень про те, що у випадку неповідомлення споживача персонально про зміну тарифів на теплопостачання він має право не оплачувати спожиту ним послугу за діючим тарифом.

Відповідач не вказав норму чинного законодавства, яке регулює відносини сторін з теплопостачання, яка б звільняла відповідача від сплати спірних коштів за ситуації, що виникла між сторонами.

В даному випадку норми ЦК України про недопустимість односторонньої зміни зобов`язання (ст. 525), до відносин сторін застосовані бути не можуть, оскільки спірне питання лежить в площині застосування тарифу НКРЕКП на теплопостачання, який не регулюється договором між сторонами № 513 від 01.08.2012. Відповідно позивач не змінює самостійно умови договору.

Також позивачем не порушено і положення ст. 632 ЦК України про заборону зміни ціни договору після його виконання, оскільки ціна у договорі між сторонами № 513 від 01.08.2012 не регулюється за згодою сторін, а підпадає під тарифне регулювання.

Факт наявності у відповідача перед позивачем 28587,52 грн. боргу за теплопостачання в період листопада-грудня 2018 позивачем належним чином доведений, документально підтверджений зібраними у справі доказами та відповідачем не спростований.

З цих підстав позов підлягає до повного задоволення і з відповідача на користь позивача слід примусово стягнути 28 587,52 грн. донарахування основного боргу за поставлену теплову енергію на підставі договору № 513 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.08.2012 за період листопада -грудня 2018 по тарифу 1590,88 грн. за 1 Гкал.

У відповідності до ст. 129 ГПК України, оскільки позов задоволено повністю, судові витрати покладаються на відповідача, з якого на користь позивача також слід стягнути 2 270,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору повністю.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (ідентифікаційний код 00032112, м. Київ, вул. Антоновича, 127) на користь приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" в особі відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ" (ідентифікаційний код 00204033, м. Черкаси, пр-т Хіміків, 76) -- 28 587,52 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію в період листопада-грудня 2018 на підставі договору № 513 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.08.2012 року та 2 270,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 21 вересня 2021

Суддя Н.М. Спаських