РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021Справа № 910/10544/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тарімус Групп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілайн Трейдінг"

про стягнення 67 578,11 грн

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тарімус Групп» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілайн Трейдінг» про стягнення 67 578,11 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем умов Договору постачання №33/19 від 05.08.2019, в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 57 850,00 грн основного боргу, 726,20 грн пені, 2 487,49 грн 3% річних та 6 514,42 грн інфляційних втрат.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі № 910/10544/21 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

У встановлений строк відповідачем не було подано до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та відповідачем у відзиві, суд

ВСТАНОВИВ:

05.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тарімус Групп» (позивач; Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілайн Трейдінг» (відповідач; Покупець) укладено Договір постачання № 33/19 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати і поставити у власність Покупця Товар, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар, згідно з умовами Договору, і оплатити його вартість на умовах Договору.

Перехід права власності на Товар від Продавця до Покупця здійснюється в момент підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної, що засвідчує факт передачі Товару (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору, договір діє з моменту його підписання Сторонами і по 31.12.2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Згідно з п. 3.3 Договору загальна вартість Товару, поставленого протягом терміну дії цього Договору, відповідно до його умов, визначається в видаткових накладних на Товар, з урахуванням його кількості, вартості та асортименту.

Пунктом 5.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 35/19 до Договору постачання № 33/19 від 05.08.2019 визначено, що постачання Товару здійснюється на наступних умовах оплати:

покупцеві надається відстрочка платежу протягом 45 днів з дати поставки Товару. При цьому Покупець щотижня зобов`язаний перераховувати Постачальнику оплату за реалізований (поставлений та сплачений) Товар на протязі попереднього тижня;

покупцеві встановлюється ліміт боргу на поставки (частині партії/партію/декілька партій) Товару, на суму що не перевищує 250 000 (Двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) UAH, в т.ч. ПДВ (далі - «ліміт кредитування»). Вартість партії Товару в частині, що перевищує встановлений ліміт кредитування, оплачується Покупцем в порядку попередньої оплати.

За прострочення оплати поставленого Товару Покупець, на вимогу Постачальника, сплачує останньому неустойку в розмірі 0,1% від вартості не своєчасно оплаченого Товару за кожен день прострочення. На підтвердження оплати Покупець зобов`язується надати Постачальнику платіжне доручення з обов`язковим зазначенням призначення платежу (оплата за накладною, рахунком і т.д.).

Коректність розрахунку коштів, що підлягають перерахуванню Постачальнику Покупець підтверджує звітом по реалізації за попередній тиждень із зазначенням залишку Товару на початок тижня, залишку Товару на кінець тижня, кількості проданого Товару за тиждень. За запитом Постачальника Покупець зобов`язаний надати Постачальнику інформацію про рух продукції, що поставляється Постачальником, підтверджено документально, а також надати Постачальнику можливість візуально оглянути Товар, що поставляється Покупцеві у всіх місцях зберігання. За ухилення Покупцем від подання інформації, або у разі недопущення представника Постачальника до огляду товару Покупець сплачує штрафні санкції в розмірі 1000 грн за кожен тиждень прострочення».

Відповідно до пунктів 5.6, 5.7 Договору ціна прийнятого Покупцем Товару визначається в оформлених і підписаних уповноваженими представниками Сторін накладних. Датою поставки Товару вважається дата поставки (передачі) Товару Покупцеві, що підтверджується підписом у видатковій накладній.

Зобов`язання по оплаті Товару, поставленого Покупцю відповідно до Замовлення, вважаються виконаними в момент надходження грошових коштів в сумі, яка вказана у рахунку, на розрахунковий рахунок Постачальника, або іншим шляхом, не забороненим чинним законодавством (п. 5.8 Договору).

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв Товар на суму 30310,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № УК-2188 від 03.10.2019, на суму 45398,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № УК-78 від 17.01.2020 (рахунок на оплату № УК-79 від 16.01.2020), на суму 4120,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № УК-1756 від 18.06.2020.

