ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 року м.Дніпро Справа № 908/1206/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.

при секретарі судового засідання: Колесник Д.А.

за участю представників сторін:

від ОСОБА_1 : Черкашин Іван Іванович, адвокат, ордер серії АР №1051346 від 13.09.2021 року;

від ТОВ ТБ "Ексім Трейдінг": Машко Ганна Ігорівна, адвокат, ордер серії АР №1056462 від 29.07.2021 року;

від апелянта: Валько Віталій Сергійович, адвокат

розглянувши апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Лермонтово" на рішення господарського суду Запорізької області від 11.02.2021 року (повний текст складено 26.02.2021 року) та на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 26.02.2021 року у справі №908/1206/20 (суддя Колодій Н.А. )

за позовом позивача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "ЕксімТрейдінг" (69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, б.26-а, офіс 115)

позивача-2 Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Лермонтово" (69035, м.Запоріжжя, вул. Волгоградська, б.26-а)

про визнання протиправними та скасування рішення загальних зборів від 07.09.2018 року (протокол № 1/18/зз) та від 19.09.2019 року (протокол № 2/19/зз) в частині встановлення розміру загальних внесків на утримання багатоквартирного будинку,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області 11.02.2021 року у справі №908/1206/20 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "ЕксімТрейдінг", фізичної особи ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Лермонтово" про визнання недійсним рішення загальних зборів від 07.09.2018 року та від 19.09.2019 року в частині встановлення розміру загальних внесків на утримання багатоквартирного будинку задоволено в повному обсязі.

Визнано недійсним рішення загальних зборів від 07.09.2018 року (протокол загальних зборів № 1/18/зз від 07.09.2018 року) по четвертому питанню порядку денного в частині встановлення щомісячних внесків на утримання (обслуговування) будинку та прибудинкової території, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , для власників фізичних або юридичних осіб, що використовують належне їм приміщення в комерційних цілях в розмірі 15,00 грн. за метр квадратний.

Визнано недійсним рішення загальних зборів від 19.09.2019 року (протокол загальних зборів № 2/19/зз від 19.09.2019 року) по сьомому питанню порядку денного в частині встановлення розміру внесків за управління та обслуговування будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 для житлових/нежитлових приміщень, які використовуються для розміщення офісів, контор, торгових організацій для інших господарських або підприємницьких цілей, в розмірі 25,00 грн. за метр квадратний.

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Лермонтово" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "ЕксімТрейдінг" та фізичної особи ОСОБА_1 8 408,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення мотивовано наступними доводами:

- положення ст.20 Закону України "Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку" та ч.2 ст.7 Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" не розділяють при нарахуванні витрат на утримання будинку залежність від типу нерухомості; єдиним критерієм, визначеним законодавцем, є частка в загальній площі приміщень; такий же принцип закріплено в п.5 Розділу IV Статуту відповідача;

- прийняті загальними зборами учасників ОСББ "Лермонтово" 07.09.2018 року та 19.09.2019 року рішення, які оформлені відповідними протоколами №1/18/зз та №2/19/зз, затвердили різні розміри внесків за управління та обслуговування будинку для житлових та нежитлових приміщень, які використовуються в комерційних цілях;

- необхідність встановлення різного розміру внесків відповідачем не обгрунтовано, законодавчо не передбачено, а посилання ОСББ "Лермонтово" на обовязковість рішень Загальних зборів та виключної компетенції останніх приймати рішення щодо встановлення внесків на обслуговування прибудинкової території суд відхиляє з огляду на те, що згідно ст.18 Закону України "Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку" обєднання має забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов та порядку володіння спільною власністю та розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна; а згідно положень ст.21 вказаного Закону Загальні збори обєднання, встановлюючи порядок сплати перелік та розміри внесків і платежів співвласників, повинні керуватися Статутом і законодавством, а не лише окремими приписами, що встановлюють повноваження цих зборів;

- збори співвласників не можуть приймати рішення, яким встановлювати для співвласників обовязок забезпечувати належне утримання спільного майна всупереч положень ч.2 ст.7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Суд відхилив доводи позивачів щодо порушення порядку проведення зборів ОСББ "Лермонтово" за недоведеністю та посилання відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові по справі №910/6471/18 , зазачивши про те, що вказані в ній висновки стосуються спору щодо власників нежитлових приміщень, а також визнав безпідставним посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності із зверненням до суду щодо оскарження протоколу № 1/18/зз від 07.09.20218 року.

Додатковим рішенням господарського Запорізької області від 26.02.2021 року у справі №908/1206/20 заяву Фізичної особи ОСОБА_1 про відшкодування за рахунок відповідача 11500,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено.

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Лермонтово" (69035, м.Запоріжжя, вул. Волгоградська, б.26-а, ) на користь Фізичної особи ОСОБА_1 (адреса реєстрації ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , поштова адреса: АДРЕСА_3 ) 11500,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Обгрунтовуючи додаткове рішення, суд зазначив, що вимоги позивача-1 про стягнення з відповідача 11500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за договором про надання правничої (правової) допомоги від 02.01.2020 року є обгрунтованими.

Матеріалами справи №908/1206/20 підтверджується, що інтереси позивача 2 - ОСОБА_1 у суді представляла адвокат Плецька Юлія Вікторівна, партнер Адвокатського об`єднання "ЛЕГЕС", повноваження якої підтверджуються відповідним ордером, долученим до матеріалів справи.

Враховуючи те, що доцільність звернення із даною заявою та остаточні розрахунки за надану правничу допомоги між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням "ЛЕГЕС" були здійснені вже після проведення 11.02.2021 року судового засідання та постановлення судового рішення по справі, позивач 2 звернувся до суду із даною заявою про постановлення додаткового рішення та надав суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу наступні докази (в копіях):

- договору про надання правничої (правової) допомоги, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС» 02.01.2020 року;

- рахунку АО "ЛЕГЕС" №17/11 від 26.11.2020 року на суму 11 500,00 грн.;

- меморіального ордеру №91057112.1 від 27.11.2020 року про сплату 11 500,00 грн.;

- акту приймання-передачі послуг від 26.11.2020 року на суму 11 500,00 грн.

Зазначені вище докази подаються суду в межах строку, встановленого частиною восьмою статті 129 ГПК України, з дотриманням необхідних вимог, в т.ч. шляхом повідомленням в судових дебатах про намір позивачів про стягнення понесених в ході розгляду даної справи судових витрат.

Суд зазначив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; а також предметом позовних вимог та строку розгляду справи, а тому підлягає стягненню з відповідача.

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням господарського Запорізької області, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Лермонтово" оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що:

- суд невірно застосував норми Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", оскільки дія цього Закону не розповсюджується на правовідносини сторін у справі, допустив порушення норм ст.ст. 382, 385 Цивільного кодексу України та норм Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

- задовольняючи позовні вимоги, суд не врахував наведені вище приписи законодавства та не спростував надані відповідачем доводи та докази, що спірні пункти рішень приймалися відповідно до вимог ч.2 ст. 12 Закону N 417-VIII, яка регулює порядок розподілу між співвласниками витрат на управління багатоквартирним будинком та за якою витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

- оскаржуваним рішенням суд порушив права інших співвласників та не застосував строки позовної давності.

Доводи щодо додаткового рішення суду від 26.02.2021 року апелянт в поданій скарзі не зазначає.

Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення господарського суду Запорізької області по справі №908/1206/20 від 11.02.2021 року та додаткове рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/1206/20 від 26.02.2021 року.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Ексім-Трейдінг" та ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Стягнути з позивачів на користь відповідача судові витрати, у тому числі витрати на правову (правничу) допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 спростовує доводи скаржника. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

ТОВ "Торговий будинок "ЕксімТрейдінг" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає на безпідставність доводів скаржника. Вважає рішення та додаткове рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просить залишити їх без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, сторонами не оспорюється наступне:

Позивач-1 є власником квартири загальною площею 345,2 кв.м в будинку за адресою: АДРЕСА_4 . (том 1 а.с.19).

Позивач -2 є власником нежитлового приміщення за цією ж адресою загальною площею 270,6 кв.м. та квартир загальною площею 323,32 кв.м та 66,9 кв.м. (том 1 а.с.20-22).

Згідно Статуту відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Лермонтово" створене власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 (том 1 а.с.37-50).

07.09.2018 року відбулися Загальні збори учасників ОСББ "Лермонтово", які були оформлені протоколом №1/18/зз від 07.09.2018 року (том 1 а.с.26-27).

На розгляд зборів було винесено ряд питань, зокрема питання 4 визначення бюджету (кошторису) ОСББ "Лермонтово" на 2018 фінансовий рік та його затвердження (у тому числі визначення розмірів внесків співвласників).

По даному четвертому питанню зборами було прийнято рішення про затвердження бюджету (кошторису) ОСББ "Лермонтово" на 2018 рік згідно додатку до протоколу.

Вирішено затвердити розмір щомісячних внесків (платежів) співвласників в сумі:

- 7.00 грн. за кв. м. для власників фізичних осіб, що використовують належне їм приміщення як житлове;

- 15,00 грн. за кв.м. для власників фізичних або юридичних осіб, що використовують належне їм приміщення в комерційних цілях.

Наступні Загальні збори співвласників ОСББ "Лермонтово" відбулися 19.09.2019 року, що підтверджується протоколом № 2/19/зз від 19.09.2019 року (том 1 а.с.30-34).

На розгляд вказаних Загальних зборів також було поставлено питання 7 порядку денного про затвердження внеску за управління та обслуговування будинку для житлових/нежитлових приміщень, які використовуються в комерційних цілях.

По даному питанню вирішили затвердити з 01.10.2019 року новий розмір внесків за управління та обслуговування будинку для житлових/ нежитлових приміщень, які використовуються в комерційних цілях (для розміщення офісів, контор, торгових організацій, для інших господарських або підприємницьких цілей) у розмірі 25,00 грн. за кв.м., який сплачується до 20-го числа місяця, який слідує за розрахунковим.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" вищим органом управління об`єднання є загальні збори, які (у тому числі) приймають рішення про визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.

Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.

Звернувшись до суду з позовом про визнання згаданих вище рішень Загольних зборів ОСББ "Лермонтово" протиправними, заявляючи про їх скасування, позивачі зазначали на те, що рішення суперечать приписам ст. 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", оскільки ці норми закону вказують на те, що частка співвласника не залежить від виду нерухомого майна, належного цій особі, а тільки від площі цього майна і витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встанолюються пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у власності.

Окрім того, позивачі стверджували, що необхідність встановлення таких внесків на управління та обслуговування будинку для житлових/нежитлових приміщень, які використовуються в комерційних цілях, жодним чином не обґрунтована.

Так, в кошторисі 2018 2019 р.р., який був наданий відповідачем позивачам, наведений розрахунковий тариф 7,67 грн., в 2019 2020 р.р. (при прийнятті рішень про встановлення тарифу 25 грн. за 1 кв.м.) взагалі розрахунковий тариф зменшено до 7,24 грн.

Відповідно, формування окремих тарифів для власників нежитлових приміщень необґрунтоване наявними видатками, які здійснює ОСББ "Лермонтово".

З матеріалів справи вбачається, що в заяві від 23.09.2020 року позивачі зазначали на порушення порядку проведення зборів співвласників ОСББ "Лермонтово", на яких приймались оскаржувані рішення. Позивачі в заяві зазначають, що не змінюючи предмет та підстави позову, вони надають отриману ними інформацію щодо відомих ім порушень порядку проведення зборів та просили врахувати цю заяву при вирішенні позову (том 1 а.с.137-143).

Отже, судом розглянуто вимоги позивачів до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Лермонтово" про визнання недійсним рішення загальних зборів від 07.09.2018 року та від 19.09.2019 року в частині встановлення розміру загальних внесків на утримання багатоквартирного будинку з двох заявлених ними підстав.

