ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"08" вересня 2021 р. м. Одеса Справа № 916/377/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.
розглянувши справу №916/377/21
До відповідача: Фізичної особи-підприємця Фелоглу Валентини Михайлівни ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 )
від позивача: не з`явився
від відповідача : Чижиков О.П., адвокат за довіреністю
Позовні вимоги позивача обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №8907-п на надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.08.2013р. та направлено на стягнення боргу 7379,69грн., інфляційних втрат 1338,08 грн., 3% річних 606,58 грн. та пені 5236,23грн.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.02.2021р. позовну заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київкомунсервіс від 15.02.2021р. вх. № ГСОО 391/21 залишено без руху. Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київкомунсервіс визначено усунути недоліки позовної заяви, які визначено судом в ухвалі суду. Встановлено Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київкомунсервіс строк для усунення недоліку позовної заяви не пізніше 10 днів з дня отримання даної ухвали суду. Повідомлено Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київкомунсервіс, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
09.03.2021р. позивачем були надані документи, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі господарського суду Одеської області від 18.02.2021р.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.03.2021р. прийнято позовну заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київкомунсервіс до розгляду та відкрито провадження у справі №916/377/21. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "12" квітня 2021 р. о 10:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Викликано учасників справи у підготовче засідання на 12.04.2021р. о 10:00.
29.03.2021р. до суду відповідачем було подано відзив на позовну заяву.
09,04.2021р. до суду відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.
12.04.2021р. до суду відповідачем було надано клопотання про доручення доказів.
12.04.2021р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 12.05.2021р. о 15:30.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.04.2021р. повідомлено позивача по справі №916/377/21: Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київкомунсервіс про судове засідання, яке відбудеться "12" травня 2021 р. о 15:30.
13.04.2021р. до суду відповідачем подано клопотання про долучення доказів.
12.05.2021р. до суду позивачем було подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.05.2021р. клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київкомунсервіс від 12.05.2021р. задоволено. Справу №916/377/21 ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "07" червня 2021 р. о 10:40. Викликано представників сторін у підготовче засідання, призначене на 07.06.2021р. о 10:40.
24.05.2021р. до суду позивачем було подано заперечення щодо клопотання про залучення доказів до матеріалів справи та заперечення щодо клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.06.2021р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/377/21 на 30 днів до 11.08.2021р. Відкладено підготовче засідання на "22" червня 2021р. о 11:20. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 22.06.2021р. о 11:20.
16.06.2021р. до суду позивачем було надано відповідь на відзив.
18.06.2021р. до суду відповідачем було надано заперечення на відповідь на відзив.
18.06.2021р. до суду відповідачем було надано клопотання про визнання доказу недопустимим.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.06.2021р. відкладено підготовче засідання на "04" серпня 2021р. о 12:40. Запропоновано позивачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати відповідачу письмові пояснення на клопотання відповідача від 18.06.2021р. про визнання доказу недопустимим/ неналежним/недостовірним. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 04.08.2021р. о 12:40.
05.07.2021ро. до суду позивачем було надано заперечення щодо клопотання про визнання доказу недопустимим/неналежним/недостовірним.
05.07.2021р. до суду позивачем були надані додаткові пояснення.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.08.2021р. закрито підготовче провадження у справі № 916/377/21. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "11" серпня 2021р. о 12:45. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 11.08.2021р. о 12:45.
09.08.2021р. до суду позивачем було надано заяву про розгляд справи за відсутності позивача.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.08.2021р. повідомлено представників сторін по справі №916/377/21: Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київкомунсервіс та Фізичну особу-підприємця Фелоглу Валентину Михайлівну про судове засідання, яке відбудеться "08" вересня 2021р. о 11:20.
Позивач підтримує поданий позов та просить суд його задовольнити.
Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог позивача по суті та просить суд застосувати строки позовної давності.
У судовому засіданні 08.09.2021 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 14.09.2021р.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.
10 серпня 2013 року між Фізичною особою-підприємцем Фелоглу Валентиною Михайлівною (замовник) та Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київкомунсервіс (виконавець) було укладено Договір №8907-п на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (надалі Договір), за умовами якого виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з вивезення твердих побутових відходів (ТПВ), що утворюються на об`єкті замовника (промтоварна крамниця), який знаходиться за фактичною адресою: м. Київ, вул. Лютеранська, 6А, а замовник зобов`язується прийняти та своєчасно оплачувати послуги.
Відповідно до п. 1.2. Договору, кількість ТПВ, що підлягає вивезенню за домовленістю сторін (по факту утворення ТПВ) становить: 1,5 куб.м в місяць.
