ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

20 вересня 2021 року Справа № 903/304/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Олійник Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс"

на рішення Господарського суду Волинської області від 29.06.2021

(ухвалене о 11:10 год. у м. Луцьку, повний текст складено 01.07.2021)

у справі № 903/304/21 (суддя Шум М.С.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс"

про стягнення 390 045 грн 55 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Климець І.О.

від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Волиньтурист" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс" 390 045 грн 55 коп. компенсації, пов`язаної з оплатою земельного податку за постійне користування земельною ділянкою за квітень - липень 2020 включно, нарахованої згідно Договору №2 на компенсацію земельного податку за земельну ділянку від 15.11.2018.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилається на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс" умов договору №2 на компенсацію земельного податку за земельну ділянку від 15.11.2018 в частині своєчасного здійснення платежів по сплаті (відшкодуванню) компенсації, пов`язаної з оплатою земельного податку за постійне користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: місто Луцьк, вулиця Набережна, 4 за квітень - липень 2020 .

Рішенням Господарського суду Волинської області від 29.06.2021 у справі №903/304/21 позов Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс" про стягнення 390 045 грн 55 коп. задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс" на користь Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" 390 045 грн 55 коп. заборгованості та 5 850 грн 69 коп. витрат зі сплати судового збору.

При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі був укладений договір №2 від 15.11.2018 на компенсацію земельного податку за земельну ділянку від 15.11.2018, за умовами якого відповідач компенсує позивачу, пов`язані з оплатою земельного податку за постійне користування земельною ділянкою.

Суд встановив, що позивач виконував умови такого договору в частині оплати земельного податку, та пред`явив відповідачу до оплати рахунки №41 від 06.05.2020, №54 від 04.06.2020, №60 від 06.07.2020 та №74 від 06.08.2020, однак відповідачем не виконав умов Договору по сплаті компенсації земельного податку за земельну ділянку за період квітень - липень 2020 на загальну суму 390 045 грн 55 коп., а тому суд дійшов до висновку про підставність пред`явленого до відповідача позову щодо стягнення суми заборгованості в розмірі 390 045 грн 55 коп.

Розглядаючи спірні правовідносини, місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 11, 205, 509, 526, 598, 626, 627 ЦК України та ст. ст. 173, 174, 175, 181, 193 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 29.06.2021 у справі №903/304/21 та постановити нове, яким відмовити в задоволені позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає таке.

У позовній заяві, позивач посилається на платіжні доручення №230 від 21.08.2020 та № від 15.01.2021, як сплату ним земельного податку на загальну суму 309 968 грн 26 коп. без ПДВ.

Зокрема, у відповідності до платіжного доручення №230 від 21.08.2020 позивачем сплачено суму земельного податку - 42 000 грн, а у відповідності до платіжного доручення № від 15.01.2021 позивачем сплачено суму земельного податку в розмірі - 267 968 грн 26 коп.

Суд першої інстанції в порушення норм матеріального права не надав належної правової оцінки тим, обставинам, що у відповідності до податкової декларації з плати за землю наданої Позивачем, сума земельного податку в місяць у 2021 році за користування земельною ділянкою становить -91 676 грн 10 коп.

Суд першої інстанції не надав оцінки та не встановив того факту, що згідно Договору №2 на компенсацію земельного податку за земельну ділянку від 15.11.2018, укладеного між Сторонами, визначено, відповідач зобов`язується компенсувати позивачу саме земельний податку за постійне користування земельною ділянкою площею 0,9981 га, кадастровий № :11:001:0009 в розмірі - 68 757 грн 08 коп. (станом на момент укладення договору) однак така сума встановлюється без ПДВ в місяць.

Відповідно до положень Податкового кодексу України, отримання компенсації за понесені витрати зі сплати земельного податку не може розцінюватись як операція з постачання послуг для цілей оподаткування ПДВ.

Таким чином, кошти, які надійшли у вигляді компенсації з оплати земельного податку, не включаються до бази оподаткування та не оподатковуються ПДВ.

За договором №2 від 15.11.2018 відповідач не оплачує надані йому Позивачем товари чи послуги, а повертає (компенсовує) позивачу суму земельного податку за постійне користування земельною ділянкою сплаченого ним - Луцькій міській раді.

А тому, позивач безпідставно нарахував на суму компенсації та заявив до стягнення податок на додану вартість.

Разом з тим, враховуючи предмет укладеного договору між сторонами та зміст передбачених ним обов`язків відповідача щодо компенсації витрат позивача, вимоги про сплату (компенсацію) сум, обґрунтованих втрат щодо яких позивач не зазнав та не зазнає в силу прямої вказівки законодавства, задоволенню не підлягають.

За наведеного відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а самі обставини справи досліджені судом неповно та не об`єктивно.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому Приватне акціонерне товариство "Волиньтурист", з підстав зазначених в рішенні суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення Господарського суду Волинської області від 29.06.2021 в справі №903/304/21 таким, що прийняте у відповідності до вимог матеріального та процесуального законодавства.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 20.09.2021 представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги. Вказав, що з доводами скаржника не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Волинської області від 29.06.2021 в справі №903/304/21 залишити без змін.

В судове засідання 20.09.2021 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс" не з`явився.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення, направлене відповідачу (а. с. 106), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе завершувати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, апеляційну скаргу слід задоволити часткового, а оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з відповідача 73340 грн 88 коп., в решті рішення залишити без змін, з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 15.11.2018 між Приватним акціонерним товариством "Волиньттурист" (сторона - 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс" (сторона - 2) було укладено Договір №2 про компенсацію земельного податку за земельну ділянку (далі Договір; а. с. 12-13).

Відповідно до п.1.1 Договору сторони у зв`язку з укладенням Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого або іншого майна, яке належить до державної власності №1256, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Гаврилюк А.Ю. за №1184 від 22.10.2018, згідно якого ТОВ "Прикарпаття-Готель-Сервіс" стала орендарем приміщення (готель "Світязь"), що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Набережна, 4, та розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,9981 га кадастровий номер :11:001:0009, користувачем якої згідно Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ВЛ №001279 від 09.06.1999р. є ПрАТ "Волиньтурист", сторона - 2 компенсує Приватному акціонерному товариству "Волиньтурист" витрати, пов`язані з оплатою земельного податку за постійне користування земельною ділянкою в розмірі 68 757 грн 08 коп. в місяць з моменту укладення даного договору до моменту укладення стороною-2 договору оренди земельної ділянки з Луцькою міською радою.

Згідно із п. 1.2 Договору розмір компенсації може змінюватися у випадку зміни розміру за користування земельною ділянкою, а саме у випадку зміни розмірів грошової оцінки землі, зміни ставок плати згідно рішень міської ради підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції та у інших випадках передбачених законом.

Пунктами 2.1, 2.2 Договору встановлено, що оплата платежів по даному Договору здійснюється протягом 10-ти днів з часу отримання відповідного рахунку стороною 2 шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок сторони 1, а також визначено обов`язок сторони 2 відшкодувати витрати сторони 1 у безготівковій формі на її поточний рахунок, вказаний у Договорі в гривнях України.

За умовами п. 4.1. Договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання взятих на себе сторонами зобов`язань.

В подальшому, ТОВ "Волиньтурист" було виставлено відповідачу рахунки на оплату (а. с. 14-17), а саме:

- № 41 від 06.05.2020 на суму 110 011 грн 32 коп., в тому числі 18 335 грн 22 коп. ПДВ;

- № 54 від 04.06.2020 на суму 110 011 грн 32 коп., в тому числі 18 335 грн 22 коп. ПДВ

- № 60 від 06.07.2020 на суму 110 011 грн 32 коп., в тому числі 18 335 грн 22 коп. ПДВ

- № 74 від 06.08.2020 на суму 110 011 грн 32 коп., в тому числі 18 335 грн 22 коп. ПДВ

Як визнається сторонами у заявах по суті (позовній заяві, відзиві на позов; а. с. 1-4, 37-39) відповідач частково здійснив оплату за компенсацію податку за користування земельною ділянкою по готелю "Світязь" за липень 2020 в сумі 50 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1187 від 19.08.2020, з яких 41 666 грн 67 коп., компенсація податку за користування земельною ділянкою та 20% ПДВ в сумі 8 333 грн 33 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Тому, обставина такої оплати не потребує додаткового доказування.

Також, в матеріалах господарської справи наявні докази на підтвердження сплати позивачем земельного податку на суму 309 968 грн 26 коп., що підтверджується платіжним дорученням №230 від 21.08.2020 на суму 42 000 грн та платіжним дорученням № від 15.01.2021 на суму 267 968 грн 26 коп. (а. с. 18-19).

Враховуючи викладені обставини, а саме несплата відповідачем позивачу компенсаційних платежів зі сплати орендної плати, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Договором визнається домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції вище, між сторонами був укладений Договір №2 про компенсацію земельного податку за земельну ділянку від 15.11.2018 за умовами якого відповідач компенсує позивачу оплату земельного податку в розмірі 68 757 грн 08 коп. в місяць.

За умовами п. 1. 2. Договору такий розмір компенсації може змінюватися у випадку зміни розміру за користування земельною ділянкою, а саме у випадку зміни розмірів грошової оцінки землі, зміни ставок плати згідно рішень міської ради підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції та у інших випадках передбачених законом.

В матеріалах справи наявна податкова декларація з плати за землю за 2020 рік (а. с. 45-15), котра прийнята контролюючим органом, відповідно до якої річна сума земельного податку за земельну ділянку площею 0,9981 га кадастровий номер :11:001:0009 становить 1 100 113 грн 22 коп.

Отже, земельний податок в місяць, котрий сплачує позивач за земельну ділянку площею 0,9981 га кадастровий номер :11:001:0009 в місяць становить 91 676 грн 10 коп. (1 100 113 грн 22 коп. / 12).

Як вбачається, із рахунків на оплату №41 від 06.05.2020, №54 від 04.06.2020, №60 від 06.07.2020 та №74 від 06.08.2020, виставлених позивачем відповідачу, кожен з яких на суму 110 011 грн 32 коп., в тому числі 18 335 грн 22 коп. ПДВ, тобто сума компенсації без ПДВ становить 91 676 грн 10 коп. (110 011 грн 32 коп. - 18 335 грн 22 коп.).

Щодо нарахування позивачем податку на додану вартість на суму компенсації зі сплати земельного податку, суд зазначає, що згідно ст. 185.1. Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Оскільки позивач не надає послуги відповідачу, а сплачує орендну плату за земельну ділянку, яка знаходиться у нього в оренді і частиною якої на законних підстав користується відповідач, і договором передбачена саме компенсація орендної плати, то позивач безпідставно нарахував на суму компенсації податок на додану вартість.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що правова позиція щодо безпідставності нарахування на суму компенсації податку на додану вартість, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 316 704 грн 40 коп. (110 011 грн 32 коп. х 4 = 440 045 грн 28 коп.; 440 045 грн 28 коп. - 50 000 грн (оплата здійснена відповідачем) = 390 045 грн. 28 коп.; 390 045 грн. 28 коп. - 73 340 грн 88 коп. (загальна сума нарахованого позивачем ПДВ)).

В той же час, місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права та не з`ясував всі обставини справи та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, частково підтверджуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права (п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи вказане, апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс", скасування рішення Господарського суду Волинської області від 29.06.2021 у справі №903/304/21 в частині стягнення з відповідача 73 340 грн 88 коп. та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс" задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 29.06.2021 у справі №903/304/21 скасувати в частині стягнення з відповідача 73 340 грн 88 коп. заборгованості.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення Господарського суду Волинської області від 29.06.2021 у справі №903/304/21 залишити без змін, виклавши резолютивну частину Господарського суду Волинської області від 29.06.2021 у справі №903/304/21 в такій редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс" (43006, Волинська область, місто Луцьк, провулок Макарова 5, код 41045205) на користь Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" (44021, Волинська область, Шацький район, с. Світязь, Урочище Гушово, вулиця Гайова, 2, код 02593659) - 316 704 грн 40 коп. заборгованості та 4 750 грн 75 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В стягненні 73 340 грн 88 коп. заборгованості відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.".

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" (44021, Волинська область, Шацький район, с. Світязь, Урочище Гушово, вулиця Гайова, 2, код 02593659) на користь Громадської організації "Садівницьке товариство "Соколовське" з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс" (43006, Волинська область, місто Луцьк, провулок Макарова 5, код 41045205) 1 649 грн 89 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Волинської області видати наказ на виконання цієї постанови

5. Справу № 903/304/21 надіслати Господарському суду Волинської області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "21" вересня 2021 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.