РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2021Справа № 910/8436/21

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної

системи "Полтавагаз" вул.Козака,2-а, м. Полтава, Полтавська обл., 36000

до Дочірнього підприємства "Вітал-Агро" товариства з обмеженою

відповідальністю "Вітал-Тер Компані"

вул. Генерала Шаповалова, 10, м. Київ 35, 03035

про стягнення 31 870,49 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Вітал-Агро" товариства з обмеженою відповідальністю "Вітал-Тер Компані" (далі-відповідач) про стягнення 31 870, 49 грн. заборгованості та штрафних санкцій за Договором №1952Р від 30.12.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.12.2016 між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" та Дочірнього підприємства "Вітал-Агро" товариства з обмеженою відповідальністю "Вітал-Тер Компані" укладено договір №1952Р розподілу природного газу, за умовами якого оператор ГРМ зобов`язується надавати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язуються прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість, у розмірі, строки та порядку, визначеному Договором. В свою чергу ДП "Вітал-Агро" порушило умови договору в частині своєчасних розрахунків за отримані послуги з розподілу природного газу, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 28 264,16 грн. - основного боргу, 405,72 грн. - 3% річних, 1 714,02 грн. - пені, 1 486,59 грн.- інфляційних витрат.

Ухвалою Господарського суду м. Києва №910/8436/21 від 01.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

29.06.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, з підстав їх необґрунтованості та недоведеності позивачем факту надання послуг за спірний період.

Також, 29.06.2021 відповідачем подано заяву із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 250 ГПК України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про залишення заяви відповідача без задоволення або про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

За змістом ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247 ГПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Малозначні справи розглядаються тільки у порядку спрощеного позовного провадження.

Суд наголошує, що відсутність підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження обґрунтовано в ухвалі Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 про відкриття провадження в даній справі.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи предмет та підстави позову, подані докази, Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін.

07.07.2021 позивачем до суду подано відповідь на відзив із запереченням проти доводів відповідача, що викладені у відзиві.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

30.12.2016 року між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи

"Полтавагаз" (надалі оператор ГРМ) та Дочірнє підприємство "Вітал-Агро" товариства з

обмеженою відповідальністю "Вітал-Тер Компані" (ДП "Вітал-Агро") (надалі споживач)

укладено договір № 1952Р розподілу природного газу (надалі договір), за умовами якого

оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу, з розподілу природного газу, а

Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі,

строки та порядку, визначені цим Договором (п. 2.1. договору). Об`єкт споживача

знаходиться за адресою: Полтавський район, с. Чорноглазівка, вул. Перемоги, 1г.

Відповідно до Розділу 6 пункту 6.1 Договору, оплата вартості послуги Оператора

ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом встановленим

Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 6.2 Договору визначено, тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Згідно пункту 6.3 Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Пункт 6.4. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, на умовах попередньої оплати до 25 числа місяця, що передує розрахунковому. Остаточний розрахунок за послуги з розподілу природного газу здійснюється Споживачем до 05 числа місяця наступного за розрахунковим. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

Споживач має право здійснювати оплату за договором розподілу природного газу через банківську платіжну систему, онлайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу Оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п.12.1. Договору, цей договір укладається на невизначений строк.

Пунктом 12.2 Договору передбачено, якщо в установленому порядку Регулятором будуть внесені зміни до редакції Типового договору розподілу природного газу, Оператор ГРМ зобов`язується розмістити повідомлення про такі зміни на сайті та в офіційних друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, не менше ніж за десять днів до набрання змінами чинності, крім випадків, для яких цим Договором встановлений інший термін та/або порядок повідомлення про внесення змін.

У разі незгоди Споживача зі змінами він має право розірвати цей Договір шляхом надсилання письмового повідомлення Оператору ГРМ протягом десяти календарних днів з дня, коли він дізнався чи міг дізнатися про внесені до цього Договору зміни. Нерозірвання цього Договору у вказаний строк та продовження споживання природного газу свідчить про згоду Споживача з внесеними до цього Договору змінами.

Пунктом 12.3 визначено цей Договір може бути розірваний за згодою Сторін або за ініціативою Споживача у порядку, визначеному законодавством України.

Постановою НКРЕКП від 07.10.2019 № 2080 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП» внесено зміни до Типового договору розподілу природного газу та Кодексу газорозподільних систем.

Главою 6 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем визначено, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи із річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача відповідно до цього Кодексу, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Послуга з розподілу природного газу - послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача (п.1.4. Договору).

Відповідно до п.2.1. Типового договору, Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Пунктом 6.1. встановлено, що оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до п.6.2. Типового договору Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (Пункт 6.3.).

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (Пункт 6.4.).

Пунктом 6.6. визачено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем», зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 №1379/27824, надалі Кодекс ГРМ газовий рік - період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року ( п.4. розділ 1 глава І Кодексу ГРМ)

Річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до акту надання послуг розподілу природного газу ГРМ № 0УВІ-/16959/10-18 від 01.11.2018 р. АТ «Полтавагаз» розподілило ДП «Вітал-Агро» за жовтень 2018 р. 23 662 м.куб. природного газу.

Відповідно до акту приймання-передачі № 0УВІ-029629 від 30.11.2018р. АТ «Полтавагаз» розподілило ДП «Вітал-Агро» за листопад 2018 р. 33 664 м.куб. природного газу.

Відповідно до акту надання послуг розподілу природного газу ГРМ № 0УВІ-021939/12-18 від 01.01.2019 р. АТ «Полтавагаз» розподілило ДП «Вітал-Агро» за грудень 2018 р. 1 м.куб. природного газу.

Відповідно до акту приймання-передачі № 0УВІ-022358 від 30.09.2019 р. АТ «Полтавагаз» розподілило ДП «Вітал-Агро» за вересень 2019 р. 7 499 м.куб. природного газу.

Всього за 2018-2019 газовий рік АТ «Полтавагаз» розподілило ДП «Вітал-Агро» 64 826,00 м.куб. природного газу.

Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 року №3037 встановлено тариф на розподіл природного газу для АТ "Полтавагаз" з 01.07.2020 року- 1,308 грн. за 1 куб.м. на місяць (з урахуванням ПДВ).

Розрахунок вартості послуги розподілу природного газу наданої з боку АТ «Полта вагаз» для ДП "Вітал-Агро" здійснюється наступним чином: 64 826,00 м.куб. / 12 = 5 402,17 м.куб.

5402,17 м.куб.*1,308 = 7066,04 грн. - плата за розподіл природного газу за вересень 2020 р.

5402,17 м.куб.*1,308 = 7066,04 грн. - плата за розподіл природного газу за жовтень 2020 р.

5402,17 м.куб.*1,308 = 7066,04 грн. - плата за розподіл природного газу за ли стопад 2020 р.

5402,17 м.куб.*1,308 = 7066,04 грн. - плата за розподіл природного газу за грудень 2020 р.

АТ «Полтавагаз» виконало належним чином умови договору по розподілу природного газу, що підтверджується:

актом надання послуг № 0УВІ-044313 від 30.09.2020 року місячний об`єм замовленої потужності 5402,17 куб.м., за вересень 2020 року на суму 7066,04 грн.;

актом надання послуг № 0УВІ-050294 від 31.10.2020 року місячний об`єм замовленої потужності 5402,17 куб.м., за жовтень 2020 року на суму 7066,04 грн.;

актом надання послуг № 0УВІ-053892 від 31.11.2020 року місячний об`єм замовленої потужності 5402,17 куб.м., за листопад 2020 року на суму 7066,04 грн.;

актом надання послуг № 0УВІ-059669 від 31.12.2020 року місячний об`єм замовленої потужності 5402,17 куб.м., за грудень 2020 року на суму 7066,04 грн.

В свою чергу ДП "Вітал-Агро" порушило умови договору в частині своєчасних розрахунків за отримані послуги з розподілу природного газу.

Згідно з п. 2.1 Договору споживач зобов`язується, зокрема, здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір від 30.12.2016 №1952Р про розподіл природного газу. Судом встановлено, що акти наданих послуг підписані лише позивачем, однак у матеріалах справи відсутні заперечення щодо якості та вартості наданих послуг зі сторони відповідача, так само як і не містять матеріали справи мотивованої відмови від підписання актів виконаних робіт. Суд зауважує, що акти наданих послуг у відповідності до умов Договору надсилались позивачем на адресу відповідача, що підтверджується матеріалами справи. Водночас з наявних матеріалів справи не вбачається, щоб відповідач частково чи повністю відмовлявся від одержання таких послуг. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач у встановлений вищевказаним договором строк не розрахувався чим порушив умови договору.

Відповідно до практики Верховного суду України зазначається, що у разі відмови однієї із сторін від підписання акту, про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту, визнані судом обґрунтованими (Постанова ВСУ у справі №913/1397/16 від 26 квітня 2018 р.).

Відповідач у відзиві заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав того, що Дочірнє підприємство "Вітал-Агро" товариства з обмеженою відповідальністю "Вітал-Тер Компані" не споживало природний газ і, як наслідок не отримував послуг з його розподілу, оскільки Актом №26.12/В3 від 26.12.2019 припинено (обмежено) газопостачання, з огляду на що Товариство втратило статус Споживача у розумінні п. 1.3. Договору.

В той же час, суд не погоджується із таким висновком, з огляду на те, що послуга з розподілу не складається лише з фактичного переміщення природного газу розподільчою системою трубопроводів. До послуги з розподілу також входить цілодобове надання фактичного доступу замовленої потужності об`єктів споживача до газорозподільної системи, що буквально означає - наявність технічної можливості у будь-який час необхідний споживачу скористатись можливістю розпочати газоспоживання.

Відповідно до пункту 1.4. Типового договору розподілу природного газу затвердженого постановою НКРЕ КП від 30.09.2015 № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу» послуга з розподілу природного газу - послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача.

Відповідно до розділу VI глави 7 Кодексу газорозподільних систем (Кодексу ГРМ) затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 «Про затвердження Коде ксу газорозподільних систем» визначено порядок обмеження та припинення розподілу природного газу споживачам.

1. Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/об- межити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побу тового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема у таких випадках:

3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання;

5) розірвання договору розподілу природного газу.

Відповідно до розділу VI глави 6 п. 9. Кодексу ГРМ припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору. У разі розірвання договору розподілу природного газу Оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VII цього Кодексу.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що Договір розподілу природного газу від 30.12.2016 року № 1952Р між Акціонер ним товариством «Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" (надалі оператор ГРМ) та ДП "Вітал-Агро" (надалі споживач) на сьогоднішній день залишається чинним. Доказів його розірвання до матеріалів справи сторонами не додано.

Таким чином, за висновками суду споживачу ДП "Вітал-Агро", з моменту припинення (обмеження) газопоста чання 26.12.2019 р., надавалася послуга з розподілу природного газу за період вересень - грудень 2020 р., що полягає у забезпеченні цілодобового доступу Споживача до газо розподільної системи.

Отже, суд приходить до висновку, що Відповідач зобов`язаний сплатити на користь Позивача заборгованість по наданих послугах згідно вищезазначеного договору.

Відповідач належними засобами доказування доказів протилежного не довів.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, відповідачем, надані послуги оплачено не було, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 28 264,16 грн.

Таким чином, враховуючи надані суду докази суд дійшов висновку про порушення умов укладеного між сторонами договору з боку відповідача в частині проведення повної оплати за надані послуги у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 28 264,16 грн. є обґрунтованими.

Суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні докази наявності претензій відповідача щодо обсягів, строку, вартості та якості наданих послуг. Відомості щодо їх наявності суду також не повідомлені.

Також позивачем заявлено до стягнення із відповідача пені - 1714,02 грн. на підставі п.8.2 Договору.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 визначено, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Водночас суд зауважує, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Суд вважає розрахунок позивача щодо нарахування пені у розмірі 515,79 грн. за актом від 30.09.2020, 471,25 грн. за актом від 30.10.2020 та 401,75 грн. за актом від 30.11.2020 арифметично не вірним та таким що не відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Здійснивши власний перерахунок, суд встановив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 429,71 грн. за актом від 30.09.2020, 444,99 грн. за актом від 30.10.2020 та 401,62 грн. за актом від 30.11.2020. Таким чином вимоги позивача про стягнення пені підлягають частковому задоволенню у сумі 1601,55 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 405,72 грн. - 3 % річних та 1486,59 грн. - інфляційних втрат, нарахованих за період вересень 2020 - квітень 2021.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку суми 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що нарахування здійснено вірно.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 405,72 грн. - 3 % річних та 1486,59 грн. - інфляційних втрат, нарахованих за період вересень 2020 - квітень 2021.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин. З огляду на що, заперечення відповідача проти позовних вимог суд розглянув та відхилив, як такі що не спростовують заявлених позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підляганню стягненню судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 2261,99 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути Дочірнього підприємства "Вітал-Агро" Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітал-Тер Компані» (вул. Генерала Шаповалова, 10, м. Київ, 03035; ідентифікаційний код 03769729) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" (вул.Козака,2-а, м. Полтава, Полтавська область, 36000; ідентифікаційний код 03351912) 28 264,16 грн. - основного боргу, 1601,55 грн. - пені, 405,72 грн. - 3 % річних, 1486,59 грн. - інфляційних втрат та 2261,99 грн. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов