ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" вересня 2021 р. Справа № 924/566/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., при секретарі с/з Сарело Р.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Донецького національного університету імені Василя Стуса, м. Вінниця

до фізичної особи-підприємця Добродзій Ірини Зотівни, с. Лісові Гринівці, Хмельницький р-н, Хмельницька обл.

про стягнення грошей

за участю представників сторін:

від позивача - Турченко Є.І. згідно ордера

від відповідача - Флис В.В. згідно ордера

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла через неналежне виконання договорів оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 20 від 28.12.12 та про відшкодування витрат на комунальні послуги, експлуатаційні витрати, податку на землю, податку на воду від 01.11.17 № 1-3/18 до складу якої входять: 11 973, 21 грн. заборгованість зі сплати оренди, 1 241, 20 грн. пеня, 1 197, 32 грн. штраф за несвоєчасне внесення орендної плати понад три місяці, 859, 30 грн. інфляційні, 302, 79 грн. 3% річних, 17 524, 44 грн. неустойки за несвоєчасне повернення майна, 930, 67 грн. відшкодування комунальних послуг, 356, 68 грн. відшкодування податку на землю.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає, що на виконання вищевказаних договорів він передав у користування відповідачу орендоване приміщення, за яке відповідач зобов`язаний оплачувати оренду та супутні платежі. Однак, вказані зобов`язання відповідач виконував неналежним чином починаючи з квітня 2020 року припинив у повному обсязі здійснювати орендну плату. У зв`язку з цим виникла заборгованість, яка за період з 12.04.20 по 31.05.21 складає 11 973, 21 грн.

Нарахування пені за період з 31.05.20 по 31.05.21 та штрафу обумовлено наявністю відповідних умов договору щодо їх застосування при наявності прострочення відносно оплати оренди. Стягнення річних за період з 12.04.20 по 31.04.21 та інфляційних за період з 12.04.20 по 31.04.21 заявлено з посиланням на ст. 625 ЦК України.

Нарахування неустойки у розмірі 17 524, 44 грн. проведено у зв`язку з неповерненням орендованого майна у передбачені договором строки в силу п. 10.10 договору.

Стягнення комунальних послуг та відшкодування податку на землю обумовлене порушенням строку здійснення відповідних оплат, встановленого договором про відшкодування витрат на комунальні послуги, експлуатаційні витрати, податку на землю, податку на воду від 01.11.17 № 1-3/18.

У відповіді на відзив позивач, крім того, зазначив, що відповідач підтвердив, що позивач листом від 19.06.20 звертався до нього про дострокове розірвання договору оренди, проте відповідач своїм листом від 24.07.20 відмовився розривати договір достроково. Тобто, відповідач підтвердив факт використання майна та його відмову від розривання договору, в тому числі у період карантину.

Крім того, спеціальна норма, яка регулює правовідносини, які здійснювались в період карантину - п. 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ передбачає не повне звільнення від оплати оренди, а лише зменшення такої оплати на підставі відповідного звернення орендаря. Такого звернення не було.

Також діючим законодавством, що регулює порядок застосування форс-мажорних обставин передбачено підтвердження таких обставин відповідним сертифікатом, виданим Торгово-промисловою палатою України. Однак, даного сертифікату до справи не додано. Тобто, підстав для повного звільнення відповідача від виконання договірних обов`язків немає.

Зазначено, що твердження відповідача про закінчення дії договору оренди 30.10.20 та безпідставність у зв`язку з цим нарахування орендної плати за період з 30.10.20 по 31.05.21 є необґрунтованим, оскільки відповідач на даний час так і не повернув орендованого майна у визначений законом спосіб за актом прийому-передачі.

Крім того, невірним є твердження відповідача про застосування подвійної відповідальності за одне і теж правопорушення, оскільки пеня нарахована по факту прострочення орендної плати, а штраф за наявну заборгованість понад три місяці.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Також, він подав докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача в судовому засіданні та відповідач у письмових заявах по суті справи позов не визнають, вказують таке. Відповідач в листі від 24.07.20 повідомив позивача про те, що він відмовляється від дострокового розірвання договору оренди та звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане через карантинні заходи, пов`язані з коронавірусом. Відповідач просив врахувати наявність форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання умов договору, а тому, при нарахуванні орендної плати та інших платежів просив не враховувати час, за який відповідач не мав змоги використовувати приміщення за призначенням.

При цьому, перелік обставин, які можуть бути визнані форс-мажорними, встановлюється Законом України „Про торгово-промислові палати в Україні (з урахуванням змін). Згідно даного Закону введення карантину, встановленого КМУ визнано форс-мажорною обставиною. Отже, у зв`язку з тим, що відповідач не мав можливості використовувати орендоване майно за призначенням в наслідок обставин, за які орендар не відповідає, останній може розраховувати на застосування 617 ЦК України та ст. 218 ГК України звільнення від обов`язку проведення орендної оплати.

Позивач, при здійсненні розрахунків ціни позову вказав період, за який виникло прострочення з 12.04.20 по 31.05.21. Однак, згідно умов договору строк дії останнього до 30.10.20. При цьому, 30.10.20 відповідач передав позивачу орендоване приміщення та ключі від нього. Тобто, після 30.10.20 підстав для нарахування орендної плати не було.

Щодо витрат на утримання приміщення, зазначено, що відповідний договір також 30.10.20 припинив свою дію. Отже, враховуючи, що з 11.03.20 по 30.10.20 орендоване приміщення відповідачем не використовувалось за призначенням (через карантин), витрати на його утримання не неслися. А враховуючи закінчення строку дії договору, вищевказані витрати з 30.10.20 по 31.05.21 взагалі нараховані безпідставно. Отже, в задоволенні вимог в цій частині слід також відмовити.

Вимоги про стягнення пені, штрафу та неустойки також необґрунтовані, оскільки передбачають подвійну відповідальність за одне і те ж правопорушення, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Також, у відзиві відповідач вказав орієнтовну суму витрат на професійну правничу допомогу 17 000 грн., яку він планує понести у зв`язку з розглядом справи.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач також зазначив, що 30.10.20 відповідач передав позивачу орендоване приміщення та ключі від нього. Після цього, позивач, маючи доступ до приміщення та лічильників, виставив рахунки за комунальні послуги. Крім того, після закінчення строку дії договору, між відповідачем та охоронною фірмою розірвано договір про надання охоронних послуг щодо орендованого приміщення, у зв`язку з тим, що дане приміщення відповідач більше не використовує.

При цьому, подальша діяльність відповідача здійснювалась в іншому місці за основним видом діяльності роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах та роздрібна торгівля медичними та ортопедичними товарами, яка, на період карантину не була заборонена. Отже, використання орендованого приміщення з розміщенням в ньому кафе, діяльність якого на період карантину була обмежена, було неможливим.

Матеріалами справи встановлено.

28.12.12 між Державним підприємством Хмельницький державний центр науки, інновацій та інформатизації (в подальшому позивач, згідно наявних у справі матеріалів арк. справи №, № 14-16), як орендодавцем та ФОП Добродзій І.З. (відповідач), як орендарем укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 20, за яким орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування індивідуально визначене (нерухоме) майно вбудоване нежитлове приміщення площею 55 кв.м., яке розміщене за адресою: м. Хмельницький, вул. Свободи, 36 на 1-му поверсі будівлі та перебуває на балансі Хмельницького державного центру науки, інновацій та інформатизації, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 30.09.12 і становить за незалежною оцінкою 136 163, 50 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення аптеки, що продає готові ліки (пункти 1.1 та 1.2. договору).

Згідно п. 3.6. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та орендодавцю щомісячно не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним місяцем у співвідношенні: 30% до державного бюджету, 70% - орендодавцю.

За п. 3.7. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та орендодавцю у визначеному п. 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості (п. 3.8.).

Згідно п. 5.10 договору орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцю орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцю збитки в розмірі погіршення стану або втрати (повної чи часткової) орендованого майна з вини орендаря. В силу п. 10.8. договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання акта приймання-передачі. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна орендодавцю покладається на орендаря (п. 10.9). Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення (п. 10.10).

За п. 10.1. договору останній укладено строком на 2 роки, що діє з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2014 року включно.

Договір підписано обома сторонами та скріплено їх печатками.

01.12.16 між сторонами укладено (підписано та скріплено печатками) додатковий договір до вищевказаного договору оренди, яким внесено зміни, які стосуються: порядку нарахування орендної плати, в тому числі відсоткового її розподілу 50% на 50% між балансоутримувачем та бюджетом; прав сторін та порядку продовження дії оренди.

30.11.17 між сторонами укладено (підписано та скріплено печатками) додатковий договір до договору оренди, яким серед іншого, продовжено дію договору оренди строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 30.11.17 до 30.10.20 включно.

10.12.18 сторони підписали та скріпили печатками додатковий договір до договору оренди від 28.12.12 № 20, яким, серед іншого визначили, що майно передається в оренду з метою розміщення кафе, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи. Також вказано, що додатковий договір набирає чинності з 10.12.18 та діє до 30.10.20 включно та є невід`ємною частиною основного договору.

01.11.17 між сторонами також підписано та скріплено печатками договір про відшкодування витрат на комунальні послуги, експлуатаційні витрати, податку на землю, податку на воду № 1-3/18, де передбачено, що відповідно до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 20 від 28.12.12 орендар (відповідач) відшкодовує витрати балансоутримувача (позивача) на комунальні послуги, експлуатаційні витрати, податку на землю, податку на воду, пропорційно до займаної ним площі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором. Згідно п. 5 договору розрахунок за комунальні послуги, експлуатаційні витрати, податок на землю, податок на воду проводиться за діючими розцінками та тарифами на підставі акту виконаних робіт та рахунку виставленого балансоутримувачем. Плата за надані послуги перераховується не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним на розрахунковий рахунок.

У листі від 19.06.20 № 687/01-09/102, адресованому відповідачу, позивач звертається з проханням щодо дострокового розірвання договору оренди в зв`язку з тим, що індивідуально визначене (нерухоме) майно, що належить до державної власності (яке є предметом спірної оренди) потрібне позивачу для використання у власних цілях.

У листі від 08.07.20 № 01-01/12, адресованому відповідачу, позивач просить виконати належним чином зобов`язання за договорами оренди та відшкодуванню комунальних послуг та здійснити оплату боргу за оренду та комунальні послуги.

Листом від 24.07.20, адресованим позивачу, відповідач просить переглянути рішення щодо використання орендованого приміщення для потреб позивача і просить продовжити дію договору оренди на наступний термін. Повідомлено, що відповідач не бажає достроково розривати договір.

Листом від 09.11.20 № 1389/01-09/0117, адресованим відповідачу, позивач повідомляє про розмір загальної суми боргу відповідача за оренду і відшкодуванню земельного податку та комунальних послуг. Пропонується протягом 10 календарних днів з моменту отримання цього листа, перерахувати борг на рахунок позивача.

Листом від 10.12.20, адресованим позивачу відповідач повідомив, що термін дії договору оренди закінчився 30.10.20 до набрання чинності редакції Закону України „Про оренду державного та комунального майна, яка передбачала стягнення орендної плати незалежно від результатів діяльності. Проте, на момент закінчення дії договору діяла інша редакція відміченого Закону, яка передбачала, що розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об`єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавством. Під іншими випадками розуміється в тому числі заборона діяльності кафе під час карантинних заходів.

Приватне підприємство „Охоронна фірма „Стражнік листом від 16.06.21 № 78 повідомило, що договір з ФОП Добродзій І.З. по охороні об`єкта за адресою: м. Хмельницький, вул. Свободи, 36 розірвано 29.09.20 за заявою Добродзій І.З.

