ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.08.2021 Справа № 905/288/20

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі судді Гур`євій М.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Центральна збагачувальна фабрика Мирноградська, м.Мирноград Донецької області,

до відповідача: Державного підприємства Мирноградвугілля, м.Мирноград Донецької області,

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, м.Харків,

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства енергетики та захисту довкілля України, м.Київ,

про визнання договорів оренди укладеними на новий строк,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від третьої особи 1: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

від третьої особи 2: не з`явився,

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство Центральна збагачувальна фабрика Мирноградська, м.Мирноград Донецької області, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства Мирноградвугілля м.Мирноград Донецької області, про визнання договорів оренди №179 та №180 від 01.12.2000 укладеними на новий строк, а саме: на 2 роки 360 днів з моменту закінчення терміну їх дії.

Позов мотивовано наявністю у Державного підприємства Мирноградвугілля переважного права на укладення договорів оренди на новий строк, у зв`язку з чим керуючись приписами ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України до спливу строку договорів позивач повідомив орендодавця відповідної категорії об`єктів оренди про намір укласти договори на новий строк. Позивач стверджує, що отримана відмова укласти договори оренди на новий строк без будь-яких причин та мотивів є фактичним невизнанням його переважного права орендаря, що і призвело до звернення з позовом за захистом свого порушеного права.

Одночасно посилаючись також на норми ст. 764 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар спірного майна у позові вказує на те, що на момент надіслання відповідачем позивачу листа №1-30 від 11.01.2020 про звільнення спірних приміщень договори оренди вже вважалися поновленими на новий строк. За доводами Приватного акціонерного товариства Центральна збагачувальна фабрика Мирноградська, оскільки строк дії спірних договорів додатковими угодами був продовжений до 31.12.2019, на момент повідомлення Регіональним відділенням Фонду державного майна України листом від 12.02.2020 про припинення роботи по укладанню договорів оренди встановлений законом місячний строк після закінчення строку дії договорів вже сплив, за наслідками чого спірні договори оренди вже вважались продовженими на строк, який був раніше встановлений цими договорами.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.02.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/288/20; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях та Міністерство енергетики та захисту довкілля України.

07.02.2020 до господарського суду Донецької області від позивача надійшла заява №46 від 03.02.2020 про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою суду від 10.02.2020 відмовлено.

03.03.2020 на електрону адресу суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву №4-18 від 28.02.2020, відповідно до яких пролонгація договорів не входить до компетенції відповідача, оскільки Державне підприємство Мирноградвугілля вже не вправі укладати договори оренди від імені регіонального відділення Фонду державного майна.

Враховуючи, що письмові заперечення з боку відповідача не були скріплені електронним цифровим підписом відповідно до вимог ст.7 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг, таке звернення не підлягає оцінки судом в порядку господарського процесуального законодавства України.

Суд продовжував відповідачу строк на надання оформленого належним чином за підписом уповноваженої особи або з накладенням ЕЦП відзиву на позов разом з доказами направлення позивачу, однак відповідач не скористався своїм правом.

05.03.2020 через канцелярію суду від представника третьої особи-1 надійшли пояснення по справі, відповідно до яких внаслідок отримання від Міністерства енергетики та захисту довкілля України відмови у наданні дозволу на укладання договору оренди державного майна Регіональне відділення Фонду державного майна України припинило роботу по укладанню договору оренди спірного державного майна, про що листом від 12.02.2020 було повідомлено як позивача так і балансоутримувача (відповідача). Третя особа-1 зазначила, що її дії відповідали вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

17.03.2020 через канцелярію суду від третьої особи-2 надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких вважає вимогу позивача про визнання договорів укладеними на новий строк такою, що не відповідає нормам законодавства. Позиція мотивована тим, що додатковими угодами строк дії договорів №179 та №180 було продовжено до 31.12.2019, в свою чергу до спливу місячного строку з дня закінчення строку дії договорів відповідач 11.01.2020 надіслав позивачу заперечення проти продовження договірних відносин, відтак договори оренди не були поновлені автоматично.

Крім того, Міністерство енергетики та захисту довкілля України у поясненнях підтвердило, що договори оренди державного нерухомого майна від 01.12.2000 №179 та №180 між позивачем та відповідачем як балансоутримувачем були укладені за узгодженням з регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області.

Також третя особи-2 звертає увагу, що через зміни у законодавстві Міністерство енергетики та вугільної промисловості України листом від 02.11.2018 №04/12-9343 повідомило позивача та відповідача про те, що дія означених договорів оренди не може бути продовжена й орендні правовідносини мають бути приведені до вимог чинного законодавства шляхом укладання договорів з регіональним відділенням Фонду державного майна України в Донецькій області, разом з цим всупереч цій вимозі між позивачем та відповідачем були укладені Додаткові угоди від 26.12.2018 поро продовження дії договорів до 31.12.2019.

Враховуючи в тому числі клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання поза межами визначеного терміну карантину, введення карантинних заходів на території України, розгляд справи судом відкладався.

13.10.2020 від представника третьої особи-1 через канцелярію суду надійшли пояснення по справі, у яких стверджує, що за отриманням погодження розміру орендної плати позивач до регіонального відділення Фонду державного майна України не зверталось.

15.10.2020 у судовому засіданні представник позивача надав суду письмові пояснення б/н від 15.10.2020, у яких, звертає увагу на те, що ані відповідач, ані треті особи не заперечують проти дії спірних договорів оренди до 31.12.2019р. Позивач наполягає на тому, що оскільки лист №11-03-01-01172 від 12.02.2020 про припинення роботи по укладання договору оренди позивач отримав від третьої особи-1 як орендодавця вже після спливу встановленого законом місячного строку, наслідком чого є автоматичне продовження дії спірних договорів оренди в порядку ст. 764 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.10.2020 суд змінив найменування третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство енергетики та захисту довкілля України, м.Київ на Міністерство енергетики України м.Київ, а також вирішив закрити підготовче провадження тапризначив справу №905/288/20 до судового розгляду по суті.

19.01.2021 через канцелярію суду позивач звернувся до суду із клопотанням б/н від 18.09.2021 про приєднання до матеріалів справи копій Додаткових угод від 26.12.2018 до договорів №179, №180 від 01.12.2000.

Ухвалою господарського суду від 19.01.2021 судом вирішено повернутися на стадію підготовчого провадження у справі.

10.02.2021 через канцелярію суду від представника третьої особи-1 надійшло клопотання б/н, б/д про долучення до матеріалів справи документів на виконання ухвали суду від 19.01.2021.

11.02.2021 через офіційну електронну пошту господарського суду Донецької області від представника позивача надійшли письмові пояснення б/н від 11.02.2021 на виконання ухвали суду від 19.01.2021, у яких зазначив, що погодження з регіональним відділенням Фонду державного майна України в Донецькій області Додатку №2 до договору №180 від 01.12.2000р. "Розрахунок оплати за перший місяць оренди державного нерухомого майна" відбулося в порядку, встановленому діючим на той час законодавством, однак надати вказаний додаток позивач не має можливості через обмеження в доступі до спірних орендованих приміщень.

15.02.2021 через канцелярію суду від представника третьої особи-2 надійшли письмові пояснення на виконання попередніх ухвал суду. Зокрема, за твердженнями вказаної третьої особи договори оренди від 01.12.2000 №179 та №180 укладені за узгодженням з регіональним відділенням Фонду державного майна України в Донецькій області.

01.03.2021 через канцелярію суду від представника третьої особи-1 надійшли письмові пояснення б/н від 01.03.2021, у яких стверджує, що регіональним відділенням не погоджувався розмір орендної плати до договору оренди №180 від 01.12.2000.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 01.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №905/288/20 до судового розгляду по суті на 26.11.2020 року.

Ухвалою господарського суду від 19.01.2021 відкладено розгляд справи по суті на 19.08.2021 року.

19.08.2021 у судове засідання представники учасників справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Приймаючи до уваги, що явка представників учасників справи у судове засідання 19.08.2021 не була визнана судом обов`язковою, а також розумність строків розгляду справи, відсутність підстав для відкладення розгляду справи по суті, суд вирішив розглянути справу по суті за наявними у ній матеріалами за відсутності представників учасників справи.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

01.12.2000 між шахтою імені А.Г.Стаханова п/о Красноармійськвугілля (орендодавець) та Асоціацією фінансових, промислових і торгівельних підприємств Донбаський розрахунково-фінансовий центр (орендар) укладено договір оренди №179 (далі договір 1), відповідно до п.1.1. якого орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти в оренду державне майно загальною площею 864кв.м. (корпус допоміжних приміщень шахти), розміщене за адресою: Донецька область, м.Димитрів, вул.Шоссейна, що знаходиться на балансі шахти ім. А.Г.Стаханова для розміщення виробничих об`єктів ЦЗФ «Комсомольська». Вартість державного майна, що передається в оренду складає: експертна оцінка основних фондів на 01.07.2000 115200грн без ПДВ.

Передача майна в оренду не тягне за собою передачу орендарю права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, орендар володіє і користується ним протягом строку оренди (п.2.1. договору 1).

У п.2.3. вказаного договору сторони дійшли згоди, що передача майна в оренду здійснюється по акту приймання-передачі, який є додатком №1 до даного договору.

Орендар, зокрема, зобов`язався, використовувати орендоване майно у відповідності до його призначення і умовам даного договору; своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату у відповідності до діючого законодавства; при закінченні даного договору повернути орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням фізичного зносу (п.п.5.1.1., 5.1.2., 5.1.4. договору 1).

Орендодавець, зокрема, зобов`язався, передати орендару в оренду державне майно згідно розділу 1 по акту прийому-передачі майна, який підписується одночасно з даним договором (п.5.3.1. договору 1).

За умовами п.5.4.3. договору 1 орендодавець, зокрема, має право виступати з ініціативою по внесенню змін до договору оренди або по достроковому розірванню у випадку погіршення стану орендованих приміщень внаслідок неналежного використання орендарем або невиконання умов даного договору (п.5.4.3. договору 1).

Згідно з п. 7.1 вказаний договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2008.

Сторони договору у п.7.2. договору дійшли згоди, що договір може бути змінений, розірваний або продовжений тільки за згодою сторін. Зміни, доповнення або продовження строку дії договору оформлюються додатковою угодою, підписаною сторонами. Розірвання договору здійснюється у відповідності до діючого законодавства. Одностороння відмова від виконання умов даного договору і від внесення змін не допускається.

Так, між позивачем та відповідачем 30.12.2003 було укладено Додаткову угоду до договору, якою дійшли згоди продовжили сторок його дії до 31.12.2018.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.12.2018 між орендарем, Приватним акціонерним товариством Центральна збагачувальна фабрика Мирноградська, та орендодавцем, Державним підприємством "Мирноградвугілля", була укладена Додаткова угода до договору №179 та №180 від 01.12.2000, якою продовжено строк його дії до 31.12.2019.

У якості Додатку №2 до договору 1 затверджений розрахунок оплати за перший місяць оренди державного нерухомого майна, яке знаходиться на балансі шахти імені А.Г.Стаханова п/о Красноармійськвугілля

Відповідно до наявного в матеріалах акту приймання-передачі державного майна шахти імені А.Г.Стаханова п/о Красноармійськвугілля від 01.12.2000 була здійснена передача в оренду приміщення площею 864кв.м. згідно договору оренди №179 від 01.12.2000.

01.12.2000 між Шахтою імені А.Г.Стаханова п/о Красноармійськвугілля (орендодавець) та Асоціацією фінансових, промислових і торгівельних підприємств Донбаський розрахунково-фінансовий центр (орендар) укладено договір оренди №180 (далі договір 2), відповідно до п.1.1. якого орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти в оренду державне майно загальною площею 719кв.м. (АПК шахти), розміщене за адресою: Донецька область, м.Димитрів, вул.Шоссейна, що знаходиться на балансі шахти ім. А.Г.Стаханова для розміщення виробничих об`єктів ЦЗФ «Комсомольська». Вартість державного майна, що передається в оренду складає: експертна оцінка основних фондів на 01.07.2000 99554грн без ПДВ.

Пунктом 2.1. договору 2 передбачено, що передача майна в оренду те тягне за собою передачу орендарю права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, орендар володіє і користується ним протягом строку оренди.

За умовами п.2.3. вказаного договору передача майна в оренду здійснюється по акту прийомки-передачі, який є додатком №1 до даного договору.

Орендар, зокрема, зобов`язався, використовувати орендоване майно у відповідності до його призначення і умовам даного договору; своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату у відповідності до діючого законодавства; при закінченні даного договору повернути орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням фізичного зносу (п.п.5.1.1., 5.1.2., 5.1.4. договору 2).

В свою чергу, відповідно до п.5.3.1. договору 2 орендодавець, зокрема, зобов`язався, передати орендарю в оренду державне майно згідно розділу 1 по акту прийому-передачі майна, який підписується одночасно з даним договором.

Орендодавець, зокрема, має право виступати з ініціативою по внесенню змін до договору оренди або по достроковому розірванню у випадку погіршення стану орендованих приміщень внаслідок неналежного використання орендарем або невиконання умов даного договору (п.5.4.3. договору 2).

Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2018 (п.7.1. договору 2 в редакції Додаткової угоди від 30.12.2003).

За змістом п.7.2. договору 2 договір може бути змінений, розірваний або продовжений тільки за згодою сторін. Зміни, доповнення або продовження строку дії договору оформлюються додатковою угодою, підписаною сторонами. Розірвання договору здійснюється у відповідності до діючого законодавства. Одностороння відмова від виконання умов даного договору і від внесення змін не допускається.

Так, сторони договору 30.12.2003 уклали Додаткову угоду до договору, якою продовжили строк його дії до 31.12.2018.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.12.2018 між орендарем, Приватним акціонерним товариством Центральна збагачувальна фабрика Мирноградська, та орендодавцем, Державним підприємством "Мирноградвугілля", була укладена Додаткова угода до договору №180 від 01.12.2000, якою продовжено строк його дії до 31.12.2019.

У якості Додатку №2 до договору укладений розрахунок оплати за перший місяць оренди державного нерухомого майна, яке знаходиться на балансі шахти імені А.Г.Стаханова п/о Красноармійськвугілля.

За актом приймання-передачі державного майна шахти імені А.Г.Стаханова п/о Красноармійськвугілля від 01.12.2000 була здійснена передача позивачу в оренду приміщення площею 719кв.м. згідно договору оренди №180 від 01.12.2000.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.06.2012 внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи Асоціації фінансових, промислових і торгівельних підприємств Донбаський розрахунково-фінансовий центр на підставі рішення щодо реорганізації, внаслідок чого за кодом значиться Приватне акціонерне товариство Центральна збагачувальна фабрика Мирноградська; дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа - Асоціація фінансових, промислових і торгівельних підприємств Донбаський розрахунково-фінансовий центр, .

З огляду на зазначене, до позивача - Приватного акціонерного товариства Центральна збагачувальна фабрика Мирноградська перейшли права орендаря за спірними договорами.

Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 11 травня 2017 року №314 Державне підприємство "Красноармійськвугілля" (код за ) перейменовано у Державне підприємство "Мирноградвугілля".

Шахту імені А.Г.Стаханова надалі було перейменовано в Шахту "Капітальна", яка відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є відокремленим підрозділом Державного підприємства "Мирноградвугілля" (код ЄДРПОУ ВП: 33504964, місцезнаходження: 85322, Донецька обл., місто Мирноград, вул.. Соборна, будинок 1).

З огляду на зазначене, відповідач, Державне підприємство "Мирноградвугілля", є правонаступником орендодавця у договорах №179 та №180 від 01.12.2000.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №04/12-9343 від 02.11.2018, адресованого сторонам спірних договорів оренди, посилаючись на зміни редакції ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Міністерство повідомляло, що дія означених договорів оренди не може бути продовжена й орендні правовідносини мають бути приведені до вимог чинного законодавства шляхом укладання договорів оренди з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області у порядку, визначеному ст. 9 вказаного Закону.

За змістом позову, позивач маючи намір скористатися переважним правом на укладання договорів №179 та №180 від 01.12.2000 на новий строк, до спливу строку їх дії звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях з листом №1154 від 06.11.2019, у якому просив укласти договір оренди державного майна (нежитлових вбудованих приміщень за преліком загальною площею 1 581,2м2) з терміном дії договору 2 роки 360 днів, додавши до звернення в тому числі сам проект договору оренди.

Судом встановлено, що вказане звернення було отримано адресатом 13.11.2019, що підтверджується відбитком штемпеля про реєстрацію вхідної кореспонденції.

За наслідками розгляду вказаної заяви, листом №11-03-01-04030 від 21.11.2019 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях повідомило позивача про те, що відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» регіональним відділенням було направлено пакет документів до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України для отримання висновків про умови договору оренди, зокрема, щодо строку оренди та напрямку цільового використання зазначеного майна.

У підтвердження надіслання Регіональним відділенням Фонду державного майна України до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України листа від 15.11.2019 №07-03-01-03896 з переліком документів за наслідками звернення потенційного орендаря суду наданий список рекомендованих листів зі штемпелем органу поштового зв`язку від 18.11.2019.

Матеріалами справи підтверджується отримання 20.11.2019 третьою особою-2 листа від 15.11.2019 №07-03-01-03896, про що свідчить відбиток штемпеля про реєстрацію вхідної кореспонденції на вказаному листі.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №26/1.1-19.1-230 від 03.01.2020, адресованого регіональному відділенню Фонду державного майна України та Державному підприємству "Мирноградвугілля", Міністерство не дало згоду на передачу в оренду державного нерухомого майна, що обліковується на балансі відокремленого підрозділу «Шахта» Капітальна» Державного підприємства "Мирноградвугілля". Як свідчить відповідний штемпель на вказаному листі, останній отриманий відповідачем 08.01.2020, регіональним відділенням Фонду державного майна 31.01.2020.

У зв`язку з неотриманням дозволу на укладання договору оренди на спірні об`єкти оренди, за твердженнями третьої особи-1 у наданих через канцелярію суду 05.03.2020 та 13.10.2020 письмових поясненнях, регіональне відділення Фонду державного майна припинило роботу по укладанню договору оренди з позивачем, про що листом від 12.02.2020 №11-03-01-01172 було повідомлено позивача та балансоутримувача (відповідача).

Судом встановлено, що 13.01.2020 позивачем був отриманий лист від відповідача №1-30 від 11.01.2020, за змістом якого посилаючись на ті обставини, що майно Державного підприємства "Мирноградвугілля" є державною власністю та закріплюється за ним лише на праві господарського відання, відсутність згоди Міністерства енергетики та захисту довкілля України на передачу спірного майна в оренду позивача, повідомив Приватне акціонерне товариство Центральна збагачувальна фабрика Мирноградська про відсутність правових підстав для подальшого його перебування в орендованих ним приміщеннях, у зв`язку з чим просив позивача їх звільнити.

Не погодившись із обставинами відмови укласти спірні договори на новий строк, наголошуючи на порушенні свого переважного права на укладення спірних договорів на новий строк, стверджуючи також про автоматичне продовження дії спірних договорів оренди в порядку ст. 764 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України внаслідок відсутності заперечень орендодавця протягом визначеного законом місячного строку після закінчення строку дії договорів, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов наступних висновків:

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Зміна предмета позову означає зміну матеріально-правової вимоги до позивача. Зміна підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Предметом судового розгляду у даній справі є вимоги Приватного акціонерного товариства Центральна збагачувальна фабрика Мирноградська до Державного підприємства Мирноградвугілля про визнання договорів оренди №179 та №180 від 01.12.2000 укладеними на новий строк, а саме: на 2 роки 360 днів з моменту закінчення терміну їх дії.

У якості обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, товариство вказує на порушення свого переважного права на укладання договору оренди спірного майна на новий строк відповідно до приписів саме ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України внаслідок відмови за його зверненням в укладанні договорів оренди на новий строк без будь-яких причин та мотивів.

Дійсно, обрана позивачем форма позовної вимоги визнати договір укладеним на новий строк, а не продовженим, відповідає положенням ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України.

Одночасно за змістом позову та письмових пояснень від 15.10.2020 позивач вказує, що від третьої особи-1 як від орендодавця товариство отримало лист про припинення роботи по укладанню договору оренди вже після спливу встановленого законом місячного строку, наслідком чого є автоматичне продовження дії спірних договорів оренди в порядку ст. 764 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України.

Так, підстави пролонгації договорів оренди державного та комунального майна у вигляді так званої "мовчазної згоди" сторін вичерпно врегульовано положеннями ст. 764 Цивільного кодексу України, ст. 284 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Суд при цьому відзначає про повну нетотожність понять поновлення договору оренди на той самий строк та на тих же умовах відповідно до ст.764 Цивільного кодексу України та переважного права на укладення нового договору оренди відповідно до ст.777 Цивільного кодексу України.

Статтею 764 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.777 Цивільного кодексу України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Як свідчить судова практика, яка склалася при розгляді спорів, пов`язаних з правовідносинами щодо оренди державного та комунального майна (особливості правового регулювання яких закріплено в спеціальному Законі України "Про оренду державного та комунального майна"), необхідним є розмежування правового інституту пролонгації договору оренди нерухомого майна та правового інституту продовження договору оренди на новий строк внаслідок переважного права добросовісного орендаря, який (інститут) за своєю суттю полягає у наданні такому орендарю переваги орендодавцем у разі наявності пропозицій інших господарюючих суб`єктів.

Так, відповідно до судової практики є помилковим ототожнення правового інституту пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), який врегульовано положеннями статті 284 Господарського кодексу України, статті 764 Цивільного кодексу України, частиною другою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (чинного до 01.02.2020), який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правового інституту продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря (стаття 285 Господарського кодексу України, стаття 777 Цивільного кодексу України та частина третя статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"), сутністю якого є укладення договору оренди на новий строк, а не його автоматичне поновлення.

Відтак, при поновленні договору відбувається продовження договірних відносин після закінчення строку договору оренди, коли орендар продовжує користуватися майном і відсутні заперечення орендодавця протягом одного місяця. Цей договір поновлюється на той же строк та з умовами, що були передбачені у договорі оренди.

В свою чергу, переважне право на укладення договору оренди нерухомого майна перед іншими особами, які претендують на це ж майно, реалізується шляхом укладення нового договору оренди на погоджених з орендодавцем умовах, а не у зв`язку із продовженням користування орендарем майном та відсутністю заперечень орендодавця проти цього упродовж одного місяця після закінчення строку дії договору. Тобто сутністю переважного права є укладення договору оренди на новий строк зі встановленням умов за домовленістю сторін, а не його автоматичне продовження (поновлення). Наймач повинен повідомити наймодавця про своє переважне право у строк, визначений у договорі, або в розумний строк до закінчення строку договору найму.

Як вже зазначено, обрана позивачем форма позовної вимоги «визнати договір укладеним на новий строк», а не продовженим, відповідає положенням ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України.

Зокрема, як свідчить зміст позову, спірні правовідносини виникли внаслідок звернення позивача до третьої особи-1 з заявою укласти договір оренди орендованих позивачем приміщень на новий строк, до якої був доданий проект договору, зміст якого викладений в іншій редакції (новими умовами), ніж договори оренди №179 та 180 від 01.12.2000.

Виходячи зі змісту частини першої статті 777 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (чинного до 01.02.2020), якими врегульовано порядок та підстави набуття переважного права, поняття такого права орендаря означає надання йому переваги орендодавцем у разі наявності пропозицій інших господарюючих суб`єктів, що містять умови, рівні з умовами особи, яка наділена переважним правом. При цьому для набуття переважного права на укладення договору на новий строк недостатнім є належне виконання орендарем своїх обов`язків за попереднім договором оренди, оскільки іншими передумовами для реалізації такого права законодавство чітко визначає необхідність досягнення між сторонами домовленості щодо умов нового договору, рівність умов (пропозицій) особи, яка наділена переважним правом, з умовами (пропозиціями) іншого претендента на оренду, а також відсутність у власника наміру використовувати майно для власних потреб. У разі недосягнення сторонами відповідної домовленості переважне право припиняється (пункт 3 частини першої статті 777 Цивільного кодексу України).

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, постановах Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 923/854/17, від 03.12.2020 у справі № 910/8619/19, від 16.09.2020 у справі № 904/5126/19, від 03.06.2020 у справі № 916/1666/18, від 03.03.2020 у справі №916/1657/18.

Аналізуючи наведені положення ст. 777 Цивільного кодексу України, вказаною нормою було визначено алгоритм дій орендаря за наявності наміру скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк. Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною першою статті 777 вказаного Кодексу) повідомити про це орендодавця. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його укладення на новий строк.

У справі, що розглядається, орендоване майно є державною власністю, а тому на спірні правовідносини крім норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, які регулюють орендні правовідносини, поширюється також дія спеціальних норм Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який і регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній власності, а також відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання цього майна.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції з 22.06.2000 так і у редакції з 20.10.2019) передбачено, що фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону.

Згідно зі ст. 5 статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції на момент укладання спірних договорів) підприємства могли бути орендодавцями нерухомого майна з дозволу Фонду державного майна України, його регіональних відділень та представництв.

Відтак, на час укладання спірних договорів відповідач виступав у якості належної сторони договору орендодавця. Факт укладання спірних договорів оренди з боку відповідача за узгодженням з регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області учасниками справи не спростовується. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, укладені у якості Додатків до договорів №179 та №180 розрахунки орендної плати за перший місяць оренди спірного державного нерухомого майна узгоджені з начальником регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області (а.с. 18 том 1, а.с. 114 том 2).

Судом встановлено та не заперечується іншими учасниками справи, що строк дії укладених між сторонами договорів оренди нерухомого майна №179 та №180, з урахуванням додаткових угод до них, закінчився 31.12.2019. Доказів оскарження дій щодо продовження договірних відносин матеріали справи не містять.

Разом з цим, у зв`язку зі змінами в законодавстві, відповідно до ст. 5 статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо орендних відносин" №3269-VI від 21.04.2011 (набрав чинності 24.05.2011) орендодавцями можуть бути, зокрема:

- Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду партнерам наукових парків;

- підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Відтак, враховуючи орендовану позивачем площу державного майна, станом на час закінчення строку дії договорів оренди відповідач вже не мав повноважень вчиняти дії як належний орендодавець у спірних правовідносинах з пролонгації договірних відносин оренди державного майна, отже орендні правовідносини підлягали приведенню відповідно до вимог чинного законодавства шляхом укладання договорів оренди з регіональним відділенням Фонду державного майна.

Суд відзначає, що умовами договорів оренди №179 та №180 від 01.12.2000 не визначались строки повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк.

Разом з цим, судом встановлено, що позивач завчасно, до спливу строку кожного договору, заявив належному орендодавцю - регіональному відділенню Фонду державного майна України про намір реалізувати своє переважне право на укладання договорів оренди на новий строк (лист №1154 від 06.11.2019), проте третя особа-1 листом від 12.02.2020 повідомила про припинення роботи по укладанню договору оренди, 13.01.2020 відповідач направив позивачу лист з вимогою звільнити орендоване приміщення. У якості відмови від продовження договірних відносин зазначена лише одна підстава - відсутність згоди Міністерства енергетики та захисту довкілля України на передачу спірного майна в оренду позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що діючи відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача з заявою укласти договір оренди) третя особа-1 з додержанням встановленого п`ятиденного строку після дати реєстрації заяви позивача надіслала відповідний пакет матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном - Міністерству енергетики та захисту довкілля України (третя особа-2).

Міністерством енергетики та захисту довкілля України лист Регіонального відділення Фонду державного майна України був отриманий 20.11.2019, про що свідчить відбиток штемпеля про реєстрацію вхідної кореспонденції на вказаному листі.

Відповідно до приписів ч. 3 статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п`ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди.

Враховуючи вищевстановлені судом обставини надходження до Міністерства енергетики та захисту довкілля України надісланих третьою особою-1 документів 20.11.2019, строк надсилання Міністерством орендодавцеві висновків за результатами його звернення закінчився 05.12.2019.

Разом з цим, за наслідками розгляду поданих матеріалів третьою особою-2 була надана відповідь лише 03.01.2020, тобто з пропуском передбаченого законодавством п`ятнадцятиденного строку для надання висновку.

Як вже встановлено судом вище, вказана відповідь Міністерства енергетики та захисту довкілля України була отримана відповідачем 08.01.2020, регіональним відділенням Фонду державного майна 31.01.2020.

Як наслідок, позивач отримав від належного орендодавця відповідної категорії об`єктів оренди лист про припинення роботи по укладанню договору оренди з позивачем вже у лютому 2020 року, тобто орендодавець протягом двох місяців після закінчення строку дії спірних договорів оренди не надіслав позивачу своїх письмових заперечень щодо продовження користування майном.

Під час розгляду справи третя особа-1 пояснювала причини припинення роботи по укладанню договору оренди з позивачем лише підставою відсутності згоди третьої особи-2 на передачу спірного майна в оренду позивача.

Згідно з ч.1 ст. 285 Господарського кодексу України орендар має переважне право перед іншими суб`єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Крім того за ч. 2, 3 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

За змістом правової позиції Верховного Суду України, що викладена постановах Верховного Суду від 18.06.2018 по справі № 908/1388/17 та від 04.09.2018 по справі № 925/1223/17, переважне право наймача на продовження орендних відносин, передбачене ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», може бути припинено лише за умови використання орендодавцем орендованого майна для власних потреб у майбутньому, про що орендодавець повинен письмово попередити орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Суд приймає до уваги, що за час дії спірних договорів позивачу не направлялись зауваження щодо неналежного їх виконання чи використання майна не за цільовим призначенням (в матеріалах справи такі докази відсутні), до закінчення строку дії договорів ні орендодавець, ні власник орендованого майна не заявляли про відмову в пролонгації таких договорів, не повідомляли користувача про намір використання майна для власних потреб, докази протилежного в справі відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Вищевикладене та положення ч.1 ст.41 Конституції України, ч.ч.1,2 ст. 319 Цивільного кодексу України свідчать, що право вибору власника здавати своє майно в оренду чи використовувати для власних потреб є повним, безумовним та необмеженим.

Разом з тим, за наявності наміру передати майно в оренду та наявності попереднього орендаря, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, за інших рівних умов право вибору орендодавцем орендаря прямо обмежено передбаченим ч.1 ст.285 Господарського кодексу України та ч.1 ст.777 Цивільного кодексу України переважним правом такого попереднього орендаря.

Дане обмеження узгоджується з загальним положенням ч.2 ст.319 Цивільного кодексу України, згідно якої власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Таким чином, в окремих випадках розсуд власника може бути обмежений законом, як в даному випадку ч.1 ст.285 Господарського кодексу України та ч.1 ст.777 Цивільного кодексу України.

З урахування викладеного, у своїй постанові від 18.01.2018 у справі №910/12017/17 колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що «прямо протирічать наведеним ч.1 ст.285 Господарського кодексу України та ч.2 ст.319, ч.1 ст.777 Цивільного кодексу України висновки суду першої та апеляційної інстанції, що право вибору орендодавцем орендаря є також повним та необмеженим, а тому мотиви відмови орендодавця від укладення нового договору оренди в даному разі не мають ніякого значення».

При цьому колегія суддів касаційної інстанції в постанові по справі №910/12017/17 погодилась з викладеними Верховним Судом України у постановах №911/1707/15 (3-312гс16.doc) від 25 травня 2016 року, №6-219цс14 від 25 лютого 2015 правовими висновками про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ст.777 Цивільного кодексу України, матиме місце при укладенні договору оренди:

- із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

- у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

- укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб.

Колегія суддів у постанові по справі №910/12017/17 конкретизувала, що порушенням переважного права орендаря буде також укладення договору з новим орендарем на умовах, які були б прийнятними для попереднього орендаря. Адже ці нові умови мають бути доведені в чіткій та конкретній формі попередньому орендарю, щоб останній міг зробити такий же чіткий та конкретний вибір: прийняти ці умови і скористатися своїм переважним правом на укладення нового договору або відмовитися від таких умов і на цьому його переважне право припиняється.

Баланс захисту прав орендодавця та орендаря в тому і полягає, що:

- власник-орендодавець захищений правом вибору, здавати або не здавати своє майно в оренду, та правом змінювати умови договору при його переукладенні на новий строк;

- орендар, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, захищений тим, що за прийнятності для нього нових умов, саме він має переважне право укладення нового договору перед будь-якими іншими особами.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, з`ясування питання, з якої саме конкретно підстави позивачу було відмовлено в укладенні договору оренди на новий строк має вирішальне значення.

Так, у разі з`ясування, що майно буде знову передаватися в оренду, це свідчитиме про порушення власником вимог, встановлених ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Використання ж об`єкту оренди власником майна для власних потреб фактично унеможливлює в подальшому визнання за орендарем переважного права на оренду майна.

Суд, дослідивши зміст листа Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 03.01.2020 №26/1.1-19.1-230 з метою оцінки та висновку з якої конкретно підстави позивачу було відмовлено в укладанні договору на новий строк, встановив відсутність в ньому посилань на будь-які обставини, які призвели до відмови у передачі позивачу в оренду державного нерухомого майна, що обліковується на балансі відокремленого підрозділу «Шахта Капітальна» Державного підприємства «Мирноградвугілля».

У наданих під час слухання справи письмових поясненнях третя особа-2 не вказувала на жодну з обставин, наслідком яких стала відмова у згоді на укладання договорів оренди на новий строк. Під час судових засідань представник Міністерства за наслідками з`ясування судом причин такої відмови лише висловив позицію що законодавством не передбачено обов`язок наводити обґрунтування мотивів такої відмови.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності.

Реалізація наданих позивачеві Законом України "Про оренду державного та комунального майна" прав, зокрема, права на пролонгацію договору, повинна гарантувати йому вільне володіння тими майновими правами, яких він уже набув в силу закону, що сприятиме юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси сторін спору та відповідатиме принципам застосування статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України та яка захищає майнові інтереси сторін до тієї ж міри, як право власності на речові права.

Самого права на пролонгацію договору оренди сторона позбавлена бути не може, оскільки воно гарантовано нормою закону імперативно.

Так, у п. 35 постанови від 18.01.2018 у справі №910/12017/17 Верховний Суд наголосив, що неврахування судами переважного перед іншими особами права наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, на укладання договору найму на новий строк, свідчить про ігнорування національними судами практики Європейського суду з прав людини у розрізі захисту права власності та є підставою для констатації порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у справі "Стрейтч проти Сполученого Королівства", суд дійшов висновку, що заявника слід вважати особою, яка мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження строку оренди, і - в цілях статті 1 Першого протоколу - таке законне сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих йому муніципалітетом Дорчестера за орендним договором (пункт 35).

Виходячи з положень Цивільного кодексу України, відповідно до якої права та обов`язки сторін виникають з актів цивільного законодавства та укладеного договору, ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", можна дійти висновку про те, що у зв`язку з відсутністю доказів направлення власником майна за 3 місяці до закінчення строку дії договорів оренди заяви про намір використовувати об`єкт оренди для власних потреб, позивач має переважне право перед іншими потенційними орендарями на укладання договору на новий строк, враховуючи наявність обставин, з якими закон пов`язує виникнення такого права.

З огляду на обставини справи, приймаючи до уваги факт сталих договірних відносини оренди тривалістю 19 років, суд вважає, права позивача є порушеними.

Разом з тим, позовні вимоги заявлені до Державного підприємства Мирноградвугілля.

Виходячи зі змісту самого позову, а також приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, підставою для звернення з даним позовом є відмова від укладання із позивачем договорів оренди на новий строк, у зв`язку з чим позивач просить суд захистити його порушене переважне право орендаря.

Статтею 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції станом на час спірних правовідносин з укладання договору на новий строк) передбачено, що фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону.

Як вже встановлено судом вище, за приписами законодавства станом на час закінчення строку договорів оренди №179, №180 відповідач вже не мав права укладати договори оренди від імені належного орендодавця регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях.

За наслідками звернення до належного орендодавця позивачу і було відмовлено у в укладенні договору оренди на новий строк.

Стаття 8 вказаного вище Закону передбачає право заінтересованої особи звернутися за захистом своїх інтересів до суду у разі відмови в укладенні договору оренди, а також неодержання відповіді у встановлений термін.

Відтак позивач може пред`явити позов до іншої сторони про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом ст.48 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача (співвідповідача) у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який має право подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ГПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У даному спірному випадку заявлений у позові як відповідач Державне підприємство Мирноградвугілля є лише балансоутримувачем спірного державного майна, що не заперечується учасниками справи, і в силу імперативних вимог закону не є тією особою, яка може виступати у спірних правовідносинах у якості орендодавця, відтак пролонгація договорів не входить до компетенції відповідача.

Належним відповідачем у спорі щодо визнання договорів оренди укладеними на новий строк має бути особа, яка оспорює або не визнає таке право.

З огляду на викладене, Державне підприємство Мирноградвугілля є неналежним відповідачем у цій справі.

У той же час позивач не скористався своїм правом на подання заяви про заміну неналежного відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача. Між тим, суд не вправі з власної ініціативи замінювати неналежного відповідача, або залучати до участі у справі третю особу, оскільки для цього необхідна подання вмотивованої заяви позивача у порядку та строки, передбачені ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, в позовних вимогах до Державного підприємства Мирноградвугілля слід відмовити.

Судові витрати, за приписами ст.129 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 42, 50, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238 ГПК України господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову - відмовити.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

У судовому засіданні 19.08.2021 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.08.2021.

Суддя Ю.В. Макарова