РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.09.2021Справа № 910/5909/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "КВАДР"

про стягнення 315131,52 грн

Представники сторін:

від позивача: Гринь Ю.П.

від відповідача: Волкова М.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "КВАДР" про стягнення 340146,33 грн, з яких: заборгованість у сумі 298692,87 грн, пеня у сумі 767,47 грн, інфляційні втрати у сумі 27329,05 грн, 3% річних у сумі 13356,94 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором оренди індивідуально визначеного рухомого майна від 27.09.2010.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 20.04.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/5909/21, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 20.05.2021.

17.05.2021 через відділ діловодства суд від відповідача надійшов відзив на позов.

20.05.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Протокольною ухвалою від 20.05.2021 судом відкладено підготовче судове засідання на 03.06.2021.

27.05.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

03.06.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

03.06.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли доповнення до відзиву.

Протокольною ухвалою від 03.06.2021 оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 17.06.2021.

Протокольною ухвалою від 17.06.2021 суд продовжив підготовче провадження на 30 днів та відклав підготовче судове засідання на 22.07.2021.

У підготовчому засіданні 22.07.2021 представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою від 22.07.2021 судом відкладено підготовче судове засідання на 05.08.2021.

02.08.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій позивач заявляє до стягнення 315131,52 грн, з яких: заборгованість у сумі 298692,87 грн, пеня у сумі 7004,96 грн, інфляційні втрати у сумі 6610,43 грн, 3% річних у сумі 2823,26 грн.

03.08.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог.

У підготовчому засіданні 05.08.2021 суд, розглянув заяву позивача про уточнення позовних вимог.

Так, у своїй заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 315131,52 грн, з яких: заборгованість у сумі 298692,87 грн, пеня у сумі 7004,96 грн, інфляційні втрати у сумі 6610,43 грн, 3% річних у сумі 2823,26 грн.

Судом встановлено, що заява позивача про уточнення позовних вимог є по своїй суті заявою про зменшення позовних вимог.

У відповідності до ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши заяву позивача, судом встановлено, що остання відповідає вимогам ст.46 ГПК України. Протокольною ухвалою від 05.08.2021 судом прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, у зв`язку із чим має місце нова ціна позову.

У підготовчому засіданні 05.08.2021 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.09.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 09.09.2021 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні 09.09.2021 представник відповідача проти позовних вимог заперечив, надав пояснення по суті заперечень.

У судовому засіданні 09.09.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.09.2010 між Закритим акціонерним товариством "ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ" (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "КВАДР" (орендар, відповідач) було укладено договір оренди індивідуально визначеного рухомого майна №27.09 від 27 вересня 2010 року (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування (оренду) індивідуально визначене рухоме майно відповідно до додатку 1 до договору, яке знаходиться у майновому комплексі Президент Готель за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 12 та належить на праві власності орендодавцю.

Пунктом 1.4. договору сторони погодили, що стан майна яке передається в оренду не потребує поточного та капітального ремонту.

У відповідності до п.1.5. договору орендар вступає у строкове платне користування майном з моменту укладення акту приймання-передачі майно.

01.10.2010 між сторонами підписаний акт приймання-передачі до договору оренди, відповідно до якого відповідач прийняв у строкове платне користування майно згідно із переліком. За змістом акту сторони визначили, що майно передається в оренду у справному технічному стані, що відповідає існуючим нормам, вимогам, показникам та цільовому призначенню. За результатами огляду орендар претензій до стану майна не має.

Розмір, порядок та розрахунок орендної плати визначається додатком до договору (п.2.1. договору).

У додатку до договору сторони погодили, що орендна плата за перший місяць оренди (вересень 2010 року) становить 3120,36 грн.

Оплата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування оплати за попередній місяць (п.2.2. договору).

Згідно із п.2.3 договору, починаючи з моменту укладання Акту приймання передачі майна, орендар сплачує орендодавцю оплату за користування майном, розраховану виходячи з його оціночної вартості. При цьому, орендна плата за перший місяць нараховується на пропорційній основі за період з дати підписання акту до кінця такого місяця та сплачується орендарем не пізніше 5 (п`ять) календарних днів з моменту виставлення орендодавцем рахунку за відповідний місяць.

У пункті 2.4. договору сторони визначили, що до 7 числа кожного поточного місяця орендодавець виставляє орендарю рахунки за відповідний місяць строку користування майном. Після одержання таких рахунків на оплату орендної плати орендар повинен сплатити орендну плату протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання рахунків.

Пунктом 2.5. договору передбачено, що у випадку затримки орендарем будь-якого платежу останній сплачує на користь орендодавцю пеню від простроченої оплати в розмірі облікової ставки НБУ за кожен календарний день прострочення.

