ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2021м. ДніпроСправа № 904/4263/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна", м. Київ

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 1 261 963,20 грн. та інфляційної складової у розмірі 45 256,96 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

При секретарі судового засідання Захарчук А.Е.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

РУХ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 1 261 963,20 грн. та інфляційної складової у розмірі 45 256,96 грн.

Ухвалою суду від 26.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 02.06.2021.

Ухвалою суду від 02.06.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на 14.07.2021.

Ухвалою суду від 14.07.2021 відкладено підготовче засідання на 04.08.2021.

Ухвалою суду від 04.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 08.09.2021.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (надалі постачальник) та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - покупець) було укладено договір про закупівлю товару № 678/13/41П від 26.08.2020 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в п. 1.2 договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з п. 1.2 договору, постачальник зобов`язується поставити Сплави, код 1462 (Листи та круги з нержавіючої сталі) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору.

За твердженням позивача, на виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію № 1, у якій визначено, найменування, кількість, вартість продукції тощо, що поставляється.

Позивач зазначив, що виконав умови договору, поставив відповідачу товар на загальну суму 1 261 963,20 грн. Що підтверджується видатковими накладними № 248 від 27.08.2020, № 249 від 27.08.2020, № 250 від 27.08.2020, № 325 від 16.10.2020.

Пунктом 4.2 договору визначено, що покупець здійснює оплату отриманого товару по факту його поставки протягом 30 календарних днів.

Позивач наполягає на тому, що, з урахуванням п. 4.2 договору, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару, поставленого за видатковими накладними № 248 від 27.08.2020, №249 від 27.08.2020, № 250 від 27.08.2020, настав 27.09.2020, поставленого за видатковою накладною № 325 від 16.10.2020 16.11.2020.

Однак, відповідач, за твердженням позивача, порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив виконані у встановлені строки у повному обсязі.

За таких обставин, за розрахунком позивача, у Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" у розмірі 1 261 963,20 грн.

За порушення строків виконання грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу до сплати та інфляційну складову у розмірі 45 256,96 грн. за загальний період з жовтня 2020 року по січень 2021 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач надав відзив на позов, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач зазначив про часткову сплату ним суми основного боргу. Наразі, за розрахунком відповідача, у нього наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 510 120 грн.

Відповідач надів контррозрахунок інфляційної складової, за яким сума інфляційних втрат за порушення відповідачем грошового зобов`язання становить 35 429,27 грн.

Крім того, у відзиві № 18/3015 від 07.05.2021 відповідач заявив про зменшення розміру нарахованої інфляційної складової у 10 разів.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості за договором про закупівлю товару № 678/13/41П від 26.08.2020 у розмірі 1261963,20 грн. та інфляційної складової у розмірі 45 256,96 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був поставлений позивачем товар, на яку суму; в які строки і якому розмірі поставлений товар мав бути оплачений), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи був оплачений відповідачем поставлений товар), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (надалі постачальник) та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - покупець) було укладено договір про закупівлю товару № 678/13/41П від 26.08.2020 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 11.1 договору, договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами й діє до 31.12.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в п. 1.2 договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з п. 1.2 договору, постачальник зобов`язується поставити Сплави, код 1462 (Листи та круги з нержавіючої сталі) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору.

На виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію № 1, у якій визначено, найменування, кількість, вартість продукції тощо, що поставляється.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивач виконав умови договору, поставив відповідачу товар на загальну суму 1 261 963,20 грн. Що підтверджується видатковими накладними № 248 від 27.08.2020, № 249 від 27.08.2020, №250 від 27.08.2020, № 325 від 16.10.2020.

Пунктом 4.2 договору визначено, що покупець здійснює оплату отриманого товару по факту його поставки протягом 30 календарних днів.

З урахуванням п. 4.2 договору, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару, поставленого за видатковими накладними № 248 від 27.08.2020, № 249 від 27.08.2020, № 250 від 27.08.2020, настав 28.09.2020, поставленого за видатковою накладною № 325 від 16.10.2020 16.11.2020.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив виконані у встановлені строки у повному обсязі. Під час розгляду цієї справи, платіжними дорученнями №8070 від 07.05.2021, № 8105 від 07.05.2021, № 8883 від 21.05.2021, № 8885 від 21.05.2021, №9273 від 28.05.2021 сплатив відповідачу суму боргу у загальному розмірі 751 843,20 грн.

За таких обставин, у Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" у розмірі 510 120 грн.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що відповідач фактично задовольнив вимоги позивача у частині стягнення суми основного боргу у розмірі 751 843,20 грн. у позасудовому порядку, провадження у справі у цій частині слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 510 120 грн. є обґрунтованими.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати та інфляційну складову у розмірі 45 256,96 грн. за загальний період з жовтня 2020 року по січень 2021 року.

Перевіривши розрахунок інфляційної складової суд встановив, що він містить арифметичні помилки.

За розрахунком суду:

- інфляційна складова на суму боргу 751 843 за період з жовтня 2020 по листопад 2020 становить 17 390,13 грн.;

- інфляційна складова на суму боргу 1 261 963 за період з грудня 2020 по січень 2021 становить 27 910,84 грн.

Всього: 45 300,97 грн., тобто суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Тому, вимоги позивача про стягнення інфляційної складової слід задовольнити в заявленому розмірі - 45 256,96 грн.

Щодо вимоги позивача про нарахування інфляційної складової до моменту виконання цього рішення слід зазначити про таке.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання.

Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Отже, процесуальне законодавство не передбачає можливості зазначення в рішенні про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення суду.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором № 678/13/41П від 26.08.2020 (том 1 а.с. 10 - 17), специфікацією (том 1 а.с. 18), видатковими накладними та ТТН (том 1 а.с. 19 - 26), актом звіряння розрахунків (том 1 а.с. 28).

Обставини, на які посилається відповідач, доводяться платіжними дорученнями (том 1 а.с. 82 - 86).

ЩОДО КЛОПОТАННЯ ВІДПОВІДАЧА ПРО ЗМЕНШЕННЯ РОЗМІРУ ШТРАФНИХ САНКЦІЙ.

Відповідач заявив клопотання про зменшення розміру інфляційної складової, заявленої позивачем до стягнення.

Згідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому проценти річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України, від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013).

За таких обставин, у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційної складової слід відмовити.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 510 120 грн. та інфляційної складової у розмірі 45 256,96 грн.

Провадження у справі у частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 751 843,20 грн. слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід покласти на відповідача.

ЩОДО ПОКЛАДЕННЯ НА ВІДПОВІДАЧА ВИТРАТ ПОЗИВАЧА НА ПРАВОВУ ДОПОМОГУ АДВОКАТА.

У позові позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 3 000 грн.

У якості доказів надання Адвокатським об`єднанням «Право Групп» Товариству з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" юридичних послуг під час розгляду справи №904/4263/21 позивачем долучено до суду: договір про надання правової допомоги від 26.01.2021 №3-С-ЮО, платіжне доручення № 895 від 16.02.2021, додаткову угоду від 10.02.2021 до договору, акт приймання-передачі наданих послуг від 01.03.2021.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до акту здачі-прийняття робіт від 01.03.2021, адвокатським об`єднанням були надані позивачу такі юридичні послуги:

- вивчення документів щодо фінансово-господарських правовідносин та операцій сторін за договором про закупівлю товару № 678/13/41П від 26.08.2020 2 год.;

- формування правової позиції у справі - 1 год.;

- підготовка позовної заяви - 3 год.

Пунктом 1 додаткової угоди від 10.02.2021 встановлено, що відповідно до п. 4.1 договору сторони погодились, що вартість послуг за надання правової допомоги щодо стягнення заборгованості з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" за договором про закупівлю товару № 678/13/41П від 26.08.2020 складає 3 000 грн.

Розмір фактичних витрат позивача на правову допомогу адвоката підтверджений належними доказами та співмірний із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову.

За таких обставин, витрати позивача на правову допомогу адвоката у розмірі 3 000 грн. слід покласти на відповідача.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі у частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 751 843,20 грн.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (місцезнаходження: 52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2; ідентифікаційний код: 14309787) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (ідентифікаційний код: 41323412; місцезнаходження: 04111, м. Київ, вул. Черняховського, буд. 29) суму основної заборгованості у розмірі 510 120 грн., інфляційну складову у розмірі 45 256,96 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 19 563,30 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 3 000 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 20.09.2021.

Суддя М.О. Ніколенко