Також до справи додано:

- рахунки позивача, адресовані відповідачу за орендну плату, що залишається в розпорядженні закладу: за період з 01.03.20 по 31.03.20 від 11.03.20 № 23969/20-46 за договором № 20 на суму 1 482, 28 грн., за період з 01.04.20 по 30.04.20 від 13.04.20 № 24046/20-46 за договором № 20 на суму 1 494, 14 грн., за період з 01.05.20 по 31.05.20 від 13.05.20 № 24103/20-46 за договором № 20 на суму 1 506, 09 грн., за період з 01.06.20 по 30.06.20 від 10.06.20 № 24140/20-46 за договором № 20 на суму 1 510, 61 грн., за період з 01.07.20 по 31.07.20 від 10.07.20 № 24212/20-46 за договором № 20 на суму 1 513, 63 грн., за період з 01.08.20 по 31.08.20 від 11.08.20 № 24274/20-46 за договором № 20 на суму 1 504, 55 грн., за період з 01.09.20 по 30.09.20 від 10.09.20 № 24330/20-46 за договором № 20 на суму 1 501, 54 грн., за період з 01.10.20 по 30.10.20 від 12.10.20 № 24386/20-46 за договором № 20 на суму 1 460, 37 грн.;

- акти прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт), сторонами яких зазначені позивач та відповідач щодо надання послуг: відшкодування за вивезення сміття, побутових відходів, відшкодування електроенергії, послуг по водопостачанню, оплати стоків, відшкодуванню податку за земельні ділянки від 12.06.20, 08.05.20, 04.08.20, 02.09.20, 05.10.20, від 10.11.20, 27.05.20, 26.06.20, 05.08.20, 28.09.20, 28.10.20.;

- рахунки позивача адресовані відповідачу на оплату: відшкодування за вивезення сміття, побутових відходів; відшкодування електроенергії; послуг по водопостачанню; оплати стоків; відшкодування податку на земельну ділянку від: 09.05.20, 04.08.20, 02.09.20, 05.10.20, 10.11.20, 10.05.20, 10.06.20, 05.08.20, 03.09.20, 06.10.20;

- довідку позивача від 27.05.21 № 152/01-13/150 про заборгованість відповідача;

- податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2020 року відносно ОСОБА_1 ;

- квитанцію № 2 за податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку на Добродзій І.З.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані ними заяви по суті справи та докази, давши їм оцінку в сукупності, при аналізі норм діючого законодавства, яке регулює спірні відносини, суд врахував таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарських договорів, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом їх регулювання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем та відповідачем підписано два договори № 20 від 01.12.16 оренди приміщення та № 1-3/18 від 01.11.17 про відшкодування витрат на комунальні послуги, експлуатаційні витрати, податку на землю, податку на воду. При цьому, сторони визначили спільні умови, свої права та обов`язки, які є обов`язковими для них. Зокрема, згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

Для задоволення позову у даній справі суду слід встановити, чи підтверджуються документально доводи позивача щодо порушення відповідачем умов вищевказаних договорів, що призвело до виникнення заборгованості та стало підставою до нарахування штрафних санкцій.

Заборгованість за оренду приміщення згідно договору № 20 від 01.12.16 нарахована позивачем за період з 12.04.20 по 31.05.21. Як вбачається з умов вищевказаного договору останній діє з 01.01.13 до 31.12.14. Однак, згідно останніх змін, внесених сторонами в силу додаткового договору від 10.12.18, дію основного договору продовжено до 30.10.20. При цьому, докази продовження дії договору (після 30.10.20) у справі відсутні. Тобто, враховуючи положення п. 10.4 договору оренди (порядок продовження дії договору, який передбачає оформлення відповідного додаткового договору), строк його дії, а відтак і відносин оренди (в частині, що дають право на нарахування орендної плати) закінчився 30.10.20. Слід зазначити, що в частині оплати зобов`язання продовжує діяти до їх повного виконання ст. 599 ЦК України.

Отже, за відсутності договору оренди, нарахування орендної плати за період з 30.10.20 по 31.05.21 є необґрунтованим. При цьому, обставини того, що відповідач не повернув орендоване приміщення належним чином (відсутній акт прийому-передачі), що свідчить про фактичне продовження користування орендованим майном після закінчення дії договору, позивач помилково оцінює як подію, що дає підстави для нарахування орендної плати.

Так, відсутність акту прийому-передачі орендованого майна від орендаря до орендодавця є доказом фактичного утримання об`єкту оренди ним після закінчення дії договору оренди. При цьому, суд враховує п. 10.9 договору, де вказано, що майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання акта прийому-передачі. Однак, такі відносини після 30.10.20 стають предметом регулювання не умовами договору щодо оренди, а умовою п. 10.10 договору (де вказано, що якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, доказом чого є лише акт прийому-передачі, а не обставини повернення ключа від приміщення, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення) який дублює положення ЦК України, передбачені ст. 785, якою встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Тобто, в даному випадку зобов`язання щодо оплати після 30.10.20 виникають не на підставі договору як орендна плата, а в силу закону - в якості неустойки. Зокрема, за ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Таким чином, нарахування орендної плати позивач мав право здійснити лише за період з 12.04.20 по 30.10.20.

Однак, слід зазначити, що згідно постанови КМУ від 11.03.20 № 211 „Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 12.03.20 на всій території України встановлено карантин.

При цьому, за ч. 2 ст. 14-1 Закону „Про торгово-промислові палати в Україні (редакція з 17.03.20) форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Тобто карантин є обставиною непереборної сили (форс-мажорна обставина), яуа встановлена законом та обставиною, що об`єктивно унеможливлює виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

При цьому, сліз зазначити, що запроваджений з 12 березня 2020 року карантин наразі продовжено до 01 жовтня 2021 року на усій території України відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", які встановлювали карантин з 12.03.20 до 22.05.20 та продовжували його дію з 22.05.20 до 31.07.20, з 01.08.20 до 19.12.20, з 19.12.20 до 01.10.21 з різним режимом обмежень.

При цьому, постановою КМУ від 11.03.20 № 211 „Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, якою запроваджено карантин встановлена заборона, в тому числі на роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Лише з 24 лютого 2021 року на всій території України, у тому числі на території м. Хмельницького, встановлено жовтий рівень епідемічної небезпеки на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 р. № 104, якою відновлено адаптивний карантин. При цьому, забороняється проведення дискотек, робота розважальних закладів (нічних клубів), діяльність закладів громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо) з організацією дозвілля, у тому числі проведення святкових заходів, банкетів, майстер-класів, публічних подій тощо.

Тобто заборонено діяльність кафе з організацією дозвілля, у тому числі проведення святкових заходів, банкетів, майстер-класів, публічних подій тощо. Звичайний же режим роботи кафе дозволено.

Отже, враховуючи, що згідно змін, внесених сторонами до договору оренди додатковим договором від 10.10.18 майно передано в оренду відповідачу з метою розміщення кафе, діяльність останнього щодо використання орендованого майна у якості кафе, у період з 12.04.20 по 24.02.21 здійснюватись не могла на підставі саме карантинних обмежень. Відтак, нарахування оренди за період з 12.04.20 по 30.10.20 є безпідставним, оскільки неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань за цей період зумовлене дією непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин.

Так, згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. За ч. 2 ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

При цьому, слід зазначити про те, що вимоги ч. 1 ст. 14-1 Закону України „Про торгово-промислові палати в Україні щодо необхідності отримання сертифікату торгово-прмислової палати для засвідчення надзвичайних обставин в даному випадку не застосовуються, оскільки наявність таких обставин досліджена безпосередньо судом та є загальновідомим фактом. Згідно ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Отже, вимоги про стягнення орендної плати за договором оренди за період з 12.04.20 по 31.05.21 задоволенню не підлягають, оскільки за період з 12.04.20 по 30.10.20 діяльність відповідача була обмежена карантинними заходами, а з 01.11.20 по 31.05.20 нарахування орендної плати безпідставне в силу закінчення дії договору.

Також, слід зазначити, що форс-мажорні обставини звільняють від відповідальності за порушення зобов`язання, однак не звільняють від самого зобов`язання. Однак, встановлення судом наявності форс-мажорних обставин, у поєднанні з вимогами ч. 6. ст. 762 ЦК України свідчать як про звільнення відповідача від відповідальності за порушення вимог договору, так і про відсутність обов`язку оплати за період карантину, як обставини, за які відповідач не відповідає. Так, згідно ч. 6 ст. 762 ЦКУ наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Враховуючи наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення умов договору оренди та від обов`язку оплати, нарахування пені, штрафу, інфляційних та річних за неналежне виконання такого договору за період карантину необґрунтоване, отже вимоги, в цій частині задоволенню не підлягають.

Що ж до вимог про стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення повернення майна, то вони підлягають задоволенню в силу ст. 785 ЦК України (якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення), оскільки, як встановлено судом належних доказів (акт прийому-передачі) повернення майна орендодавцю після закінчення дії договору у справі немає, що свідчить про продовження утримання відповідачем майна за собою після закінчення дії договору.

Щодо вимог про стягнення 1 287, 35 грн. заборгованості за договором про відшкодування витрат на комунальні послуги, експлуатаційні витрати, податку на землю, податку на воду від 01.11.17 № 1-3/18.

За п. 5 даного договору розрахунок за комунальні послуги, експлуатаційні витрати, податок на землю, податок на воду проводиться за діючими розцінками та тарифами на підставі акту виконаних робіт та рахунку виставленого балансоутримувачем. Договір не містить будь-якого розрахунку вказаних платежів. Жоден з платежів не встановлений у фіксованій сумі (на підставі розрахунку). Згідно ж п. 3 ст. 180 ГПК України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у буд-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Тобто умова про ціну відноситься до істотних умов Недосягнення згоди щодо істотних умов договору свідчить про його неукладеність.

Долучені до матеріалів справи акти прийому-передачі наданих послуг не засвідчені зі сторони орендаря відповідача. Тобто вони є односторонніми і не можуть свідчити про надання послуг та їх прийняття відповідачем.

Надані позивачем рахунки на оплату комунальних послуг містять вказівку про їх виставлення на підставі договору № 1-4/16, в той час як підставою для стягнення боргу є договір № 1-3/18. Крім того докази вручення цих рахунків відповідачу відсутні. Отже надані докази за правилами належності та допустимості доказів не можна оцінювати як належні.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, з покладенням судових витрат, в тому числі судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, на сторони, пропорційно задоволеним вимогам (ст. 129 ГПК). Понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем, згідно ст. 126 ГПК України та її надання підтверджується: ордером серії АН 1036136 від 31.05.21 на ім`я Турченко Є.І., свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю від 01.10.03 № 1540 на ім`я Турченка Є.І., договором про надання правничої допомоги № 14-01/2020 від 21.01.20, укладеним між позивачем та Турченко Є.І., актом прийому-передачі робіт за вищевказаним договором, який підписаний адвокатом та позивачем на суму 14 000 грн.

При цьому, питання витрат відповідача на професійну правничу допомогу, орієнтовний розрахунок яких вказано у відзиві, буде вирішено в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України при умові дотримання відповідних положень.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Добродзій Ірини Зотівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Донецького національного університету імені Василя Стуса (21021, м. Вінниця, вул. 600 - річчя, 21, р/р UА 3000644, р/р UА 0000644, Банк: ДКСУ м. Київ, МФО 820172) 17 524, 44 грн. (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири грн. 44 коп.) неустойки, 1 157, 7 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят сім грн. 70 коп.) судового збору та 7 140 грн. (сім тисяч сто сорок грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 22.09.2021р.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук 3 прим:

1 - до справи

2 - представнику позивача Турченко Є.І. (21021, м. Вінниця, вул. 600-річчя, 21, каб. 616)

3 - ФОП Добродзій І.З. ( АДРЕСА_1 )

Всім рек. з пов.