Колегія суддів повністю поділяє висновки оскаржуваного рішення про задоволення позову та вважає необхідним звернути увагу, що відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В межах доводів апеляційної скарги необхідно зазначити наступне:

Відповідач в тексті апеляційної скарги зазначає наступні міркування:

- Закон України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" на правовідносини між позивачами та відповідачем не поширюється:

- прийняттям оскаржуваних рішень жодної дискримінації відповідач не вчиняв;

- ОСББ має право самостійно визначати порядок розподілу витрат на управління будинком;

- оскаржувані рішення Загальних зборів прийняті з урахуванням балансу інтересів всіх співвласників;

- позивач-1 пропустив строк позовної давності в частині оскарження протоколу від 07.09.2018 року.

Відповідно до ч. 1 cm. 4 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" дія цього Закону поширюється на відносини між юридичними особами публічного та приватного права, місцезнаходження яких зареєстровано на території України, а також фізичними особами, які перебувають на території України.

З даної норми вбачається, що положення Закону поширюються і на відносини між юридичними особами без будь-яких застережень. Окремо слід зазначити, що позивач-2 є фізичною особою і, навіть як-би доводи апелянта в цій частині були обгрунтованими, вони не могли б стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апелянта про відсутність ознак непрямої дискримінації також є помилковими. Так, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність ознак непрямої дискримінації в оскаржуваних рішеннях Загальних Зборів ОСББ "Лермонтово".

Частина 1 ст. 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" містить нормативні визначення дискримінації та непрямої дискримінації. Так, дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь- якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

В свою чергу, непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об 'єктивно обгрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

За практикою ЄСПЛ дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обгрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі "Вілліс проти Сполученого Королівства", заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обгрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі "Ван Раалте проти Нідерландів") (пункти 48 - 49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі "Пічкур проти України", заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обгрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

На час проведення Загальних зборів Учасників, згідно даних протоколу № l/18/зз від 07.09.2018 року членами (співвласниками) ОСББ "Лермонтово" було 158 осіб (що є власниками 216 об`єктів нерухомості), з яких на загальних зборах особисто були присутні 109 осіб, що мають повноваження приймати участь у голосуванні.

На час проведення вказаних загальних зборів частка житлових приміщень у співвідношенні до нежитлових та житлових, які використовуються в комерційних цілях складала 85,88%, відповідно частка приміщень нежитлових або тих, що використовується в комерційних цілях - 14,12%.

Згідно даних протоколу № 2/19/зз від 19.09.2019 року на дату проведення загальних зборів, кількість співвласників будинку складає 192 співвласника. У голосуванні на загальних зборах, в тому числі шляхом письмового опитування взяли участь особисто, та/або через представників 154 співвласника з них: 130 співвласників голосували особисто; 8 співвласників були представлені за довіреністю; 2 співвласника були представлені за довіреністю, в яких не зазначено про право довіреної особи голосувати на загальних зборах, у зв`язку з чим їх голоси не були враховані під час визначення результатів голосування; 1 співвласник був представлений законним представником; 13 співвласників були представлені повнолітніми членами сім`ї, які на час голосування не підтвердили свої повноваження, у зв`язку з чим їх голоси не були враховані під час визначення результатів голосування.

На час проведення вказаних загальних зборів, відповідно до кошторису, частка житлових приміщень (15198,24 кв.м.) у співвідношенні до нежитлових та житлових, які використовуються в комерційних цілях, складала 84,79%. відповідно частка приміщень нежитлових або тих, що використовується в комерційних цілях (2 726,83 кв.м.) = 15,21%.

Зазначені обставини, як правильно встановив суд першої інстанції, свідчать про те, що власники житлових приміщень у даному будинку мають домінуюче становище по відношенню до власників нежитлових приміщень та житлових, які використовуються в комерційних цілях.

Оскаржуваними в даній справі протоколами Загальних зборів учасників ОСББ "Лермонтово" було встановлено різний розмір щомісячних внесків (платежів) співвласників в залежності від способу використання ними належних їм приміщень (як житлове приміщення або в комерційних цілях).

Так, на 2018 рік розмір щомісячних внесків (платежів) співвласників було затверджено, як 7.00 грн. за кв. м. для власників фізичних осіб, що використовують належне їм приміщення як житлове та 15,00 грн. за кв.м. для власників фізичних або юридичних осіб, що використовують належне їм приміщення в комерційних цілях.