Згідно до п. 2.1. Договору, тариф на послуги, які передбачені п. 1.1. цього Договору та надаються ТОВ „Спецкомунтехніка встановлено розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 02 червня 2010р. №397 „Про затвердження та погодження тарифів на послуги з вивезення побутових відходів та внесення змін до розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.12.2008р. №1723 та від 18.11.2009р. №1298. Тариф на послуги за цим Договором становить 52,67 грн. за 1 куб.м, в т.ч. ПДВ 08,78 грн. Вартість послуг по Договору становить: - в місяць 79,01 грн., в т.ч. ПДВ 13,17 грн.
Відповідно до п. 2.2. Договору, вартість послуг та норми утворення ТПВ на одиницю розрахунку об`єкту замовника на якому утворюються ТПВ, передбачені Договором, можуть бути змінені на підставі відповідних актів, прийнятих органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Опублікування та оголошення в засобах масової інформації про зміну цін, тарифів на послуги з вивезення та утилізації ТПВ, а також норм утворення ТПВ, є підставою для внесення змін у вартість за цим Договором, з дати опублікування такого акту у засобах масової інформації, і потребує складання окремого письмового документу (Додаткової угоди до Договору).
Згідно до п. 2.5. Договору, щомісячна оплата послуг, у розмірі, що вказаний у п. 2.1. даного Договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється замовником на пізніше поточного місяця на розрахунковий рахунок виконавця, на підставі виписаного виконавцем рахунку.
Відповідно до п. 2.6. Договору, за результатами наданих послуг виконавець направляє замовнику для підписання Акт наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним. Після підписання Акту уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо перевезених ТПВ вважаються необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 10 робочих днів. З дати підписання, вищезазначений Акт повернути виконавцю. Якщо замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, Акт вважається підписаним.
Умовами п.п. 3.1. 3.4. Договору визначено, що виконавець зобов`язується забезпечити вивіз ТПВ замовника в обсягах, зазначених в п. 1.2. цього Договору, направляти документи замовнику в установлені цим Договором строки, надавати своєчасну та достовірну інформацію про тарифи на надання послуг, умови оплати, графік вивезення відходів, усувати факти порушення вимог щодо забезпечення належної якості послуг, розглядати претензії, скарги, пропозиції замовника в термін не більш, ніж 10 робочих днів з дня отримання їх від замовника.
Відповідно до п.п. 3.5. 3.10 Договору, замовник зобов`язується самостійно завантажувати ТПВ до контейнерів, встановлених біля житлового будинку по м. Київ, вул. Лютеранська, 6, при завантаження контейнера не допускати засмічення контейнерного майданчика, не допускати завантаження у контейнер великих габаритних предметів, будівельних відходів, вибухонебезпечних, їдких. Отруйних та радіоактивних речовин, надавати виконавцю інформацію про фактичне накопичення ТПВ, в разі збільшення їх кількості, відповідності обсягам, зазначеним в п. 1.2. цього Договору, вносити зміни в Договір шляхом оформлення Додаткової угоди., здійснювати 100% оплату послуг, на умовах зазначених у п. 2.3. та п. 2.5. цього Договору, сповіщати виконавця про будь-які зміни в реквізитах на протязі 5 календарних днів з моменту настання.
Згідно до п. 4.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть взаємну відповідальність згідно чинного законодавства. За прострочення оплати послуг з вивезення ТПВ за цим Договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення. (п. 4.2. Договору).
Умовами п. 7.1. Договору визначено, що цей Договір вступає в силу з 01 серпня 2013 року та діє до 31 грудня 2013 року.
Відповідно до п. 7.2. Договору, у випадку нездійснення замовником оплати за послуги з вивезення ТПВ протягом двох місяців підряд, Договір є розірваним з першого дня місяця наступного за двома попередніми, за які не було здійснено оплату. В такому випадку авансовий платіж у розмірі 2-х місячної плати за послуги з вивезення ТПВ, який перераховано відповідно до п. 2.10. Договору зараховується в рахунок погашення заборгованості за два місяці, за які не було здійснено оплату за послуги з вивезення ТПВ.
Згідно до п. 7.3. Договору, в разі, якщо жодна із сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів після закінчення строку дії цього Договору не заявить в письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного Договору, то строк дії цього Договору, вважається автоматично продовженим на наступний календарний рік.
Позивачем також було зазначено суду, що виконавцем по Договору зобов`язання виконані в повному обсязі, що підтверджується актами надання послуг.
Позовні вимоги позивача обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №8907-п на надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.08.2013р. та направлено на стягнення боргу 7379,69грн., інфляційних втрат 1338,08 грн., 3% річних 606,58 грн. та пені 5236,23грн.
Надаючи відзив на позовну заяву відповідачем було зазначено суду, що відповідач вважає, що договір з 1 січня 2014 року припинив свою дію виконанням його умов сторонами, та з цієї дати не отримував будь-яких послуг, не сплачував за них і не несе відповідальність за виконання його умов після цієї дати.
Також відповідачем було зазначено суду, що позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на додані до позовної заяви документи, однак, як зауважує відповідач, жодних з цих документів останнім отримано не було.
Відповідачем зазначалось суду, що за умови відсутності доказів надсилання актів, наявних у справі, замовнику послуг, позивачем не доведено факту надання ним послуг.
Посилаючись на п. 2.5. та на п. 2.6. Договору, відповідачем було зазначено суду, що матеріали поданої позовної заяви не містять доказів виставлення відповідачу рахунків, вручення Актів наданих послуг, подання погодження актів звірки взаєморозрахунків та докази про такі дії позивача відсутні.
За позицією відповідача, неможливо встановити факту надання та отримання послуг за укладеним з позивачем договором за період з 01.01.2014р. по 01.01.2021р. та з позовної заяви та додатних документі не вбачається виникнення права грошових вимог до відповідача за Договором №8907-п від 01.08.2013р.
Надаючи заяву про застосування строків позовної давності відповідачем було зазначено суду, що він вважає, що позивач пропустив строк для звернення до суду з позовними вимогами та мають бути застосовані судом наслідки спливу позовної давності.
Відповідно до наданої відповіді на відзив позивачем було зазначено суду, що від відповідача до позивача жодного письмового листа про свій намір припинити дію договору не було надіслано та відповідно до п. 7.3. Договору, позивач вважає, що цей Договір є продовженим сторонами та продовжує надавати послуги. Також, за позицією позивача, додаткове продовження строку дії договору підтверджується оплатою послуг, що здійснювались відповідачем по 2016 року в розмірі 3156,68 грн.
Також надаючи свої заперечення щодо доводів відповідача, що викладені останнім у відзиві, позивачем зазначалось суду, що жодного заперечення до актів наданих послуг відповідачем надано не було, і таким чином відповідно до п. 2.6. Договору акти вважаються підписаними та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.
Також було зазначено позивачем, що про належне виконання зобов`язань позивачем свідчить також відсутність скарг або заперечень відповідача щодо якості, відповідності та своєчасності наданих послуг.
За твердженнями позивача, заборгованість відповідача перед ним згідно з Договором №8907-п про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.08.2013р. станом на 01.01.2021р. становить 7379,69 грн., яка підтверджується даними бухгалтерії позивача, а саме актом звірки взаєморозрахунків за період з січня 2014 року по вересень 2019 року.
Надаючи заперечення проти застосування строків позовної давності позивачем зазначалось суду, що п. 8.5. Договору сторонами було обумовлено, що будь-яка позовна давність по даному договору встановлюється тривалістю у 5 років та пояснювалось, що оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача здійснювати оплату наданих послуг частинам відповідно до актів виконаних робіт та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право позивача, як він вважає, вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку оплати кожного чергового акту виконаних робіт, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий акт виконаних робіт починається з моменту порушення строків його погашення.
Позивачем також було зазначено суду, що ним вживались заходи щодо досудового врегулювання спору, а саме була скерована претензія щодо сплати заборгованості.
Відповідно до заперечень на відповідь на відзив позивача, відповідачем зазначалось суду, що позивачем не надано доказів надання послуг з вивезення ТПВ. Також було зазначено суду, що за умови відсутності на актах надання послуг підписів замовника та за відсутності доказів надсилання цих актів замовнику послуг, позивачем не доведено факту надання ним послуг. Відповідачем зверталась увага суду та було зазначено, що посилаючись на те, що боржником отримані послуги, позивач не надає докази надання та отримання таких послуг.
Відповідачем було зазначено, що документи, додані позивачем до позовної заяви ніколи не надавались позивачу для ознайомлення, погодження або виконання. Ці документи, за посиланням відповідача, складені позивачем на свій розсуд та на підтвердження позиції позивача і не мають підтвердження первинними документами адміністративного управління та бухгалтерськими документами підприємства.
За посиланням відповідача, надані позивачем документи не відповідають первинним бухгалтерським документам відповідно до Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
Також відповідачем було зазначено суду, що вказані відомості про зміни тарифів не відповідають змінам, які здійснювались відповідно до оприлюднених у відкритих джерелах Розпоряджень КМДА. За позицією відповідача, позивачем не надавались докази належного виконання вимог Закону та Договору щодо попередження відповідача про зміну вартості послуг та укладання додаткових угод.
Окремо відповідачем було зауважено суду, що усі акти надання послуг та рахунки на оплату, які надані позивачем, створені не датою, яка зазначена в цих документах, а пізніше.
Крім того, позивачем у запереченнях щодо клопотання про визнання доказу недопустимим/неналежним/недостовірним було зазначено суду, зокрема, що позивачем надавались дублікати актів наданих послуг та рахунків на оплату, розразрахованих бухгалтерською програмою безпосередньо перед подачею документів до суду, в зв`язку з тим, що документи, які направлялись споживачу для підпису та повернення виконавцю послуг не було повернуто, та в дублікатах документів відображено інформацію про банківські реквізити та керівництво підприємства, діючого на момент другу документів за період з 2014 року та 2019 рік.
Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого
Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київкомунсервіс, суд зазначає наступне.
Загальною засадою цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).
У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).
Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судом, правовідносини між Фізичною особою-підприємцем Фелоглу Валентиною Михайлівною, як замовником, та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київкомунсервіс, як виконавцем, виникли на підставі укладеного між ними 10 серпня 2013 року Договору №8907-п на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно до ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правовий аналіз наведених положень Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що договір надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язку виконавця з надання певної послуги кореспондує обов`язок замовника з її оплати.
Суд зазначає, що оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину та обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій - є фактична наявність у сторін договору первинних документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, з урахуванням зазначеного, суд зазначає, що на особу, яка хоче довести факт надання послуг, покладається обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме доведення факту надання послуг замовнику на виконання умов договору.
На думку суду, сам лише факт складання та підписання актів не є безумовним свідченням реальності господарських операцій, якщо інші обставини свідчать про зворотнє.
Як з`ясовано судом, умовами укладеного між сторонами Договору, замовником та виконавцем було узгоджено, що за результатами наданих послуг виконавець направляє замовнику для підписання Акт наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним. Після підписання Акту уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо перевезених ТПВ вважаються необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 10 робочих днів. З дати підписання, вищезазначений Акт повернути виконавцю. Якщо замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, Акт вважається підписаним.
Поряд з цим, як встановлено судом за час розгляду справи, матеріали даної справи взагалі не містять доказів, які б засвідчували та надавали суду можливість встановити факт, що позивачем здійснювалось виконання обов`язку зі скерування відповідних актів наданих послуг на адресу відповідача.
Процес надання послуг є господарською операцією. У зв`язку з чим, на суб`єктів підприємницької діяльності поширюється обов`язок вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність до уповноважених осіб, що у свою чергу є фактичним обґрунтуванням надання виконавцем відповідних послуг замовнику. Усі господарські операції, у тому числі і надання послуг, відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування.
Так, за ч. 1 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
За п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
До таких документів слід віднести, зокрема, акт про надання послуг, акт виконання робіт. Первинні документи є підтвердженням вчинення певної господарської операції надання послуги. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
За ст. 1 вказаного Закону, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.
Враховуючи викладене, можна зробити висновок, що оцінка господарських операцій з надання послуг повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих робіт чи послуг у подальшій діяльності підприємства.
На думку суду, позивачем за поданими ним доказами, не доведено суду реальне здійснення господарської операції, та, відповідно, до доведено суду виникнення у відповідача певної простроченої заборгованості, щодо стягнення якої позивач звернувся до суду.
Позивачем зазначалось суду, що акти наданих послуг скеровувались на адресу відповідача, та не були повернуті останнім, однак, як вже було встановлено судом, доказів щодо скерування актів наданих послуг матеріали справи не містять.
Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню судом у зв`язку з їх не відповідністю фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, недоведеністю та безпідставністю, у зв`язку з чим, в задоволенні позову судом відмовляється.
Приймаючи до уваги, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу, вимоги щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат залишаються судом без задоволенні, як такі, що є похідними від основного боргу.
Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача.
Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Вимога відповідача про застосування строків позовної давності не приймається судом до уваги, оскільки суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановив, що право позивача, про захист якого він просить, відповідачем не порушено, отже, приймається рішення про відмову у задоволенні позову не через пропуск строку позовної давності.
Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київкомунсервіс залишаються без задоволення.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2270,00 грн. покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України
1.В позові Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київкомунсервіс відмовити.
2.Витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. покласти на позивача.
Повний текст рішення складено 14 вересня 2021 р.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Т.Г. Д`яченко