УХВАЛА

м. Київ

16.09.2021Справа № 910/3550/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби

м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

у справі № 910/3550/16

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

про стягнення 2537155,99 грн

представники учасників справи:

від стягувача: не з`явився

від боржника (скаржника): не з`явився

від органу державної виконавчої служби: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 у справі № 910/3550/16 позов задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" 3% річних у розмірі 362200,77 грн, інфляційні втрати у розмірі 2174955,22 грн та судові витрати у розмірі 38 057,34 грн.

25.08.2016 на примусове виконання зазначеного вище рішення було видано наказ №910/3550/16.

01.09.2016 через відділ діловодства суду від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла скарга на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2017 розгляд скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві призначено на 26.09.2017.

25.09.2017 через відділ діловодства суду від стягувача надійшов відзив на скаргу.

У судовому засіданні 26.09.2017 представник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві надав заперечення на скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 розгляд скарги відкладено на 12.10.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 зупинено провадження у справі №910/3550/16 з розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві до вирішення справи №910/21865/16.

02.08.2021 через відділ діловодства суду від скаржника надійшла заява №39/3-5261-21 від 29.07.2021 щодо надання інформації про розгляд справи №910/21865/16, з якої вбачається, що 07.05.2019 у справі №910/21865/16 постановлено рішення, а постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 у справі №910/21865/16 скасовано, прийнято нове рішення про задоволення позову, визнано недійсним односторонній правочин Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", оформлений заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-7152/1.2-16 від 20.10.2016.

Отже, обставини, що зумовили зупинення провадження у справі №910/3550/16 з розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві усунуті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 поновлено провадження у справі №910/3550/16 з розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, розгляд скарги призначено на 16.09.2021.

16.09.2021 на електронну пошту суду від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" надійшли письмові пояснення щодо скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби, у яких стягувачем зазначено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 у справі №910/21865/16 визнано недійсним односторонній правочин Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", оформлений заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-7152/1.2-16 від 20.10.2016, у зв`язку із чим вимоги скарги є безпідставними.

Також стягувач повідомив про зміну найменування Товариства з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз".

У судове засідання 16.09.2021 представники стягувача, боржника (скаржника) та органу державної виконавчої служби не з`явилися.

У судовому засіданні 16.09.2021 з огляду на пояснення стягувача та внесені до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зміни щодо типу, повного та скороченого найменування, суд висновку про зміну найменування позивача у справі з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз".

Також судом встановлено, що згідно із відомостями внесеними до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, змінено найменування відповідача у справі з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

За таких обставин суд вважає здійснити заміну найменування відповідача у справі з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Розглянувши в судовому засіданні 16.09.2021 скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби, суд прийшов висновку про відмову у задоволенні скарги, з огляду на наступне.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У своїй скарзі скаржник просить суд визнати незаконними дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управляння юстиції у м. Києві щодо винесення 08.08.2017 в межах виконавчого провадження ВП №52411911 постанови про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 257521,33 грн і витрат виконавчого провадження у розмірі 457,92 грн та визнати недійсними постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби від 08.08.2017, винесені в межах виконавчого провадження ВП № 52411911 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 257521,33 грн і витрат виконавчого провадження у розмірі 457,92 грн.

В обґрунтування своєї скарги скаржник посилається на те, що ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Шевченківського районного відділу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби з заявою вих. № 14/5-2051В від 21.10.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП № 52411911, у зв`язку із фактичним виконання рішення суду шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 26-7152/1.2-16 від 20.10.2016.

Однак, всупереч приписам ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", держаний виконавець не прийняв постанови про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", а натомість прийняв постанови про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 257521,33 грн і витрат виконавчого провадження у розмірі 457,92 грн.

Також скаржник зазначає, що оскільки жодних заходів примусового виконання рішення суду державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 52411911 не вчинялось, правові підстави для стягнення виконавчого збору у державного виконавця відсутні.

Відповідно ст. 129-1 Конституції України та ст. 326 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (у редакції чинній на час відкриття виконавчого провадження) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У відповідності до п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно із матеріалів виконавчого провадження, 03.10.2016 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управляння юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі №910/3550/16.

Як підтверджено матеріалами справи 26.10.2016 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надіслало на адресу ПАТ "Львівгаз" заяву № 26-7152/1.2-16 від 20.10.2016 про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог ПАТ "Львівгаз" за рішенням господарського суду міста Києва від 21.04.2016 у справі № 910/3550/16 (предмет розгляду договір № 14/979/13 від 21.01.2013) на суму 2 575 213,33 грн, та частини вимог ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Львівгаз" за постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі № 914/4192/16 (предмет розгляду договір №13-412-ПР від 31.01.2013) на таку ж суму заборгованості - 2575213,33 грн (загальна сума стягнення 7911859,82 грн).

07.11.2016 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управляння юстиції у м. Києві надійшла заява про закінчення виконавчого провадження вих.№14/5 від 21.10.2016 у зв`язку зі виконанням судового рішення у справі №910/3550/16 шляхом зарахування зустрічних одновірних вимог згідно із заяви № 26-7152/1.2-16 від 20.10.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Водночас 31.10.2016 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управляння юстиції у м. Києві надійшла заява ПАТ "Львівгаз" №ЛВ-6057-16 від 28.10.2016, у якій останнім повідомлено, що наказ Господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі №910/3550/16 боржником не виконаний, оскільки заборгованість на суму 7911859,82 грн, яку ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зараховує в рахунок погашення зустрічних однорідних вимог у ПАТ "Львівгаз" була відсутня, оскільки попередньо між сторонами було здійснене зарахування зустрічних однорідних вимог на вказану суму за заявою ПАТ "Львівгаз" № 02-09/16-07 від 06.09.2016.

Згідно з частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення викладені у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

З огляду на наведені норми законодавства, враховуючи повідомлення про відсутність погашення заборгованості виконавчого провадження у справі №910/3550/16, оскільки законодавством не покладено обов`язку на державного виконавця надавати оцінку односторонньому правочину, приймаючи до уваги наявність заперечень ПАТ "Львівгаз" на заяву боржника про зарахування, то докази фактичного виконання рішення у справі № 910/3550/16 державному виконавцю не були представлені.

Оскільки у державного виконавця були відсутні докази фактичного виконання рішення у справі № 910/3550/16, доводи скаржника про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" є необґрунтованими.

Більш того, постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 визнано недійсним односторонній правочин Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", оформлений заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-7152/1.2-16 від 20.10.2016, на яку боржник посилався в обґрунтування підстав для закінчення виконавчого провадження.

За наведеного, державним виконавцем правомірно не закінчено виконавче провадження та вчинено виконавчі дії з примусового виконання рішення суду.

08.08.2017 в межах виконавчого провадження ВП №52411911 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управляння юстиції у м. Києві винесено постанови про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 257521,33 грн та витрат виконавчого провадження у розмірі 457,92 грн.

Згідно із ч.1, 2 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №712/5014/17 від 20.02.2019.

Частинами 1,2 ст.42 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Встановлені судом обставини щодо відсутності підстав для закінчення виконавчого провадження, правомірності вчинення державним виконавцем виконавчих дій з примусового виконання рішення , спростовують доводи боржника про незаконність дій Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управляння юстиції у м. Києві щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Окрім того, суму заборгованості в розмірі 2575213,33 грн щодо якої направлено заяву про зарахування 20.10.2016, було стягнуто державною виконавчою службою у процесі примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 у справі №910/3550/16, грошові кошти перераховані стягувачу 20.11.2017.

Також суд зазначає, що з аналізу положення статей 26, 27 Закону Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

При цьому, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено.

З урахуванням наведеного, суд вважає необґрунтованими доводи скаржника, що для стягнення виконавчого збору з боржника державний виконавець повинен вчинити виконавчі дії.

Належних та вірогідних доказів в обґрунтування наявності порушень державним виконавцем при прийнятті постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження скаржник суду не надав.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконними дій Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управляння юстиції у м. Києві щодо винесення 08.08.2017 в межах виконавчого провадження ВП №52411911 постанови про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 257521,33 грн і витрат виконавчого провадження у розмірі 457,92 грн та визнання недійсними постанов державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби від 08.08.2017 про стягнення виконавчого збору у розмірі 257521,33 грн і витрат виконавчого провадження у розмірі 457,92 грн.

Статтею 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на вище викладене, суд відмовляє у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Керуючись ст. ст. 233-235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - відмовити.

2. Змінити найменування позивача у справі з "Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз"" на "Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (ідентифікаційний код 03349039)".

3. Замінити найменування відповідача у справі з "Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"" на "Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720)".

4. Ухвала набрала законної сили після її підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст ухвали складено та підписано: 21.09.2021.

Суддя С.О. Турчин