РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2021Справа № 910/10131/21
за позовом Фізичної особи-підприємця Зінькевич Галини Миколаївни

до Повного товариства "Ломбард "Каса" за участю ТОВ "Параіба" і Компанія"

про стягнення 370 543,25 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Зінькевич Галина Миколаївна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Повного товариства "Ломбард "Каса" за участю ТОВ "Параіба" і Компанія" про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором суборенди №12/1 від 01.12.2019 у розмірі 227 021 (двісті двадцять сім тисяч двадцять одна) грн 05 коп., яка складається з 70 324,15 грн - заборгованості з орендної плати, 4 557,38 грн - заборгованості по комунальним послугам, 80 413,75 грн - штрафу, 49 466,70 грн - неустойки, 18 137,87 грн - інфляційних витрат та 4 121,20 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 відкрито провадження у справі №910/10131/21, визнано справу малозначною та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

14.07.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позову.

12.08.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 370 543,25 грн, яка складається з 64 862,53 грн - заборгованість з орендної плати, 10 499,90 грн - заборгованість за комунальні послуги, штраф у розмірі 170 576,01 грн, неустойку у розмірі 102 345,74 грн, інфляційні витрати у розмірі 18 137,87 грн та 3% річних у розмірі 4 121,20 грн.

Заява позивача про збільшення позовних вимог відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, тому прийнята судом до розгляду.

Оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.12.2019 між ФОП Зінькевич Г.М. (орендар) та Повним товариством "Ломбард «Каса" за участю ТОВ "Параіба" і Компанія" укладено договір суборенди №12/1, відповідно до умов якого орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення у торговому центрі, яких знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, буд. 17-А (приміщення), яке орендується на першому поверсі, заг. площею 10 кв.м.

Відповідно до п. 1.2 договору, приміщення знаходиться у користуванні орендаря на підставі договору оренди №01/02/2017 від 05.07.2017, укладеного між ФОП Зінькевич Г.М. та ТОВ "Діамед-1", який є власником приміщення згідно договору купівлі-продажу від 27.05.2016.

Передача приміщення оформлюється сторонами шляхом підписання акту прийому-передачі (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 2.1-2.3 договору, вступ суборендаря в користування приміщенням настає одночасно із підписанням сторонами договору. Строк оренди становить 1 рік з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення. По закінченню терміну суборенди суборендар зобов`язується звільнити приміщення та повернути його орендарю за актом прийому-передачі не пізніше останнього дня терміну користування, якщо за 1 місяць до закінчення терміну дії Договору між сторонами не підписана угода про продовження дії цього договору. У випадку не підписання вищезазначеного акту з вини орендаря в дію вступає п. 3.6 та 6.4.4 договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем у розмірі 9 200,00 грн без ПДВ за місяць. Оплата здійснюється в готівковій та безготівковій формах. При оплаті у безготівковому порядку, сума орендно плати збільшується на 5% від суми орендної плати яка повинна бути сплачена за відповідний місяць з урахуванням усіх видів нарахувань (донарахувань), санкцій передбачених цим договором.

Орендна плата сплачується суборендарем щомісячно, авансовим платежем до 25-го числа попереднього місяця на підставі рахунку-фактури вставленого орендарем. Орендна плата сплачується орендарем щомісячно на підставі рахунків виставлених орендарем, авансовим платежем до 25-го числа попереднього місяця з урахуванням встановленого індексу інфляції за місяць, що передує місяцю, в якому здійснюється платіж. У випадку дефляції орендна плата сплачується без врахування індексу інфляції у сумі, що дорівнює розміру орендної плати за попередній місяць (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору, орендна плата за перший та останній місяці оренди сплачується суборендарем в момент підписання договору.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що для забезпечення виконання суборендарем зобов`язань по оплаті платежів, передбачених договором, або відшкодування можливих збитків та шкоди, завданих ним приміщенню чи орендарю, суборендар сплачує суму рівну розміру орендної плати за один календарний місяць, яка буде зарахована за один останній місяць оренди. Протягом строку дії договору орендна плата за останні місяці оренди індексації не підлягає та проценти на неї не нараховуються. У випадку виникнення заборгованостей суборендаря по будь-якому платежу, передбаченому договором, орендар має право утримати цю заборгованість за рахунок внесеної попередньо орендної плати, без письмового повідомлення про це суборендаря, а останній зобов`язується протягом 10 днів поповнити суму орендної плати за один останній місяць оренди до попереднього розміру. Якщо за останній місяць до закінчення строку оренди заборгованостей із зазначених зобов`язань суборендаря не виникне, частина вищезазначеної суми зараховується як орендна плата за один місяць оренди. Залишок внесеної попередньо оплати не повертається суборендарю.

Відповідно до п. 3.6 договору, у випадку прострочення терміну повернення приміщення (незалежно від підстав припинення договору) суборендар сплачує орендарю орендну плату у подвійному розмірі за весь строк фактичного користування приміщенням з перевищенням встановленого терміну, а також сплачує встановлені штрафні санкції. Кінцевою датою фактичного користування приміщенням вважається дата підписання суборендарем акта прийому-передачі приміщення.

За домовленістю сторін за рахунок коштів, що суборендар перераховує орендарю, грошові зобов`язання суборендаря погашаються у наступній черговості: у першу чергу - поповнення внесеної попередньо орендної плати (п. 3.5 договору); у другу чергу - штрафні санкції, передбачені законодавством та договором; у третю чергу - всі можливі збитки, що завдані орендарем приміщенню чи орендодавцю; у четверту чергу - платежі, передбачені п. 3.8 договору; у п`яту чергу - прострочена орендна плата з урахуванням індексації (п. 3.1 та 3.6. договору); у шосту чергу - поточна орендна плата з урахуванням індексації (п. 3.1 та 3.6. договору); у сьому чергу - всі інші платежі (п. 3.7 договору).

Відповідно до п. 3.8 договору, суборендар окремо від орендної плати відшкодовує орендарю вартість комунальних послуг (електропостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення тощо), а також вартість міжнародних і міжміських телефонних розмов, абонплату за телефон, вивіз сміття, прибирання прибудинкової території та компенсацію податку на нерухомість й податку на землю. Вищезазначені витрати суборендар зобов`язується відшкодовувати орендарю на підставі виставлених рахунків-фактур щомісячно до 25 числа поточного місяця. У разі зміни тарифів, змінюється і нарахування відшкодувань вартості комунальних послуг, без попереднього повідомлень та узгоджень. У випадку вчасного неотримання рахунків-фактур, суборендар оплачує вартість комунальних послуг у відповідності до рахунків-фактур за попередній місяць. У наступному місяці здійснюється перерахунок фактично спожитих комунальних послуг в частині збільшення або зменшення та виставляється відкорегований рахунок-фактура. При необхідності складається акт взаєморозрахунків за необхідний період. Відшкодування вартості комунальних послуг проводиться: у разі відсутності у приміщені відповідних лічильників - пропорційно орендованій площі; у разі наявності у приміщені відповідних, лічильників - згідно показань лічильників.

Пунктом 13.1 договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Як вбачається із акту приймання-передачі орендованого майна від 01.12.2019, позивачем передано, а відповідачем прийнято в строкове платне користування нежитлове приміщення у нежитловій будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17-А, на підставі договору суборенди №12/1 від 01.12.2019.

Як зазначає позивач, відповідач не здійснював оплату за договором субоернди за період лютий 2020 року - по березень 2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним було передано товар в оренду, а відповідач прийняв товар та не оплатив орендну плату у повному обсязі, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення заборгованості за неналежне виконання умов договору.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позову зазначає, що останнім виконувалися умови договору щодо сплати за спірним договором. Крім того, відповідач зазначає, що останнім вчинялися дії щодо повернення орендованого майна після закінчення строку дії договору та посилається на сплив форс-мажорних обставин.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі в оренду позивачем та прийняття відповідачем об`єкта оренди за спірним договором оренди.

Доказів повернення об`єкта оренди відповідачем позивачу матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи умови договору, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов`язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення заборгованість з орендної плати та заборгованість з компенсації комунальних витрат за період з лютого 2020 року по серпень 2021 року (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Разом з тим, відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає, що ним сплачувалася орендна плата та відшкодовувалися комунальні витрати за період лютий, березень, червень - листопад 2020 року.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем додано до матеріалів справи копії платіжних доручень на загальну суму 86 793,58 грн.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, оплати за вказаними платіжними дорученнями були враховані при розрахунку суми заборгованості.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача заборгованості з орендної плати у розмірі 167 208,27 грн та заборгованості з комунальних платежів у розмірі 10 499,90 грн.

Відповідачем належними та допустимими доказами вказана заборгованість не спростована, обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, суду не наведено.

До того ж посилання відповідача на наявність законодавчо визначеної заборони на нарахування та стягнення неустойки за несвоєчасне здійснення комунальних платежів судом відхиляється, оскільки положення згадуваного відповідачем закону на останнього не поширюються.

Крім того, відповідач контррозрахунку заявлених до стягнення сум до суду не надав та не надіслав.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором суборенди у розмірі 167 208,27 грн та заборгованості з комунальних платежів у розмірі 10 499,90 грн.

Окрім суми основної заборгованості, позивачем нараховано до стягнення штраф, інфляційні витрати та 3% річних.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі прострочення суборендарем сплати орендної плати та інших платежів, передбачених положеннями цього договору, останній сплачує орендарю штраф у розмірі 100% від суми невиконаних фінансових зобов`язань, а також пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок штрафу позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 170 576,01 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

За перерахунком суду, розмірі інфляційного збільшення складає 5 270,51 грн, а розмірі 3% річних складає 1 198,64 грн, у зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги в зазначеній частині.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором суборенди належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з урахуванням вищевикладеного.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 86, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Зінькевич Галини Миколаївни - задовольнити частково.

2. Стягнути з Повного товариства "Ломбард "Каса" за участю ТОВ "Параіба" і Компанія" (03039, м. Київ, провулок Руслана Лужевського, буд. 14, корпус 4, код ЄДРПОУ - 43241562) на користь Фізичної особи-підприємця Зінькевич Галини Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 177 708 (сто сімдесят сім тисяч сімсот вісім) грн 17 коп., штраф у розмірі 170 576 (сто сімдесят тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн 01 коп., 3% річних у розмірі 1 198 (одна тисяча сто дев`яносто вісім) грн 64 коп., інфляційні витрати у розмірі 5 270 (п`ять тисяч двісті сімдесят) грн 51 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 321 (п`ять тисяч триста двадцять одна) грн 30 коп.

3. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна