ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.09.2021 Справа № 905/1383/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., за участю секретаря судового засідання Парахотіна Ю.А., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросистема Черкаси», м.Черкаси, Черкаська область

до відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», м.Вугледар, Донецька область

про стягнення заборгованості у розмірі 36000,00грн, 3% річних у сумі 2740,60грн, інфляційних втрат у сумі 5492,00грн, всього 44232,60грн,

За участю:

від позивача: адвокат Фетісов Д.В. на підставі ордеру серія СА №1013558 від 14.07.2021 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросистема Черкаси», м.Черкаси, Черкаська область, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», м.Вугледар, Донецька область, про стягнення заборгованості у розмірі 36000,00грн, 3% річних у сумі 2740,60грн, інфляційних втрат у сумі 5492,00грн, всього 44232,60грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №471 про закупівлю за результатами допорогових торгів №UA-2018-11-28-000012-b від 11.12.2018 з повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує; зазначає про невиконання позивачем зобов`язань з надання рахунку на оплату, що зумовлює неможливість здійснення відповідачем оплати за поставлений товар.

Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі, суд, виходячи з вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про розгляд даної справи як малозначної в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Висновок щодо визначення даної справи як малозначної зроблений судом з огляду на приписи п.1 ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначені як малозначні.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 22.07.2021; судове засідання призначено на 27.08.2021 з подальшим оголошенням перерви у судовому засіданні до 16.09.2021.

У судовому засіданні 16.09.2021 взяв участь представник позивача (в режимі відеоконференції); підтримав позовні вимоги; 06.09.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів щодо витрат на правову допомогу.

Відповідач представника у судові засідання не направив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином; просив здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача.

Виходячи з того, що під час розгляду справи судом було створено необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

11.12.2018 між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросистема Черкаси» (постачальник), та відповідачем, Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (замовник), був укладений договір №471 про закупівлю за результатами допорогових торгів №UA-2018-11-28-000012-b від 11.12.2018, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язався поставити замовникові товар за кодом державного класифікатора ЄЗС (ДК 021:2015):39550000-2 «вироби з нетканих матеріалів», зазначений у договорі, а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

Найменування предмета закупівлі: Труба вентиляційна шахтна 1000мм; од. виміру м/п; кількість 600; ціна за одиницю 215,00грн без ПДВ; ціна за одиницю 258,00грн з ПДВ; загальна вартість 129000,00грн без ПДВ; загальна вартість 154800,00грн з ПДВ (п.1.2 договору).

Відповідно до п.3.1 договору сума договору становить 154800,00грн, у тому числі 20% ПДВ 25800,00грн.

Розрахунки проводяться шляхом оплати замовником, яка здійснюється на підставі рахунку постачальника на умовах: оплата по факту поставки протягом 10 робочих днів з дати поставки (п.4.1 договору).

Строк узгодженої поставки товару 3 (три) календарних дня з моменту замовлення (п.5.1 договору).

Згідно з п.5.3 договору датою поставки товару та переходу права власності на товар вважається дата, яка вказана замовником на товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником при прийманні товару.

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.05.2019, а щодо виконання зобов`язань до повного і належного їх виконання сторонами (п.10.1 договору).

У виконання умов договору №471 від 11.12.2018 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 129000,00грн з ПДВ за видатковими накладними: №РН-0000219 від 19.12.2018 на суму 51600,00грн з ПДВ та №РН-0000012 від 01.02.2019 на суму 77400,00грн з ПДВ. Товар прийнятий відповідачем без зауважень та заперечень стосовно кількості та якості, що підтверджується підписом представника відповідача (довіреності №624 від 18.12.2018 та №53 від 01.02.2019) на видаткових накладних №РН-0000219 від 19.12.2018 та №РН-0000012 від 01.02.2019.

Враховуючи приписи ст.ст. 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, вказані видаткові накладні приймаються судом як такі, що підтверджують належне виконання позивачем умов договору №471 від 11.12.2018 в частині поставки товару та прийняття його відповідачем.

В свою чергу відповідач шляхом безготівкового переказу перерахував грошові кошти позивачу в якості часткової оплати за поставлений товар на загальну суму 93000,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №346 від 03.01.2019 на суму 10000,00грн, №130 від 31.01.2019 на суму 40000,00грн, №353 від 11.02.2019 на суму 10000,00грн, №448 від 15.02.2019 на суму 10000,00грн, №463 від 26.02.2019 на суму 3000,00грн, №642 від 19.03.2019 на суму 10000,00грн, №722 від 09.04.2019 на суму 10000,00грн, та визнається позивачем. Решта вартості поставленого товару у сумі 36000,00грн, станом на час розгляду справи відповідачем сплачена не була. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення заборгованості у розмірі 36000,00грн, 3% річних у сумі 2740,60грн, інфляційних втрат у сумі 5492,00грн стало порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в частині остаточної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч. ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Укладений сторонами договір №471 від 11.12.2018 за своєю правовою природою є договором поставки, отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України, відповідно до якої за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом позивач виконав господарські зобов`язання за договором №471 від 11.12.2018 з поставки товару на загальну суму 129000,00грн з ПДВ. В свою чергу відповідач частково виконав свої зобов`язання за договором №471 від 11.12.2018 з оплати товару, сплативши 93000,00грн вартості товару.

Між тим обставини справи свідчать, що відповідач не здійснив остаточного розрахунку за поставлений позивачем товар у встановлений договором №471 від 11.12.2018 строк по факту поставки протягом 10 робочих днів з дати поставки, тобто, за видатковою накладною №РН-0000219 від 19.12.2018 до 04.01.2019 включно, за видатковою накладною №РН-0000012 від 01.02.2019 до 15.02.2019 включно. Внаслідок наведеного у відповідача виникла заборгованість за договором №471 від 11.12.2018 у розмірі 36000,00грн.

Суд зауважує, що несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України. З огляду на невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару у строк, встановлений договором №471 від 11.12.2018, суд дійшов висновку, що відповідач згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України є боржником, який прострочив виконання зобов`язання.

Заперечення відповідача щодо відсутності можливості здійснення оплати з підстав не дотримання позивачем умов договору №471 від 11.12.2018 в частині надання рахунку, суд відхиляє з огляду на таке.

За приписами ст.613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Рахунок є документом, який містить платіжні реквізити для перерахування коштів, і не є первинним бухгалтерським документом.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України, тому, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку оплатити виконані роботи.

Крім того, судом враховано. що відповідачем здійснено часткову оплату товару без отримання рахунків, що спростовує посилання на неможливість здійснення оплат за відсутності рахунків.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність доказів сплати решти заборгованості у розмірі 36000,00грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором №471 від 11.12.2018 у розмірі 36000,00грн, отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат у сумі 5492,00грн за період з січня 2019 по травень 2021 та 3% річних у сумі 2740,60грн за період прострочення з 05.01.2019 по 05.07.2021, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку 3% річних судом встановлено його невідповідність фактичним обставинам справи в частині невірного визначення кінцевих дат періодів нарахування 3% річних, включивши дні фактичної сплати суми заборгованості, що є невірним, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Здійснивши перерахунок 3% річних за вірні періоди суд встановив, що 3% річних складають 2735,28грн. Отже позов підлягає задоволенню в частині стягнення 3% річних у сумі 2735,28грн, в решті вимог щодо стягнення 3% річних позов є таким, що задоволенню не підлягає.

За результатом проведеної судом перевірки розрахунку інфляційних нарахувань за періоди січень 2019 (на суму заборгованості 41600,00грн), березень 2019 (на суму заборгованості 56000,00грн) та квітень 2019 травень 2021 (на суму заборгованості 36000,00грн), судом встановлено, що він методологічно є неправильним, оскільки позивачем враховано індекс інфляції за неповний місяць існування боргу (січень 2019), а також неправильно визначено базу нарахування за березень 2019.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат за цілі місяці існування заборгованості, на вірну базу нарахування, суд встановив, що інфляційні втрати становлять 5173,59грн. Отже позов підлягає задоволенню в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 5173,59грн, в решті вимог щодо стягнення інфляційних втрат позов є таким, що задоволенню не підлягає.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог за приписами п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо заявлених позивачем до стягнення 7000,00грн витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При цьому ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вказані норми узгоджуються з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якими гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивачем до матеріалів справи надано договір про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 30.06.2021, укладеного між адвокатом Фетісовим Дмитром Валерійовичем (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросистема Черкаси» (замовник), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №197 від 27.10.2003, ордер СА№1013558 від 14.07.2021, акт від 19.08.2021 приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 30.06.2021; детальний опис робіт (наданих послуг); рахунок на оплату №1 від 18.08.2021 на суму 7000,00грн, платіжне доручення №906 від 19.08.2021 на суму 7000,00грн, яким встановлюється фактичне понесення цих витрат позивачем.

Відповідно до п.1.1 договору замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання в порядку та на умовах визначених договором надавати адвокатські послуги (правову допомогу) та здійснювати захист і представництво законних прав та інтересів замовника у спорі замовника з Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості за договором №471 про закупівлю за результатами допорогових торгів №UA-2018-11-28-000012-b від 11.12.2018.

Робота виконавця, зазначена в договорі, оплачується замовником протягом 5 днів з моменту виставлення рахунка в розмірі 7000,00грн (п.4.1 договору). Сторони дійшли до згоди, що година роботи адвоката за договором коштує 1000,00грн. При цьому загальна вартість робіт за договором складає 7000,00грн (п.4.2 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами зобов`язань за цим договором або до його розірвання (п.5.1 договору).

На підтвердження понесення судових витрат позивачем надано акт акт від 19.08.2021 приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 30.06.2021, відповідно до якого на підставі договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 30.06.2021 в період з 30.06.2021 по 19.08.2021 виконавець надав замовнику наступні послуги: а) надання правової (професійної правничої) допомоги у спорі замовника з Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення коштів за договором №471 про закупівлю за результатами допорогових торгів (справа №905/1383/21), а саме:

№ДатаВид роботиВитрачений час
130.06.2021Надання усної консультації1 год
201.07.2021Аналіз документів, формування правової позиції по справі1 год
305.07.2021Складання позовної заяви про стягнення заборгованості, розрахунку заборгованості5 год
405.07.2021Складання клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції 1 год
515.07.2021Оформлення позовної заяви та направлення позовної заяви з додатками до суду1 год
619.08.2021Складання клопотання про приєднання доказів сплати судових витрат, складання детального опису робіт2 год
727.08.2021Участь у судовому засідання1 год
816.09.2021Участь у судовому засідання1 год

На підтвердження фактичного здійснення учасником справи оплати судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано платіжне доручення №906 від 19.08.2021 на суму 7000,00грн.

Таким чином матеріали справи свідчать про надання послуг за договором про надання правової допомоги та фактичну сплату цих послуг позивачем.

За приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням часткового задоволення позовних вимог заява відповідача про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню; з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6948,79грн пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 86, 126, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. Магістральна, б.4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросистема Черкаси» (18016, Черкаська область, м.Черкаси, вул.Волкова, б.71, ) заборгованість у сумі 36000,00грн, 3% річних у сумі 2735,28грн, інфляційні втрати у сумі 5173,59грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 2253,39грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6948,79грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 16.09.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.09.2021.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається з урахуванням пп.17.5 пп.17 п.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя К.І. Аксьонова