Додатковою угодою №1 від 29.12.2020 сторони вирішили доповнити договір оренди індивідуально визначеного рухомого майна №27.09 від 27.09.2010 пунктом 2.7. договору, згідно із яким, з моменту встановлення заборони ведення господарської діяльності, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до 31.05.2020, орендар сплачує орендодавцю 25% від встановленої договором орендної плати за користування майном. За неповний місяць користування майном орендна плата сплачується пропорційно кількості днів користування, що становить за період з 17.03.2020 по 31.05.2020: 5594,63 грн.

Договір діє по 16.04.2034 року (п.5.1. договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором щодо сплати орендних платежів за період 01.03.2018 по 01.03.2021 у відповідача виникла заборгованість у сумі 298692,87 грн.

26.03.2021 позивач направив відповідачу претензію вих.№49 від 24.03.2021 про сплату заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного рухомого майна №27.09 від 27.09.2010 у сумі 298692,87 грн.

За прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивач заявив до стягнення з відповідача (у редакції заяви про зменшення позовних вимог) пеню у сумі 7004,96 грн, нараховану за період з 06.04.2021 по 29.07.2021; інфляційні втрати у сумі 6610,43 грн, нараховані за квітень 2021 року по червень 2021 року; та 3% річних у сумі 2823,26 грн, нараховані за період з 06.04.2021 по 29.07.2021.

Відповідач у відзиві на позов проти позову заперечив, посилаючись на те, що за результатами проведеного в 2019 році візуального обстеження індивідуально визначеного майна зроблено висновок, що частина індивідуально визначеного майна, яке є предметом оренди не придатне до експлуатації та підлягає повної модернізації або поверненню із оренди. Однак, станом на момент розгляду справи про стягнення орендної плати в судовому порядку, питання приведення майна в стан можливий до експлуатації не вирішений, орендна плата залишилась без змін, а майно, яке непридатне до експлуатації орендодавцем із оренди не прийняте. У зв`язку із чим відповідач посилається на приписи ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, згідно із якою визначено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Оскільки, на думку відповідач, у зв`язку із неможливістю використання об`єкту оренди ТОВ "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "КВАДР" звільняється від плати за нього, порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання з боку відповідача відсутні, то до відповідача не підлягають застосуванню і штрафні санкції.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ч.1 ст.283 Господарського кодексу України (у редакції чинній на час укладення договору) визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із матеріалами справи 01.10.2010 відповідач прийняв у строкове платне користування майно, визначене у підписаному між сторонами акті приймання-передачі до договору оренди від 01.10.2010.

Матеріалами справи підтверджено, що у спірний період з 01.03.2018 по 01.03.2021 у платному строковому користуванні відповідача перебувало індивідуально визначене рухоме майно (перелік якого наведений у додатку 1 до договору), яке знаходиться у майновому комплексі Президент Готель за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 12.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст.286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із п.2.3 договору, починаючи з моменту укладання Акту приймання передачі Майна, відповідач сплачує орендодавцю оплату за користування майном, розраховану виходячи з його оціночної вартості. При цьому, орендна плата за перший місяць нараховується на пропорційній основі за період з дати підписання акту до кінця такого місяця та сплачується відповідачем не пізніше 5 (п`ять) календарних днів з моменту виставлення позивачем рахунку за відповідний місяць.

Матеріалами справи підтверджується, що для сплати орендної плати за період січень 2020 року - березень 2021 року позивач направляв відповідачу рахунки на оплату. Разом із рахунками на оплату позивач направляв також акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період січень 2020 року - березень 2021 року (докази направлення рахунків та актів наявні у матеріалах справи). Отже, оскільки матеріалами справи підтверджено направлення рахунків на оплату на оплату за період січень 2020 року - березень 2021 року, строк оплати орендної плати за вказаний період є таким, що настав.

Докази направлення рахунків на оплату за період з березня 2018 року по січень 2020 року у матеріалах справи відсутні. За поясненнями позивача рахунки на оплату за період з березня 2018 року по січень 2020 року надавалися безпосередньо відповідачу, а тому можливість надати докази направлення у позивача не відсутня.

Разом з тим, за період з березня 2018 року по січень 2020 року між сторонами підписані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) у яких позивачем та відповідачем погоджені суми орендної плати за вказаний період.

Як встановлено судом 26.03.2021 позивач направив відповідачу претензію вих.№49 від 24.03.2021 про сплату заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного рухомого майна №27.09 від 27.09.2010 у сумі 298692,87 грн.

Направлення позивачем відповідачу вимоги про стягнення заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного рухомого майна №27.09 від 27.09.2010 та підписання актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з березня 2018 року по січень 2020 року, за висновками суду, є підставою виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення оплати за вказаний період.

Відповідач у свою чергу не надав суду належних та вірогідних доказів на спростування заборгованості з орендної плати за користування рухомим майном за період з 01.03.2018 по 01.03.2021. Контррозрахунку суми заборгованості чи заперечень щодо правильності такого розрахунку відповідачем також не подано.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За встановлених судом обставин, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт користування рухомим майном, суд дійшов висновку , що орендна плата за договором оренди індивідуально визначеного рухомого майна №27.09 від 27.09.2010 у сумі 298692,87 грн підлягає оплаті відповідачем у повному обсязі.

Посилання відповідача на наявність підстав для застосування ч.6 ст.762 ЦК України, у зв`язку із тим, що частина індивідуально визначеного майна, яке є предметом оренди не придатне до експлуатації та підлягає повної модернізації або поверненню із оренди, суд визнає необґрунтованими, оскільки, доказів повернення майна чи розірвання/зміни умов договору оренди, а також реалізації, визначеного у п.3.3.4. договору, права ініціювати списання майна орендодавцем, відповідачем не представлено.

Окрім того, як встановлено судом вище, 29.12.2020 сторонами без зауважень та заперечень щодо стану рухомого майна та можливості його використовувати за призначенням були внесені зміни до договору в частині зменшення суми орендної плати за користування майном.

Посилання відповідача на акт від 30.08.2019 результатів роботи спільної комісії з візуального обстеження орендованого майна за договорами суд відхиляє, з огляду на наступне.

Так, пунктом 1.4. договору сторони погодили, що стан майна яке передається в оренду не потребує поточного та капітального ремонту.

Також за змістом акту приймання-передачі сторони визначили, що майно передається в оренду у справному технічному стані, що відповідає існуючим нормам, вимогам, показникам та цільовому призначенню. За результатами огляду орендар претензій до стану майна не має.

Натомість акт від 30.08.2019 результатів роботи спільної комісії з візуального обстеження орендованого майна не містить відомостей про причини непридатності до використання в господарській діяльності переданого в оренду майна, у той час як у відповідності до пп.3.4.4., 3.4.6. п.3.4. договору відповідач зобов`язується зберігати майно, запобігати пошкодженню або псуванню, підтримувати у належному стані з врахуванням фізичного зносу; орендар зобов`язується за власний рахунок ремонтувати майно та підтримувати його в експлуатаційному стані.

З урахуванням вище наведеного, відповідачем не спростовано належними та вірогідними доказами обґрунтованості заявлених вимог та не підтверджено наявності підстав для застосування ч.6 ст.762 ЦК України.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ураховуючи вище викладене, з огляду на те, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині внесення орендної плати відповідачем не спростований, доказів оплати заборгованості у сумі 298692,87 грн відповідач суду не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 298692,87 грн.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язання за договором в частині оплати орендної плати позивачем нараховані та заявлені до стягнення (у редакції заяви про зменшення позовних вимог) пеня у сумі 7004,96 грн, нарахована за період з 06.04.2021 по 29.07.2021; інфляційні втрати у сумі 6610,43 грн, нараховані за квітень 2021 року по червень 2021 року; та 3% річних у сумі 2823,26 грн, нараховані за період з 06.04.2021 по 29.07.2021.

За змістом ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати передбачена у п.2.5.. договору, відповідно до якого сторони погодили, що у випадку затримки орендарем будь-якого платежу останній сплачує на користь орендодавцю пеню від простроченої оплати в розмірі облікової ставки НБУ за кожен календарний день прострочення.

Позивач здійснює нарахування пені за період з 06.04.2021 по 29.07.2021, оскільки претензію про сплату заборгованості відповідач отримав 29.03.2021, а відтак прострочення відповідачем виконання зобов`язання виникло з 06.04.2021.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що при нарахуванні пені позивачем не враховані приписи ч. 6 ст.232 ГК України при нарахуванні пені на заборгованість за лютий - жовтень 2020 року та у порушення приписів ч. 6 ст. 232 ГПК України, нарахована пеня за порушення строків оплати орендної плати за лютий - жовтень 2020 року на суму 55451,58 грн, який перевищує шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Отже нарахування пені слід здійснювати на суму заборгованості у розмірі 243241,29 грн.

За перерахунком суду, в межах періоду, розмір пені за прострочення зобов`язання щодо оплати орендної плати становить 5704,51 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Також враховуючи наведене, заперечення відповідача щодо нарахування інфляційних втрат, з огляду на те, що оплата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування оплати за попередній місяць, суд відхиляє, оскільки інфляційні втрати, нараховані позивачем, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, якою встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Розрахунки інфляційних втрат у сумі 6610,43 грн, нарахованих за квітень 2021 року по червень 2021 року; та 3% річних у сумі 2823,26 грн, нарахованих за період з 06.04.2021 по 29.07.2021, є арифметично правильними, у зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги у цій частині повністю.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "КВАДР" (01203, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГОСПІТАЛЬНА, будинок 12, ідентифікаційний код 35929323) на користь Приватного акціонерного товариства "ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ" (01023, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГОСПІТАЛЬНА, будинок 12, ідентифікаційний код 30058128) заборгованість у сумі 298692,87 грн, пеню у сумі 5704,51 грн, інфляційні втрати у сумі 6610,43 грн, 3% річних у сумі 2823,26 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 4707,46 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 16.09.2021.

Суддя С. О. Турчин