Разом з тим, оплата поставленого Товару була здійснена відповідачем частково, а саме в розмірі 21978,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 295 від 14.05.2020; призначення платежу: за двері металеві згідно рахунку № УК-79 від 16.01.2020р., у т.ч. ПДВ 20% = 3_663.00 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем умов Договору постачання №33/19 від 05.08.2019, в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 57 850,00 грн основного боргу, 726,20 грн пені, 2 487,49 грн 3% річних та 6 514,42 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 05.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тарімус Групп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілайн Трейдінг» укладено Договір постачання № 33/19, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати і поставити у власність Покупця Товар, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар, згідно з умовами Договору, і оплатити його вартість на умовах Договору.

Судом було встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв Товар на суму 30310,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № УК-2188 від 03.10.2019, на суму 45398,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № УК-78 від 17.01.2020 (рахунок на оплату № УК-79 від 16.01.2020), на суму 4120,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № УК-1756 від 18.06.2020.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 5.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 35/19 до Договору постачання № 33/19 від 05.08.2019 визначено, що постачання Товару здійснюється на наступних умовах оплати:

покупцеві надається відстрочка платежу протягом 45 днів з дати поставки Товару. При цьому Покупець щотижня зобов`язаний перераховувати Постачальнику оплату за реалізований (поставлений та сплачений) Товар на протязі попереднього тижня;

покупцеві встановлюється ліміт боргу на поставки (частині партії/партію/декілька партій) Товару, на суму що не перевищує 250 000 (Двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) UAH, в т.ч. ПДВ (далі - «ліміт кредитування»). Вартість партії Товару в частині, що перевищує встановлений ліміт кредитування, оплачується Покупцем в порядку попередньої оплати.

Судом було встановлено, що оплата поставленого Товару здійснена відповідачем частково, а саме в розмірі 21978,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 295 від 14.05.2020; призначення платежу: за двері металеві згідно рахунку № УК-79 від 16.01.2020р., у т.ч. ПДВ 20% = 3_663.00 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд зазначає, що станом на дату розгляду справи, відповідачем не надано доказів сплати вартості поставленого за видатковими накладними № УК-2188 від 03.10.2019, № УК-78 від 17.01.2020, № УК-1756 від 18.06.2020 товару на загальну суму 57850,00 грн, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у розмірі 57850,00 грн, а відтак, про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 726,20 грн пені.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За змістом п. 5.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 35/19 до Договору постачання № 33/19 від 05.08.2019, за прострочення оплати поставленого Товару Покупець, на вимогу Постачальника, сплачує останньому неустойку в розмірі 0,1% від вартості не своєчасно оплаченого Товару за кожен день прострочення. На підтвердження оплати Покупець зобов`язується надати Постачальнику платіжне доручення з обов`язковим зазначенням призначення платежу (оплата за накладною, рахунком і т.д.).

Як вбачається з розрахунку, що міститься у позовній заяві, позивачем нараховано відповідачу пеню за несвоєчасну сплату вартості поставленого Товару за видатковою накладною № УК-1756 від 18.06.2020 щодо суми 4120,00 грн за період з 03.08.2020 по 03.02.2021 в розмірі 0,1% від вартості не своєчасно оплаченого Товару за кожен день прострочення у розмірі 762,20 грн, однак, суд не погоджується з визначеним позивачем розрахунком, оскільки, зважаючи на передбачений п. 5.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 35/19 порядок та строк здійснення оплати вартості товару, суд приходить до висновку, що кінцевою датою сплати вартості Товару за накладною № УК-1756 є 03.08.2020 (оскільки 02.08.2020 - вихідний день), відтак, обґрунтованим періодом нарахування пені є період з 04.08.2020 (перший день прострочення) по 03.02.2021 (як визначено позивачем), при цьому, позивачем не враховано обмеження щодо розміру пені, визначеного приписами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відтак, зробивши перерахунок пені за період з 04.08.2020 по 03.02.2021 щодо суми 4120,00 грн, з урахування встановлених приписами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" обмежень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 726,20 грн пені підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 248,68 грн.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 2487,49 грн 3% річних та 6514,42 грн інфляційних втрат.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відтак, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, що міститься у позові, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення 6514,42 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню у визначеному розмірі.

Поряд з цим, із розрахунку, що міститься в позовній заяві вбачається, що позивачем здійснено нарахування 3% річних щодо накладної № УК-2188 від 03.10.2019 (заборгованість 30310,00 грн) за період з 18.11.2019 по 24.06.2021, щодо накладної № УК-78 від 17.01.2020 (заборгованість 23420,00 грн) за період з 02.03.2020 по 24.06.2021, щодо накладної № УК-1756 від 18.06.2020 (заборгованість 4120,00 грн) за період з 03.08.2020 по 24.06.2021, поряд з цим, з огляду на п. 5.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 35/19, суд зазначає, що обґрунтованим періодом нарахування за накладною № УК-2188 від 03.10.2019 є період з 19.11.2019 (перший день прострочення) по 24.06.2021 (як визначено позивачем), за накладною № УК-78 від 17.01.2020 - з 04.03.2020 по 24.06.2021, за накладною № УК-1756 від 18.06.2020 - з 04.08.2020 по 24.06.2021.

Зробивши перерахунок 3% річних за вказані вище періоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2487,49 грн підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 2480,83 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 цього Кодексу зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем (клієнт) та Адвокатським бюро «Миколасюка Романа «ІНСІГНІС» (адвокатське бюро) укладено Договір № 22/06 про надання правової (правничої) допомоги від 22.06.2021, відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокатське бюро відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правової (правничої) допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта, надавати інші види правової (правничої) допомоги в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та всі фактично понесені адвокатським бюро витрати у зв`язку з виконанням даного договору.

Розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокатському бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, встановлюється у розмірі 1000 гривень за одну годину роботи адвоката або одне судове засідання (п. 4.1 Договору № 22/06).

Згідно з п. 4.2 Договору № 22/06 на підтвердження факту надання адвокатським бюро клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору адвокатським бюро складається акт наданих послуг (правової допомоги) і направляється або вручається під розписку клієнту.

Клієнт оплачує гонорар не пізніше 5 робочих днів після підписання акта наданих послуг (правової допомоги) (п. 4.4 Договору № 22/06).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору № 22/06 адвокатське бюро надано, а клієнт прийняв правову (правничу) допомогу на загальну суму 7000,00 грн, що підтверджується Актом № 1 надання послуг (правової (правничої) допомоги) від 24.06.2021. Зазначений акт підписано сторонами та скріплено печатками сторін без зауважень.

Судом встановлено, що позивач сплатив адвокатському бюро 7000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 8177 від 24.06.2021; призначення платежу: оплата згідно акту наданих послуг № 1 від 24.06.2021р.Без ПДВ.

Враховуючи обсяг наданої бюро позивачеві правничої допомоги, з огляду на предмет спору у даній справі та відсутність письмових заперечень відповідача щодо розміру такої допомоги, суд дійшов висновку про те, що заявлений розмір витрат на правову допомогу підтверджується належними доказами та є співмірним із позовними вимогами, відтак, відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача на професійну правничу допомогу та витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілайн Трейдінг» (01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, 32-А, офіс 4; ідентифікаційний код: 41156329) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тарімус Групп» (21034, м. Вінниця, вул. Волошкова, 3; ідентифікаційний код: 39620947) основний борг у розмірі 57 850 (п`ятдесят сім тисяч вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп., пеню у розмірі 248 (двісті сорок вісім) грн 68 коп., інфляційні втрати у розмірі 6 514 (шість тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн 42 коп., 3% річних у розмірі 2 480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн 83 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 949 (шість тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) грн 85 коп. та судовий збір у розмірі 2 253 (дві тисячі двісті п`ятдесят три) грн 74 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева