ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021 року Справа № 908/3239/20

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Антоніка С.Г., Подобєда І.М.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: Ремига О.В., адвокат, довіреність №647 від 24.12.2020 р.;

від відповідача: Білоус В.І., адвокат, довіреність №151/20-19 від 26.07.2021 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.04.2021 (повний текст складений 06.05.2021, суддя Мірошниченко М.В.) у справі №908/3239/20

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м.Запоріжжя

до відповідача: Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя

про стягнення 1 209 390,34 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) з Концерну "Міські теплові мережі" на свою користь 1 209 390,34 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.04.2021 у справі №908/3239/20 позов задоволено частково; з Концерну "Міські теплові мережі" стягнуто на користь Публічного кціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" 846 499,00 грн. пені та 18 139,28 грн. судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення обгрунтоване неналежним виконанням Концерном "Міські теплові мережі" умов договору № 44 від 01.10.2004 щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем відповідачу послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Господарський суд зазначив, що п. 8.5 договору передбачено більшу тривалість періоду нарахування пені, ніж визначено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, по день фактичної оплати згідно поданого позивачем розрахунку, останній нарахував пеню окремо за кожним рахунком за загальний період із 15.12.2019 по 15.02.2021, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нарахована пеня, яка за розрахунком позивача склала 1 209 390,34 грн.

Судом першої інстанції проведено перевірку розрахунку пені, поданого позивачем та встановлено, що він містить арифметичні помилки, оскільки при розрахунку пені за рахунком № 44/10/рп від 31.10.2019, нарахованої за період із 15.12.2020 по 15.02.2021, позивачем було не враховано, що у 2020 році було 366 днів, згідно перерахунку суду пеня за рахунком № 44/10/рп від 31.10.2019 склала 10 500,01 грн.; згідно перерахунку суду пеня за рахунком №44/11/рп від 30.11.2019 нарахована за період із 15.12.2020 по 15.02.2021, склала 62 739,25 грн.; пеня за рахунком № 44/12/рп від 31.12.2019, нарахована за період з 15.12.2020 по 15.02.2021, склала 69 983,43 грн., в іншому розрахунок пені зроблений позивачем правильно.

При цьому, господарський суд зазначив, що пеня нарахована позивачем у межах періоду, визначеного договором, а у рахунках, що покладені у підставу позову, зазначені інші кінцеві терміни до їх сплати (більші, ніж визначено умовами договору).

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 12 09 284,69 грн. пені., у стягненні 105,65 грн. пені суд відмовив у зв`язку з необґрунтованістю позову у цій частині.

Частково задовольнивши клопотання відповідача щодо зменшення пред`явленої до стягнення суми пені, місцевий господарський суд стягнув з відповідача 846 499 грн. пені (зменшив її на 30 %).

Суд першої інстанції зазначив, що врахував не лише матеріальний стан Концерну "Міські теплові мережі", а й матеріальний стан Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", обставину віднесення ПАТ "Запоріжжяобленерго" постановою Кабміну України № 83 від 04.03.2015до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, а також те, що згідно звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2021 року Концерну "Міські теплові мережі" збиток склав 161539,00 грн. та прийняв до уваги фінансовий стан обох сторін, відсутність завданих збитків іншим учасникам господарських відносин порушенням зобов`язання.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить змінити рішення Господарського суду Запорізької області від 27.04.2021 у справі №908/3239/20 в частині стягнення пені, просить стягнути з Концерну "Міські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" 1 209 984,69 грн. пені.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд зменшив розмір пені за відсутності підстав застосування положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України.

За доводами апелянта те, що відповідач є комунальним підприємством теплопостачання, підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Запорізькій міській раді та створений з метою здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперервне забезпечення споживачів тепловою енергією, забезпечує задоволення потреб споживачів у централізованому теплопостачанні міста Запоріжжя, споживає природний газ не для власних потреб, не впливають на обов`язок відповідача виконувати свої договірні зобов`язання перед позивачем та відповідно, не виключають його вини у виникненні заборгованості, у зв`язку з чим зазначені відповідачем обставини не є винятковими обставинами, а є передусім наслідком його господарської діяльності, власного комерційного розрахунку та ризику, тому не можуть бути підставою, яка надає право суду на зменшення неустойки.

Таким чином, позивач вважає, що докази, надані відповідачем в обґрунтування клопотання про зменшення пені, не свідчать про винятковість розглядуваного випадку та наявність об`єктивних обставин, що виключали б можливість споживача належним чином виконати свої зобов`язання за договором.

Апелянт посилається і на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на наявність судової практики з розгляду справ за позовами Концерну "Міські теплові мережі" до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення основного боргу та штрафних санкцій, згідно якої суди відмовляють у задоволенні клопотань товариства про зменшення пені та надання розстрочки виконання рішення суду.

Як зазначає апелянт, господарським судом відхилено обставину наявності у позивача багатомільйонної заборгованості з податкового боргу, який станом на 28.02.2021 становить 1140 млн.грн., що підтверджується довідкою від 02.03.2021 №003-46/45, також, згідно листа Південно-східного міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя від 18.05.2020 №18535, на виконанні перебуває зведене виконавче провадження про стягнення заборгованості ПАТ "Запоріжжяобленерго", до складу якого входить 1103 виконавчих проваджень на суму 52 198 461,83 грн. без врахування виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

За доводами скаржника, судом першої інстанції не враховано, що введення карантину вплинуло на діяльність товариства, а позивач, який за законом забезпечує надання житлово-комунальних послуг, позбавлений захисту від порушення законодавства користувачами цих послуг, обмежений в надходженні коштів, та як наслідок несе відповідальність, у тому числі, у вигляді штрафних санкцій та інших заходів впливу з боку оператора системи передачі (адміністратор розрахунків) - НЕК "Укренерго", Державного підприємства "Оператор ринку" та НКРЕКП, як регулятора на ринку електричної енергії.

Також, позивач посилається і на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на ті обставини, що окрім першочергової виплати податкового боргу, товариство має щомісячно проводити виплату інших обов`язкових платежів, зокрема, таких як оплата за сировину та матеріали, паливо для автотранспорту та його утримання; закупівлю лічильників, оренду приміщень, охорону праці, витрати на зв`язок тощо.

Апелянт вважає, що місцевий господарський суд не надав належної правової оцінки того, що на рахунках Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" відсутні грошові кошти, на підтвердження чого позивач надав довідки про залишки грошових коштів на поточних рахунках.

Також, на думку позивача, судом першої інстанції не було з`ясовано причини тяжкого фінансового стану Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", а саме не враховано, що критична фінансова ситуація почалась на підприємстві ще з 2015 року, коли Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постійно встановлювала для позивача або нульовий алгоритм або щодобові багатомільйонні відрахування з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання, що призводило до ненадходження коштів на поточні рахунки підприємства.

Апелянт вказує на те, що господарський суд не врахував, що наявна дебіторська заборгованість не тільки не приносить прибутку, але й поставила позивача у скрутне становище при здійсненні розрахунків з іншими підприємствами, що підтверджується висновком судового експерта, наданого в межах проведеного економічного дослідження №282 від 17.05.2018, за результатами проведення якого встановлено, що станом на 31.12.2017 основні економічні показники (ліквідність, платоспроможність, рентабельність) характеризують фінансовий стан Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" ознаками критичної неплатоспроможності, фінансової нестабільності та потенційного банкрутства.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2021 для розгляду справи № 908/3239/20 визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач Широбокова Л.П., судді Орєшкіна Е.В., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2021 апеляційну скаргу залишено без руху; Публічному акціонерному товариству "Запоріжжяобленерго" встановлений строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання ухвали.

06.07.2021 розпорядженням керівника апарату суду, у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_1 , відповідно до пункту 2.7.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/3239/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021 справу №908/3239/20 передано колегії суддів у складі: Орєшкіна Е.В. (головуючий, доповідач), судді: Подобєд І.М., Кузнецова І.Л.

09.07.2021 від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, до якої на виконання ухвали суду додано відповідні докази.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-доповідача Орєшкіної Е.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду №1696/21 від 12.07.2021, проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2021 (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, тощо) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Подобєда І.М., Кузнецової І.Л.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.07.2021 (у складі колегії суддів: головуючого судді (доповідача) Дарміна М.О., суддів Подобєда І.М., Кузнецової І.Л.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.04.2021 у справі №908/3239/20.

У зв`язку із усуненням обставин, що зумовили заміну судді-доповідача колегії, а саме вихід із відпустки судді Орєшкіної Е.В., відповідно до пункту 2.6.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, 28.07.2021 призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі № 908/3239/20.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.07.2021, справу №908/3239/20 передано колегії суддів у складі: Орєшкіна Е.В. (головуючий, доповідач), судді Подобєд І.М., Кузнецова І.Л.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.07.2021 справу №908/3239/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В (доповідача), суддів: Подобєда І.М., Кузнецової І.Л.; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 15.09.2021 о 10:30 год.

29.07.2021 від Концерну "Міські теплові мережі" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Відповідач погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо зменшення пені, із зазначенням того, що підприємство змушене функціонувати в умовах жорсткого державного регулювання проведення розрахунків за спожитий природний газ відповідно до Порядку №217, який обмежує можливість відповідача розпоряджатись коштами. шо надходять від споживачів теплової енергії. Тобто у відповідача відсутні будь які інші джерела надходження коштів і відтак він позбавлений права сплачувати пеню позивачу. Крім того, вказує, що встановлений органом виконавчої влади порядок розподілу нормативу коштів унеможливлює виконання одночасно вимог Конституції України, Кодексу законів про працю щодо першочергової виплати заробітної плати та здійснювати розрахунки за енергоносії, у зв`язку з чим такі обставини є об`єктивним фактором наявності обставин, шо ускладнювали виконання умов договору. Зазначає, що така ситуація вже призвела до затримок у виплаті заробітної плати, відсутності у підприємства обігових коштів для здійснення господарської діяльності, відключень від енергопостачання, неможливості сплати податкових зобов`язань, а в подальшому може привести до соціального вибуху та кризи, що завдасть шкоди енергетичній безпеці м. Запоріжжя.

Серед іншого, відповідач посилається і на те, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 1082 від 24.12.2019, рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради були затверджені коефіцієнти перерахунку зміни розміру нарахувань за теплову енергію та послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у грудні 2019 року, січні, лютому, березні та квітні 2020 року, внаслідок чого Концерном "Міські теплові мережі" здійснено нарахування за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за опалюваний період 2019-2020 роки та в результаті зміни розміру нарахувань за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за опалюваний період 2019 - 2020 роках виникла сума збитків у розмірі 177 158 707,70 грн.

Крім того, як зазначає відповідач, тарифами на теплову енергію не передбачені витрати на покриття штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, що свідчить про відсутність джерел для покриття вказаних витрат, стягнення з Концерну "Міські теплові мережі" у дуже великому розмірі 1 209 390,34 грн. пені спричинить порушення майнових та соціальних інтересів відповідача; забезпечення безперебійного надання мешканцям м. Запоріжжя послуг з теплопостачання, зокрема, в опалювальний період, здійснення виплати податків і зборів, виплат заробітної плати працівникам підприємства тощо. Зазначена ситуація у будь-яку мить може призвести до повної зупинки теплопостачання та, як наслідок, позбавляє обігових коштів всі підприємства які задіяні в технологічному ланцюжку, це може призвести до ризику втрати безпечності постачання енергоносіїв, зокрема, газу, тепла, води, електроенергії, як населенню м. Запоріжжя, так і об`єктам соціальної та промислової сфери.

За доводами відповідача, стягнення з нього одноразово 1 209 390.34 грн. пені призведе до дестабілізації роботи підприємства: зрив опалювального періоду 2021-2022 pоках, банкрутство Концерну "Міські теплові мережі", у тому числі щодо невиконанням ним зобов`язань перед контрагентами зі сплати за холодне водопостачання, розподіл та транспортування природного газу (на 01.01.2021 року загальна сума боргу складає 1 015 323 134,55 грн.) та виплати заробітної плати працівниками підприємства.

26.08.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги.

08.09.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги.

14.09.2021 через систему "Електронний суд" від представника Концерну "Міські теплові мережі" надійшло клопотання про застосування Закону, який підлягав застосуванню при розгляді даної справи, яке мотивоване тим, що пеня, стягнута оскаржуваним рішенням, була нарахована за період, в тому числі, 11.03.2020 -19.12.2020, тобто в період дії Закону України № 530-IX від 17.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до підпункту 4 пункту 3 якого забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, а відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (підпункт 2) постачання та розподіл електричної енергії є комунальною послугою, то відповідно пеня за вказаний період не повинна як нараховуватись, так і стягуватись судом.

15.09.2021 представник відповідача з`явився в судове засідання.

У судовому засіданні, яке відбулося 15.09.2021, представником апелянта підтримано апеляційну скаргу, представником відповідача підтримані заперечення на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні, яке відбулося 15.09.2021, оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи,

Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" з заявою-приєднанням від 07.12.2018 про приєднання з 01.01.2019 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії № 44 від 01.10.2004.

01.01.2019 між Концерном "Міські теплові мережі" (споживач) та Публічним акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (оператор системи) укладений договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 44, відповідно до п.1.1 якого цей договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електричної енергії споживачам як послуги оператора системи. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов договору згідно з "Заявою-приєднання", що є додатком № 1 до цього договору.

Згідно з п.п. 2.1., 2.3. договору оператор системи надає споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309, та Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в Паспорті точки розподілу за об`єктом споживача, який є додатком №2 до цього договору, та в особовому рахунку споживача, облікових базах даних оператора системи.

Споживач оплачує за розподіл (передачу) електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього договору та інші послуги оператора системи згідно з додатком № 4 "Порядок розрахунків".

Пунктом 8.5 договору сторонами передбачено, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених додатком № 4 "Порядок розрахунків" до цього договору, у разі якщо главою 5 цього договору передбачено, що оплату за послугу з розподілу здійснює споживач безпосередньо оператору системи, споживач сплачує оператору системи пеню у розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу, включно по день фактичної оплати.

Відповідно до п. 11.1 договір набирає чинності з дня приєднання споживача до умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший термін не зазначено в заяві-приєднання. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Додатком № 4 до договору сторонами підписано "Порядок розрахунків", пунктом 1.4 якого визначено, що оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати за рахунками, що направляються споживачу оператором системи у розрахунковому періоді, що передує звітному. Кінцевим терміном оплати є 25 число місяця, що передує звітному розрахунковому періоду.

Згідно з п. 1.5 додатку № 4 споживач не пізніше 14-00 годин 3-го робочого дня місяця, наступного за розрахунковим, направляє свого представника до оператора системи для подання у двох примірниках, підписаних уповноваженою особою споживача та скріплених його печаткою "Акта про спожиту активну електричну енергію за розрахунковий період" за формою додатка № 6. Оператор системи підписує поданий акт та один примірник повертає споживачу.

За підсумками розрахункового періоду оператор системи виписує споживачу рахунок для остаточного розрахунку. Рахунки, виставлені оператором системи відповідно до умов договору для оплати послуг з розподілу електричної енергії (попередньої оплати, остаточного розрахунку, тощо) надаються, як правило, уповноваженому представнику споживача під його розпис на екземплярі рахунка, що залишається у оператора системи (п.п. 1.7, 1.8 додатка № 4).

Згідно з п. 1.9 додатку № 4 споживач зобов`язаний у термін, що не перевищує 5 робочих днів з дня отримання рахунка, здійснити оплату рахунка, що надається йому оператором системи. Датою отримання рахунку вважається у випадку вручення рахунка уповноваженому представнику споживача дата отримання цього рахунка споживачем, зазначена ним у рахунку на екземплярі оператора.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем були виписані та виставлені відповідачу рахунки (а.с. 25-27, т.1):

- № 44/10/рп від 31.10.2019 на суму 507 318,88 грн. (за жовтень 2019 року);

- № 44/11/рп від 30.11.2019 на суму 3 029 077,45 грн. (за листопад 2019 року);

- № 44/12/рп від 31.12.2019 на суму 3 381 322,67 грн. (за грудень 2019 року).

Всі вищевказані рахунки підписані повноважними представниками сторін та на кожному рахунку зазначено дату його отримання Концерном "Міські теплові мережі" та зазначено кінцевий термін сплати кожного рахунку.

Враховуючи те, що вищевказані рахунки відповідачем не оплачено, позивачем нараховано пеню, що заявлена до стягнення.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

Неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором підтверджено матеріалами справи.

Спір у справі стосується питання наявності (відсутності) підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача пені у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Пунктом 8.5. договору сторонами передбачено більшу тривалість періоду нарахування пені, ніж передбачено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, - по день фактичної оплати.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку позивача, останній нарахував пеню окремо за кожним рахунком за загальний період з 15.12.2019 по 15.02.2021, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нарахована пеня, у зв`язку з чим загальна сума пені, що заявлена до стягнення, склала 1 209 390,34 грн.

Відповідно до умов договору кінцевим терміном оплати по рахунку №44/10/рп від 31.10.2019 (отриманий споживачем 02.11.2019), було 08.11.2019; терміном оплати по рахунку № 44/11/рп від 30.11.2019 (отриманий споживачем 02.12.2019), було 09.12.2019; терміном оплати по рахунку № 44/12/рп від 31.12.2019 (отриманий споживачем 03.01.2020), було 10.01.2020.

Відтак, прострочення оплати по рахунку № 44/10/рп настало з 09.11.2019, по рахунку № 44/11/рп з 10.12.2019, по рахунку № 44/12/рп - з 11.01.2020.

Здійснивши перевірку розрахунку пені, місцевим господарським господарським судом встановлено, що розрахунок містить арифметичні помилки, оскільки при розрахунку пені за рахунком № 44/10/рп (за період з 15.12.2020 по 15.02.2021), позивачем було не враховано, що у 2020 році було 366 днів, відповідно, згідно перерахунку суду пеня за рахунком № 44/10/рп склала 10 500,01 грн. Аналогічні помилки допущені позивачем при розрахунку пені за період із 15.12.2020 по 15.02.2021 по рахункам №№ 44/11/рп, 44/12/рп.

Також, місцевим господарським судом здійснено перерахунок пені за рахунком №44/11/рп (за період з 15.12.2020 по 15.02.2021), яка склала 62 739,25 грн.; пеня за рахунком № 44/12/рп (за період із 15.12.2020 по 15.02.2021) склала 69 983,43 грн.

В іншому, як зазначено судом першої інстанції, розрахунок пені зроблений позивачем правильно.

При цьому, господарський суд дійшов висновку, що пеня нарахована позивачем у межах періоду, визначеного договором, однак, враховуючи те, що у рахунках, які покладені у підставу позову, зазначені інші кінцеві терміни до їх сплати (більші, ніж визначено умовами договору), підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 209 284,69 грн. пені, у стягненні 105,65 грн. пені господарським судом відмовлено в задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю позову у цій частині.

Апеляційна скарга не містить доводів стосовно неправильності здійсненого судом першої інстанції перерахунку розрахунку позивача, у зв`язку з чим апеляційний господарський суд не здійснює перевірку вказаного розрахунку.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем заявлено клопотання про зменшення суми пені, що підлягає стягненню, на 99,9% та розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців.

Клопотання мотивоване тим, що позивач не надав доказів, що порушення відповідачем строків розрахунків призвело до виникнення збитків в сумі, заявленої до стягнення пені саме з вини відповідача. Відповідач вказує, що перебуває в тяжкому фінансовому становищі. Так, у 2018 Концерн мав збиток, дефіцит коштів за 12 місяців 2019 становив 469 691,6 тис.грн., дефіцит коштів за 12 місяців 2020 року становив 625 921,4 тис.грн. Відповідач є комунальним підприємством теплопостачання, основними споживачами теплової енергії є населення, бюджетні установи і організації, об`єкти соціальної сфери, інші суб`єкти господарювання, які здійснюють оплату за теплову енергію несвоєчасно та не у повному обсязі, мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію. Заборгованість споживачів перед відповідачем станом на 01.01.2021 склала 1 411 611,77 грн. Станом на 01.01.2021 тарифами на теплову енергію відшкодовується близько 90% фактичної собівартості витрат на її виробництво, транспортування та постачання та не враховуються інші чинники. Майже 90% коштів, що надійшли від споживачів, перераховуються у першу чергу за спожитий природний газ, послуги з його постачання, транспортування та розподілу. Надходження від споживачів теплової енергії це єдиний дохід відповідача. Розрахунок середнього відсотка коштів, що залишились в розпорядженні Концерну " Міські теплові мережі" після розподілу зі спеціальних рахунків протягом 2019 року, становила 10,1%, протягом 2020 22,5%. Стягнення з відповідача пені у дуже великому розмірі спричинить порушення майнових та соціальних інтересів відповідача: забезпечення безперебійного надання послуг з теплопостачання, здійснення виплати податків і зборів, виплати заробітної плати тощо. У відповідача відсутні джерела на виплату пені, адже у тарифі на комунальні послуги для населення кошти на це не передбачені. Стягнення пені з відповідача призведе до дестабілізації роботи підприємства (зрив опалювального періоду 2021-2022 роках, банкрутства Концерну "Міські теплові мережі"), у тому числі щодо невиконання ним зобов`язань перед контрагентами зі сплати за холодне водопостачання, розподіл та транспортування природного газу та виплати заробітної плати. Відповідач вважає, що перелічені обставини мають істотне значення та є винятковими у розумінні ст. 551 Цивільного кодексу України, а тому є належною та достатньою підставою для зменшення судом пені, яка підлягає до стягнення на 99,9%. Відповідачем зазначено, що фінансово-економічна ситуація на підприємстві не дозволяє виконати у добровільний строк у повному обсязі одноразово рішення суду, внаслідок чого постає загроза накладення арешту на рахунки відповідача, тобто існують конкретні обставини, які ускладнюють виконання судового рішення. Також відповідачем зазначено, що має місце протиправна поведінка позивача, що виражена у непроведенні розрахунків з відповідачем за судовими рішеннями на загальну суму 9 888 108,59 грн.

Позивач проти зменшення розміру пені та розстрочення виконання рішення суду заперечив та зазначив, що незадовільний фінансовий стан підприємства не є безумовною підставою для зменшення пені. Відповідач з листопада 2019 року до теперішнього часу жодних оплат з погашення заборгованості не здійснив. Ті обставини, що відповідач є комунальним підприємством теплопостачання, на думку позивача, не впливають на його обов`язок виконувати свої договірні зобов`язання перед позивачем та, відповідно, не виключають його вини у виникненні заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованої відповідачу пені, суди повинні враховувати: ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, наявність або відсутність доказів, які б підтверджували наявність у позивача збитків саме у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання за договором.

З огляду на всі фактичні обставини справи та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені.

Частина 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно зі ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій місцевий господарський суд врахував не лише матеріальний стан Концерну "Міські теплові мережі", а й матеріальний стан Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", обставину віднесення Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" постановою Кабміну України від 04.03.2015 №83 до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, а також те, що згідно звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2021 року Концерну "Міські теплові мережі" збиток підприємства склав 161 539 тис.грн.

Крім того, місцевим господарським судом враховано, що заборгованість виникла у відповідача за послуги, надані у жовтні грудні 2019 року, загальна сума заборгованості склала 6 917 719,00 грн., однак відповідно до письмового пояснення відповідача від 20.01.2021 загальна сума невідкладних зобов`язань у 2019 році (заробітна плата, податки тощо) склала 692 862,6 тис.грн., дефіцит коштів за 2019 рік 469 899,0 тис. грн.

При цьому, згідно поданих доказів позивачем, заборгованість у останнього станом на 28.02.2021 перед Державним підприємством "Енергоринок" склала 412,4 млн.грн., заборгованість станом на 26.05.2020 з податків 607 477 980,68 грн.

Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, врахувавши важкий фінансовий стан відповідача і наявність конкретних та об`єктивних обставин, що унеможливлюють сплату одночасно всієї суми пені, відсутність завданих відповідачем збитків іншим учасникам господарських відносин порушенням зобов`язання, а також те, що відповідач є соціально значимим теплопостачальним підприємством, що забезпечує централізоване теплопостачання міста Запоріжжя, і природний газ споживається відповідачем для задоволення соціальних та комунальних потреб споживачів, те, що предметом спору є виключно нараховані штрафні санкції, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання Концерну "Міські теплові мережі" про зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені шляхом зменшення суми пені на 30%, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 846 499,00 грн. пені.

Крім того, відповідно до частин 1-5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Як встановлено господарським судом, відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження того, яким саме чином відповідач буде щомісячно погашати наявну заборгованість, не надано доказів щодо погашення існуючої заборгованості за надані послуги з розподілу електроенергії, внаслідок чого у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення судом першої інстанції відмовлено.

Апеляційна скарга не містить доводів скаржника щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції в цій частині, відповідно судом апеляційної інстанції не здійснюється перегляд оскаржуваного рішення щодо цього.

З урахуванням вищевикладеного апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Щодо клопотання відповідача про застосування Закону, який підлягав застосуванню при розгляді даної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту поданого клопотання відповідача, воно містить вимогу про скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 27.04.2021 у справі № 908/3239/20, тобто фактично вказане клопотання містить вимоги, які за своєю суттю є вимогами апелянта та які підлягають розгляду за окремо поданою апеляційною скаргою.

Між тим, Концерном "Міські теплові мережі" станом на час прийняття постанови у даній справі, не подано апеляційної скарги в установленому законом порядку з вимогами щодо скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 27.04.2021 у справі № 908/3239/20.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до раніше поданого Концерном "Міські теплові мережі" відзиву на апеляційну скаргу у даній справі, відповідач просив залишити рішення Господарського суду Запорізької області від 27.04.2021 у справі № 908/3239/20 в частині призначеної до стягнення суми пені в розмірі 846 499 грн. без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" без задоволення.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.04.2021 у справі №908/3239/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 27.04.2021 у справі №908/3239/20 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 17.09.2021.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя С.Г. Антонік

Суддя І.М. Подобєд