В свою чергу, з 01.10.2019 року новий розмір внесків за управління та обслуговування будинку для житлових/нежитлових приміщень, які використовуються в комерційних цілях (для розміщення офісів, контор, торгових організацій, для інших господарських або підприємницьких цілей) було збільшено до 25,00 грн. за кв.м.

Відповідно до cm. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлюючи для позивачів збільшений, порівняно з іншими співвласниками, розмір внесків за управління та обслуговування будинку для житлових/нежитлових приміщень, відповідач створив для позивачів менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими співвласниками (непряма дискримінація).

Такі дії відповідача можуть бути визнані правильними виключно, якщо вони мають правомірну, об`єктивно обгрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Під час розгляду спору в суді першої інстанції відповідач заявляв про те, що при використанні комерційної нерухомості існує збільшене навантаження на 1 квадратний метр, вироблення більшої кількості відходів, навантаження на дорожнє покриття, утримання прибудинкової території тощо, але жодних доказів цього падати не зміг. Суду апеляційної інстанції також вказані обставини не підтвердив доказами.

Відповідно до частини 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З змісту оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції було запропоновано відповідачу надати розрахунок вартості обслуговування 1кв.м. приміщення або інші розрахунки внесків в частині 15 грн. за 1 кв.м. та 25 грн. за 1кв.м. в частині різниці утримання житлового приміщення та нежитлового, або такого, що використовується в комерційних цілях.

Відповідачем на вказане лише зазначено про те, що в даному випадку усе відображено в кошторисах.

З матеріалів справи вбачається, що згідно кошторису на 2018-2019 роки на заплановані витрати ОСББ "Лермонтово" застосований розрахунковий тариф 7.67 грн. за кв.м., у кошторисі на 2019-2020 рік вказаний розрахунковий тариф 7,24 грн. на 1 кв.м.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що застосування тарифу 15 грн. за 1 кв.м. на 2018-2019 та 25 грн. за 1 кв.м. у 2019-2020 не обґрунтовано наявними видатками відповідача.

Таким чином, висновок суду про те, що власники житлових приміщень ОСББ "Лермонтово", частка голосів яких складає понад 80% від загальної кількості, зловживаючи своїм положенням, встановлюють для позивачів надмірний тягар з утримання багатоквартирного будинку, тому оскаржувані рішення мають явно дискримінаційний характер і не можуть бути визнані справедливими.

В даному випадку наявна форма дискримінації позивачів оскаржуваними рішеннями за ознакою статусу належного нерухомого майна а також виду діяльності. Оскаржувані рішення створюють для позивачів негативні майнові наслідки без об`єктивного та розумного обґрунтування.

Відповідно до cm. 18 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання, зокрема, має забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов та порядку володіння спільною власністю та розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна.

Щодо права ОСББ самостійно визначати порядок розподілу витрат на управління будинком колегія суддів зазначає наступне:

Загальні збори об`єднання, встановлюючи порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, за змістом ч.2 ст. 21 Закону України Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" повинні керуватися законодавством і статутом об`єднання.

В свою чергу положення cm. 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" зазначають, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.

Частина 2 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" зазначає, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Апелянт, обгрунтовуючи різну ставку тарифу для різних співвласників посилається на формулювання закону "якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат".

Фактично, відповідач не бере до уваги ту обставину, що вказані норми регулюють саме порядок (тобто спосіб) розподілу витрат. З аналізу змісту ч. 2 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" вбачається, що вона містить вказівку виключно на спосіб обчислення частки в загальних витратах ОСББ. Так, основним способом є "пропорційно до їхніх часток співвласника", але ОСББ може, наприклад, обчислювати частку і виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі осіб, або виходячи з фіксованого тарифу за 1 кв.м. площі приміщення (що і відбувається в спірних правовідносинах).

