РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.09.2021Справа № 910/9059/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Агро-Дар Інвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крузер Торг"

про стягнення 278 841,88 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Агро-Дар Інвест" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крузер Торг" (далі - відповідач) про стягнення 278 841,88 грн., з яких: 261 912,00 грн. - основний борг, 8 718,44 грн. - пеня, 1 894,38 грн. - 3% річних та 6 317,06 грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог Приватне підприємство "Агро-Дар Інвест" посилалося на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами 19.02.2021 року договором купівлі-продажу № 1902/21 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, унаслідок чого за ним утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат. У зв`язку з наведеними обставинами, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

19.07.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява Приватного підприємства "Агро-Дар Інвест" від 15.07.2021 року про усунення означених недоліків.

Враховуючи наведені обставини, ухвалою господарського суду міста Києва від 22.07.2021 року відкрито провадження у справі № 910/9059/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали від 22.07.2021 року про відкриття провадження у справі № 910/9059/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01001, місто Київ, провулок Рильський, будинок 4, офіс 344, що підтверджується поштовим повідомленням з трек-номером 720.

Проте, зазначене відправлення з трек-номером 720 вручене відповідачу не було з посиланням на відсутність адресата за наведеною адресою.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу, зареєстровану в установленому законом порядку.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Крім цього, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 22.07.2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 22.07.2021 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25.01.2006 року в цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2021 року між Приватним підприємством "Агро-Дар Інвест" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крузер Торг" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 1902/21 (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов`язався передати у власність покупця товар - кукурудзу 3 класу 2020 року врожаю, код УКТЗЕД 1005, 1005 9 00000, а покупець зобов`язався прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Вказаний правочин, а також додатки до нього, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 1.2 Договору найменування, ціна, загальна кількість товару, що є предметом купівлі-продажу за Договором, визначаються у специфікації № 1, що додається до цього Договору та є його невід`ємною частиною.

Судом встановлено, що у специфікації № 1 до Договору сторони погодили поставки кукурудзи 3 класу в кількості 30 тон (+- 5 %) за ціною 8 400,00 грн./1 тону (разом з ПДВ) загальною вартістю 252 000,00 грн. Крім того, у цій специфікації сторони також погодили, зокрема, строк поставки вищенаведеного товару - з 19.02.2021 року по 24.02.2021 року включно.

Обсяги закупівель можуть змінюватись залежно від реального фінансування видатків, зміни ціни на товар та потреби покупця (пункт 1.3 Договору).

Згідно з пунктом 2.1 цієї угоди ціни на товар встановлюються в національній валюті України. Вартість зазначається в накладній та рахунку, з урахуванням витрат на транспортування, сплату податків та інших зборів і обов`язкових платежів.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що оплата здійснюється протягом 3 (трьох) днів з моменту відвантаження в безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів з банківського рахунку покупця на банківський рахунок продавця, вказаний у цьому Договорі, або у накладній на товар. Моментом здійснення покупцем оплати є момент списання грошових коштів з рахунку покупця.

За змістом пункту 3.2 наведеного правочину право власності на товар від продавця до покупця переходить в момент підписання відповідної накладної. Покупець несе усі видатки по транспортуванню товару та ризики загибелі та/або пошкодження товару від моменту підписання видаткової накладної.

У пункті 8.2 Договору сторони погодили, що товар, який визначений у специфікації № 1 до Договору, і який поставлений за накладними, оформленими між сторонами в період дії даного Договору, вважається проданим на підставі даного Договору навіть за відсутності вказівки (посилання) на даний Договір в накладній.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором (пункт 7.1 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вищенаведеного Договору позивач за товарно-транспортною накладною від 20.02.2021 року № 706523 поставив відповідачу погоджений між сторонами товар - кукурудзу 3 класу в кількості 31 180 кг на загальну суму 261 912,00 грн. (31 180 * 8 400). На підтвердження факту поставки означеного товару у відповідній кількості та за погодженою сторонами ціною позивачем було додатково надано копію товарної накладної від 20.02.2021 року № 1 про поставку відповідачу кукурудзи 3 класу в кількості 31 180 кг вартістю 261 912,00 грн. (з ПДВ), копію рахунку № 1 на оплату вищевказаного товару, копію довіреності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Крузер Торг" від 19.02.2021 року № 1 на отримання від Приватного підприємства "Агро-Дар Інвест" цінностей за рахунком № 1, а також копію зареєстрованої податкової накладної позивача від 20.02.2021 року на здійснення відповідної господарської операції.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником своїх зобов`язань за Договором.

Проте, всупереч взятим на себе за Договором зобов`язанням, відповідач отриманий товар не оплатив, заборгувавши таким чином позивачу 261 912,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, листом від 21.04.2021 року № 6 позивач звертався до відповідача із претензією № 1 про сплату покупцем на користь Приватного підприємства "Агро-Дар Інвест" спірної суми боргу в розмірі 261 912,00 грн., а також нарахованих сум пені та компенсаційних виплат.

Листом від 22.04.2021 року № 196 відповідач повідомив постачальника про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Крузер Торг" змоги вчасно виконати умови Договору та сплатити наявну в нього заборгованість у розмірі 261 912,00 грн. внаслідок важкого фінансового становища. У той же час відповідач направив на адресу позивача гарантійний лист від 22.04.2021 року № 195, в якому взяв на себе зобов`язання у термін до 31.12.2021 року здійснити погашення грошової заборгованості перед позивачем за Договором у розмірі 261 912,00 грн.

Разом із тим, враховуючи порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Крузер Торг" своїх зобов`язань за Договором та неоплату поставленого йому товару в погоджений у цьому правочині строк, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами Договору, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором купівлі-продажу від 19.02.2021 року № 1902/21, яка складає 261 912,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, за змістом наявних у матеріалах справи документів не оспорюється відповідачем, і останній на момент прийняття рішення не надав доказів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Приватного підприємства "Агро-Дар Інвест" до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати поставленого йому товару за Договором, позивач просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крузер Торг" 3 % річних у розмірі 1 894,38 грн., нараховані у період з 26.02.2021 року по 24.05.2021 року на суму основного боргу в розмірі 261 912,00 грн., а також інфляційні втрати в сумі 6 317,06 грн., нараховані на означену суму боргу протягом березня-квітня 2021 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень нормативних законодавчих приписів, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень норми статті 625 Цивільного кодексу України позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річні, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок вищенаведених компенсаційних виплат, суд вважає його таким, що відповідає положенням чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги Приватного підприємства "Агро-Дар Інвест" про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 1 894,38 грн. та інфляційних втрат в сумі 6 317,06 грн. підлягають задоволенню.

Також у зв`язку із неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Крузер Торг" своїх зобов`язань за Договором, позивач просив суд стягнути з останнього 8 718,44 грн. пені, нарахованої у період з 26.02.2021 року по 24.05.2021 року на суму основного боргу в розмірі 261 912,00 грн. із застосуванням процентної ставки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Обґрунтовуючи зазначену вимогу, Приватне підприємство "Агро-Дар Інвест" посилалося на положення пунктів 5.1, 5.3 Договору та приписи Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює лише договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

В силу приписів статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" вбачається, що наведеним нормативно-правовим актом не встановлюється розмір пені, яка підлягає стягненню з платників грошових коштів за прострочення платежу, а лише обмежується її розмір (який має бути встановлений за погодженням сторін правочину) подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Разом із тим правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі та, у разі недодержання письмової форми, є нікчемним (стаття 547 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 5.1 Договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України.

За умовами пункту 5.3 Договору сторона, що порушила цей Договір, зобов`язана відшкодувати збитки, завдані таким порушенням. Відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням зобов`язання, не звільняють сторони від виконання зобов`язання в натурі, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

У той же час судом встановлено, що положення пунктів 5.1 та 5.3 Договору, на які посилався позивач, носять загальний характер, тоді як в укладеному між сторонами Договорі відсутнє чітке письмове погодження щодо забезпечення здійснення відповідачем виконання свого обов`язку за наведеним правочином по сплаті позивачу грошових коштів шляхом застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крузер Торг" штрафних санкцій у вигляді стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу.

Слід також зазначити, що у матеріалах справи відсутні й інші належні та допустимі докази, які свідчать про письмове погодження сторонами можливості притягнення відповідача до відповідальності шляхом стягнення пені, а також докази, які свідчать про погодження сторонами конкретного розміру цієї штрафної санкції.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крузер Торг" пені за Договором, у зв`язку з чим, позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем або доказів належного виконання ним своїх грошових обов`язків зі своєчасної оплати поставленого товару.

Оскільки, як зазначалось вище, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки щодо оплати товару, позовні вимоги Приватного підприємства "Агро-Дар Інвест" підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства "Агро-Дар Інвест" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крузер Торг" про стягнення 278 841,88 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крузер Торг" (01001, місто Київ, провулок Рильський, будинок 4, офіс 344; ) на користь Приватного підприємства "Агро-Дар Інвест" (20300, Черкаська область, місто Умань, вулиця Гайдамацька, будинок 10, квартира 10; ) 261 912 (двісті шістдесят одну тисячу дев`ятсот дванадцять) грн. 00 коп. основного боргу, 1 894 (одну тисячу вісімсот дев`яносто чотири) грн. 38 коп. 3 % річних, 6 317 (шість тисяч триста сімнадцять) грн. 06 коп. інфляційних втрат, а також 4 051 (чотири тисячі п`ятдесят одну) грн. 85 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні позову Приватного підприємства "Агро-Дар Інвест" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крузер Торг" 8 718 (вісім тисяч сімсот вісімнадцять) грн. 44 коп. пені відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.09.2021 року.

Суддя В.С. Ломака