ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2021 р. Справа № 924/731/21

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна", м. Київ

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 342 367,20 грн. заборгованості за договором №16975/53-124-01-20-12795 поставки від 26.11.2020 року, 21 757,85 грн. втрат від інфляції та 5 205,86 грн. 3% річних,

представники сторін: не викликались;

ВСТАНОВИВ:

позивач звернуся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 342 367,20 грн. заборгованості за договором №16975/53-124-01-20-12795 поставки від 26.11.2020 року, 21 757,85 грн. втрат від інфляції та 5 205,86 грн. 3% річних. Вимоги мотивує неналежним виконанням ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Хмельницька АЕС" своїх зобов`язань з своєчасного та повного розрахунку за поставлений позивачем товар.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 20.07.2021 року відкрито провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна", м. Київ до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 342 367,20 грн. заборгованості за договором №16975/53-124-01-20-12795 поставки від 26.11.2020 року, 21 757,85 грн. втрат від інфляції та 5 205,86 грн. 3% річних; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач у відзиві на позов від 05.08.2021 року просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначає, що відповідач не мав можливості у строк, встановлений договором, виконати зобов`язання, у зв`язку з вкрай важким фінансовим становищем по причині законодавчих змін, що відбулись на енергетичному ринку. Зокрема, станом на 26.07.2021 року прострочена заборгованість перед ДП "НАЕК "Енергоатом" складає майже 20 мільярдів гривень, що змушує останнього звертатися до суду з відповідними позовами. Крім того, значна частина коштів спрямовувалася для оплати невідкладних першочергових платежів в бюджет, забезпечення карантинних заходів, впроваджених у відповідача у зв`язку зі складною епідеміологічною ситуацією у світі, спричиненою розповсюдженням коронавірусу COVID-19.

Наголошує, що не виконання прийнятого на себе відповідачем зобов`язання не пов`язано із ризиками господарської діяльності підприємства та не є наслідком його неефективної роботи, а внаслідок законодавчих змін в країні, що призвели до зміни функціонування ринку електричної енергії, зростання заборгованості перед відповідачем за відпущену на ринок електроенергію, і, як наслідок, до скрутного фінансового становища відповідача, чим унеможливлюється своєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Відповідач також не погоджується із розрахунком суми 3% річних, зазначаючи про неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22.09.2020 року у справі №918/631/19, постанові від 26.06.2020 року у справі №905/21/19 та постанові від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19.

З посиланням на норми Податкового Кодексу України, положення статті 625 ЦК України вважає, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат може здійснюватись лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару (робіт, послуг) без врахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором, а проведення таких нарахувань на суму ПДВ, що включено до вартості товару (робіт, послуг), не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач у відповіді на відзив від 19.08.2021 року вважає безпідставними посилання відповідача на зміни в енергетичному ринку та порушення зобов`язань контрагентами. Стверджує також про правомірність нарахування 3% річних та надуманість твердження про необхідність виключення з суми боргу при передбачених ст. 625 ЦК України нарахуваннях податку на додану вартість.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

26 листопада 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Леруа Мерлен Україна (постачальник) та державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") (покупець) укладено договір поставки №16975/53-124-01-20-12795 (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити даний товар згідно з найменуванням, виробником, асортиментом, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД Товару, які зазначаються в специфікації №1, та є невід`ємною частиною договору.

Предметом поставки по даному договору є товар: код 44810000-1 згідно ДК 021-2015 Фарби (п. 1.2. договору).

Місцем виконання даного договору є місто Нетішин Хмельницької області (п. 1.4. договору).

Згідно п. 2.4. договору кількість та асортимент товару визначається специфікацією №1 до даного договору.

У п. 3.2. договору сторонами погоджено, що поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DPP згідно з ІНКОТЕРМС-2020 на складі вантажоотримувача за адресою: (Хмельницьке відділення ВП "Складське господарство"/ склад №3 (інв. №2151), вул. Промислова, 3/14а, м. Нетішин Хмельницької області, 30100).

Ціна товару по договору становить 342367,20 грн. з ПДВ (п. 4.1. договору).

Оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки партії товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 6.3. договору датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної.

Згідно п. 11.1. Договору, він вважається укладеним і набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань сторонами.

Договір підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками.

У додатках до договору сторонами погоджено найменування, кількість та ціну товару на суму 342367,20 грн. (специфікація №1) та технічну специфікацію.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято згідно видаткової накладної №БН102_197058 від 09.12.2020 року товар на суму 342367,20 грн.

ТОВ "Леруа Мерлен Україна" звернулося до відповідача з претензією №2 щодо сплати боргу за договором № 16975/53-124-01-20-12795 від 26.11.2020 року на суму 342367,20 грн.

Проте, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог позивача в добровільному порядку останній звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За положеннями ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи стверджується, що 26.11.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Леруа Мерлен Україна та державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") укладено договір поставки №16975/53-124-01-20-12795, за умовами якого позивач зобов`язався поставити і передати у власність покупцю фарби на загальну суму 342367,20 грн. ( з ПДВ), а відповідач - прийняти та оплатити даний товар.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивачем належним чином виконано свої зобов`язання за договором та поставлено відповідачу товар на загальну суму 342 367,20 грн., про що свідчить видаткова накладна №БН102_197058 від 09.12.2020 року та не заперечується відповідачем.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У п. 5.1. договору сторонами погоджено, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки партії товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості. При цьому, відповідно до п. 6.3. договору датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної.

Оскільки поставка товару відбулась 09.12.2020 року, у відповідача виник обов`язок з оплати товару до 11.01.2021 року включно (за положеннями ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Тому, оскільки 30-тий календарний день припадає на 09.01.2021 року - неробочий день, останнім днем виконання зобов`язання є наступний за ним робочий день - 11.01.2021 року).

При цьому, ст. 254 ЦК України є загальною для визначення закінчення строку, без розрізнення календарних/робочих днів, з чого критично оцінюються доводи позивача, викладені у відповіді на відзив.

Доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару матеріали справи не містять та сторонами не надано, з чого суд приходить до висновку про стягнення 342367,20 грн. заборгованості за договором поставки від 26.11.2020 року в судовому порядку та, відповідно, задоволення позову в цій частині.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов, в частині складного фінансового становища та фінансування запроваджених карантинних заходів у зв`язку зі складною епідеміологічною ситуацією у світі, спричиненою розповсюдженням поширення коронавірусу COVID-19 як підстави для звільнення від відповідальності за зобов`язаннями згідно договору, судом враховано, що відповідачем не надано, а матеріали справи не містять підтверджуючих документів про наявність обставин, що звільняють відповідача у справі від відповідальності за невиконання зобов`язання (форс-мажорні обставини).

ТОВ "Леруа Марлен Україна" також нараховано ВП "Хмельницька атомна електрична станція" 3% річних за період з 09.01.2021 року по 12.07.2021 року в розмірі 5205,86 грн. та 21757,85 грн. втрат від інфляції за період з січня 2021 року по червень 2021 року.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок 3% річних та встановлено, що оскільки першим днем прострочення є 12.01.2021 року (згідно вищевикладеного), правомірним є нарахування 5121,44 грн. 3% річних за період з 12.01.2021 року по 12.07.2021 року. Тому в стягненні 84,42 грн. 3% річних суд відмовляє.

При перерахунку втрат від інфляції судом враховуються висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі №918/631/19, яка зазначила, що порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»).

Оскільки погашення боргу не відбувалося, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що розрахунок позивача, згідно з яким залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду перемножений послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та поділений на 100 %. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, віднято основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Також у частині нарахувань втрат від інфляції судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19. Зокрема, при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19).

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19).

Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі №905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100% (п. 28 постанови у справі №905/21/19).

З урахуванням наведеного, перевіривши в ІПС "Законодавство" поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат відповідно до даних, вказаних останнім (періоди, сума боргу), судом встановлено правомірність розрахунку, тому вимога про стягнення 21757,85 грн. втрат від інфляції підлягає задоволенню в повному обсязі.

В частині заперечень відповідача про безпідставність нарахування 3% річних та втрат від інфляції на суму ПДВ, судом приймається до уваги, що в силу положень чинного податкового законодавства, а також статей 625, 627629, 632 ЦК України, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних здійснюється на загальну суму заборгованості за договором, навіть за умови, що така заборгованість включає суму ПДВ. При цьому, нараховані на суму ПДВ інфляційні втрати та 3 % річних не включаються до суми ПДВ, визначеної договором, оскільки незалежно від нарахування їх на суму ПДВ становлять відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем з оплати вартості виконаних робіт на суму 342 367,20 грн. і зазначена вартість товару визначена та погоджена сторонами з урахуванням податку на додану вартість. Вказаний розмір грошового зобов`язання перед позивачем відповідачем не заперечується, тому доводи відповідача щодо необґрунтованого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних на договірну вартість, з врахуванням ПДВ, є безпідставними.

З всього вищевикладеного, позов товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна", м. Київ до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 342 367,20 грн. заборгованості за договором №16975/53-124-01-20-12795 поставки від 26.11.2020 року, 21 757,85 грн. втрат від інфляції та 5 205,86 грн. 3% річних, підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути 342 367,20 грн. заборгованості, 21 757,85 грн. втрат від інфляції та 5121, 44 грн. 3% річних. В стягненні 84,42 грн. 3% річних суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна", м. Київ до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 342 367,20 грн. заборгованості за договором №16975/53-124-01-20-12795 поставки від 26.11.2020 року, 21 757,85 грн. втрат від інфляції та 5 205,86 грн. 3% річних, задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ (01032, м. Київ, Назарівська, 3, код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20, код 21313677) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна" (04201, м. Київ, вул. Полярна, буд. 17, літера А, код 35679295) 342367,20 грн. (триста сорок дві тисячі триста шістдесят сім грн. 20 коп.) заборгованості, 21757,85 грн. (двадцять одну тисячу сімсот п`ятдесят сім грн. 85 коп.) втрат від інфляції, 5121, 44 грн. ( п`ять тисяч сто двадцять одну грн. 44 коп.) 3% річних, 5538,70 грн. (п`ять тисяч п`ятсот тридцять вісім грн. 70 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

В стягненні 84,42 грн. 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Музика

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/

Віддрук. у 5 прим.: 1 - до справи; 2,3 - позивачу (04201, м. Київ, вул. Полярна, 17-А; адвокату Кришталю В.В., АДРЕСА_1 ) - рек. з пов. про вручення; 4, 5 - відповідачу (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; 30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20) - рек. з пов. про вручення