Отже, заявлений відповідачем "інший порядок розподілу витрат" виражається не у визначенні участі співвласника у фактичних витратах пропорційно до його частки, а у встановленні фіксованого тарифу для кожного співвласника за 1 кв.м. площі приміщення. Єдина відмінність між двома вказаними порядками розподілу витрат полягає в тому, що співвласники замість сплати частки від понесених витрат, сплачують фіксований тариф, не залежно від фактично понесених витрат ОСББ.

Порядок розподілу витрат не можна ототожнювати з встановленням різних тарифів для різних співвласників.

За змістом оскаржуваного рішення суд першої інстанції вірно вказує, що остаточно визначене зобов`язання співвласника щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку в будь-якому разі має бути пропорційне до його частки співвласника.

Частина 2 ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" зазначає, що кожний співвласник несе зобов 'язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Таким чином, розмір зобов`язання позивачів щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку без будь-яких застережень повинен бути пропорційним до їх частки співвласника, а порядок обчислення остаточної грошової суми законодавство залишає на розсуд ОСББ за умови, що зобов`язання буде пропорційним до частки співвласника.

При цьому, припис ч. 2 ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку" є спеціальним. Тому збори співвласників не можуть приймати рішення, яким встановлювати для співвласника обов`язок забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку в обсязі більшому, ніж його частка співвласника.

Даний принцип закріплений і у п.2 Розділу IV Статуту відповідача, де передбачено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", частка співвласника - це частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир і нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Тлумачення зазначеного припису дозволяє встановити, що частка співвласника визначається відповідно до того, яку площу складає або його квартира, або його нежитлове приміщення, що не належить до квартири, або ж разом такі квартира та нежитлове приміщення, належні цьому співвласнику у загальній площі всіх квартир і нежитлових приміщень. Частка співвласника не залежить від виду або способу використання нерухомого майна, належного цій особі, а тільки від площі цього майна.

Щодо посилання відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.12.2019 року по справі № 910/6471/18 слід зазначити, що в даній постанові викладена позиція суду щодо спору власників нежитлових приміщень з ОСББ.

В даній справі позивач-2 є власником нежитлового приміщення, а позивач- 1 є власником житлового приміщення. Отже в даній справі, не можна повністю орієнтуватися на вказану правову позицію Верховного Суду, оскільки оскаржуваними рішеннями Загальних зборів було встановлено більший тариф не тільки для нежитлових приміщень, виходячи виключно з недоведеного посилання ОСББ про наявність або відсутність комерційної діяльності в житлових приміщеннях.

Щодо строків позовної давності колегія суддів зазначає наступне:

Представник скаржника не зміг обгрунтувати при розгляді апеляційної скарги в чому полягають порушення суду, як він розраховує початок перебіку строку позовної давності.

За змістом скарги відповідач зазначав лише на факт не застосування позовної давності судом.

З доводами відповідача про сплив строків позовної давності в частині оскарження протоколу № 1/18/зз від 07.09.2018 року неможливо погодитись.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному спорі порушення прав позивачів полягає в непрямій дискримінації і перебіг строків позовної давності обчислюється з моменту, коли позивачі дізналися (або мали дізнатися) про факт дискримінації. Тобто, дізналися не про сам розмір тарифу, а про існування відмінності в тарифах залежно від способу використання приміщення.

Суд першої інстанції встановив, що позивач-1 придбав нерухомість 20.12.2018 року, що підтверджується матеріалами справи.

Апелянт не спростував доводи позивача-1 про те, що протокол № l/18/зз від 07.09.2018 року станом на момент придбання нерухомості, Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "ЕксімТрейдінг" наданий не був і про існування відмінностей в тарифах позивач-1 дізнався на наступних загальних зборах ОСББ "Лермонтово" 19.09.2019 року.

Доводи на спростування додаткового рішення суду від 26.02.2021 року у справі №908/1206/20 скаржник не наводить.

Між тим, обгрунтованість стягнення таких витрат підтверджується наданими позивачем-2 доказами, які зазначив суд в оскаржуваному додатковому рішенні.

Правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин ( ст. 7 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами ст. 13 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частина 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.02.2021 року у справі №908/1206/20 та додаткове господарського суду Запорізької області від 26.02.2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст складено 20.09.2021 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков