РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.09.2021Справа № 910/7788/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/7788/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Оптимум" (Україна, 79008, Львівська обл., м. Львів, вул. Лисенка М., буд. 38/8; ідентифікаційний код: 37567735), яке діє в інтересах та за рахунок Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу "Львівська Мрія-Інвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська Мрія-Кепітел" (Україна, 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 23А; ідентифікаційний код: 40853288)

про стягнення 4 377 123,29 грн

Представники сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Оптимум", яке діє в інтересах та за рахунок Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу "Львівська Мрія-Інвест" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська Мрія-Кепітел" (далі - відповідач) про стягнення 4 377 123,29 грн, з яких 3 000 000,00 грн суми позики та 1 377 123,29 грн процентів за користування позикою.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором позики № 05/05-1П від 05.05.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7788/21, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.06.2021.

У підготовче засідання 23.06.2021 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 23.06.2021 судом було оголошено перерву до 21.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2021, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/7788/21 призначено на 21.07.2021.

У підготовче засідання 21.07.2021 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання сторони були повідомлені належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що судом було здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 18.08.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2021, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що судове засідання, призначене на 18.08.2021, не відбудеться, у зв`язку з перебуванням судді Нечая О.В. у відпустці, підготовче засідання призначено на 08.09.2021.

У судове засідання 08.09.2021 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

Оскільки в матеріалах справи наявні всі необхідні докази для ухвалення рішення, а також враховуючи, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, суд розглянув справу за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 08.09.2021 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Оптимум", яке діє в інтересах та за рахунок Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу "Оптимум Класик", який змінив своє найменування на Пайовий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд закритого типу "Львівська Мрія-Інвест" (далі - позикодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівська Мрія-Кепітел" (далі - позичальник, відповідач) було укладено Договір позики № 05/05-1П (далі - Договір), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти (далі - позика) в розмірі, встановленому цим Договором, а позичальник зобов`язується використати їх за цільовим призначенням і повернути у визначений Договором строк. Сума позики за цим Договором складає 3 000 000,00 грн.

У пунктах 1.3, 1.4 Договору сторони погодили, що за користування позикою позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю проценти за ставкою 15 % річних. Проценти за користування позикою, передбачені п. 1.3 Договору, нараховуються позикодавцем щомісячно та сплачуються позичальником в кінці строку Договору. Під час розрахунку процентів за наданими позичальнику коштами використовується метод "факт"/365, за яким кількість днів у місяці визначається фактична, а в році - умовна (365 днів).

За умовами пункту 2.2 Договору позикодавець зобов`язався надати позику (її частину) протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання заявки позичальника відповідно до п. 2.1 цього Договору.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, в якості поворотної відсоткової позики, ним було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 3 000 000,00 грн.

Пунктами 3.1, 3.2 Договору передбачено, що строк користування позикою позичальником починає свій перебіг з моменту перерахування грошових коштів (першого траншу) і закінчується 05.05.2019. Строк повернення отриманої суми позики та процентів за її користування встановлюється не пізніше 05.05.2019.

У пункті 4.1 Договору позичальник зобов`язався повернути отриману суму позики та проценти за її користування не пізніше терміну, зазначеного в п. 3.2 Договору.

Згідно з п. 5.1 Договір набуває чинності з моменту перерахування позичальнику позики (першого траншу) та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.

28.12.2018 сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Договору, в якій погодили викласти пункти 3.1 та 3.2 в наступних редакціях, а саме: строк користування позикою позичальником починає свій перебіг з моменту перерахування грошових коштів (першого траншу) і закінчується 31.12.2019. Строк повернення отриманої суми позики та процентів за її користування встановлюється не пізніше 31.12.2019. Крім того, сторони дійшли згоди викласти пункт 1.3 в наступній редакції: за користування позикою позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю проценти за ставкою 15 % річних. З 01.01.2019 позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю проценти за ставкою 18 % річних.

27.12.2019 сторони уклали Додаткову угоду № 2 до Договору, в якій погодили викласти пункти 3.1 та 3.2 в наступних редакціях, а саме: строк користування позикою позичальником починає свій перебіг з моменту перерахування грошових коштів (першого траншу) і закінчується 31.12.2020. Строк повернення отриманої суми позики та процентів за її користування встановлюється не пізніше 31.12.2020.

З огляду на те, що відповідач не повернув суму позики, а також не сплатив проценти за користування позикою, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь позику в сумі 3 000 000,00 грн та проценти за користування позикою в сумі 1 377 123,29 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором позики, який підпадає під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Суд встановив, що позивачем було виконано взяті на себе зобов`язання за Договором та перераховано на рахунок відповідача, в якості поворотної відсоткової позики, грошові кошти в сумі 3 000 000,00 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 70 від 05.05.2018.

Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України унормовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пунктів 1.3, 1.4, 3.1, 3.2, 4.1 Договору, з урахуванням Додаткових угод № 1 від 28.12.2018 та № 2 від 27.12.2019 до Договору, зобов`язання щодо повернення суми позики, а також процентів за користування позикою мало бути виконане відповідачем не пізніше 31.12.2020.

Приймаючи до уваги умови укладеного сторонами Договору, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором є таким, що настав.

Судом перевірено розрахунок процентів за користування позикою і визнано його обґрунтованим та арифметично вірним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів на підтвердження повернення відповідачем суми позики, а також сплати позивачу процентів за користування позикою суду не надано.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає позика в сумі 3 000 000,00 грн та проценти за користування позикою в сумі 1 377 123,29 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 65 656,85 грн, відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 6 000,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано Договір про надання професійної правничої допомоги № 07/2021 від 05.05.2021, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Право та справедливість", Акт приймання-передачі наданих послуг від 11.05.2021 за вказаним договором на суму 6 000,00 грн, платіжне доручення № 716 від 11.05.2021 на суму 6 000,00 грн, а також на підтвердження статусу адвоката Лисича Ю.В. - Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5648/10 від 28.04.2016 та Витяг з Єдиного реєстру адвокатів України серії АІ №004135.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надіслано відповідачу вищезазначені докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката.

Втім, відповідач у встановленому процесуальним законом порядку клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката не подав.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

З огляду на вищенаведене, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 6 000,00 грн, відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, також покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська Мрія-Кепітел" (Україна, 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 23А; ідентифікаційний код: 40853288) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Оптимум" (Україна, 79008, Львівська обл., м. Львів, вул. Лисенка М., буд. 38/8; ідентифікаційний код: 37567735), яке діє в інтересах та за рахунок Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу "Львівська Мрія-Інвест", позику в сумі 3 000 000 (три мільйони) грн 00 коп., проценти за користування позикою в сумі 1 377 123 (один мільйон триста сімдесят сім тисяч сто двадцять три) грн 29 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 65 656 (шістдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят шість) грн 85 коп. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 20.09.2021.

Суддя О.В. Нечай