ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2021 Справа № 912/1147/21

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Антонік С.Г., Дармін М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Командитного товариства "Автолегіон-Варванської Ю.В." на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.05.2021 у справі №912/1147/21 (суддя Коваленко Н.М.)

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", м.Київ

до відповідача: Командитного товариства "Автолегіон-Варванської Ю.В.", м.Кропивницький

про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) в сумі 36482,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Командитного товариства "Автолегіон-Варванської Ю.В." про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) в сумі 36482,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він як страховик здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику, у зв`язку з чим зважаючи на часткове відшкодування шкоди страховиком транспортного засобу відповідача набув право звернення до відповідача в порядку регресу як до особи, відповідальної за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 18.05.2021 у справі №912/1147/21 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Командитного товариства "Автолегіон-Варванської Ю.В." на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" 36482,78 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) в межах фактичних затрат, а також 2270,00 грн. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що відповідач як власник транспортного засобу, водія якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, в силу положень статей 1187, 1194 Цивільного кодексу України, зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, КТ "Автолегіон-Варванської Ю.В." (відповідач) звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.05.2021 у справі №912/1147/21 повністю, ухвалити по справі №912/1147/21 нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Відповідач вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції допущено нез`ясування обставин, що мають суттєве значення для справи, мало місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, без наявних на то у справі належних доказів.

За твердженням скаржника певні докази (письмові документи) за своїм змістом і походженням є вкрай суперечливими і сумнівними з точки зору достовірності та правильного і повного відображення в них обставин.

Суд процесуально не вирішив питання і не залучив до справи належного відповідача (не здійснив заміну неналежного відповідача) та інших учасників справи для правильного і законного вирішення спору.

В порушення вимог ст.ст. 196, 202, 209, 210, 213, 216, 222 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, формально і поверхово та відповідно до протоколу судового засідання від 18.05.2021 тривав лише 15 хвилин.

Відповідач зазначає, що судом не досліджувався сам договір добровільного страхування від 12.10.2017, оскільки в матеріалах справи у повному обсязі відсутній, а неповна ксерокопія договору в матеріалах справи належним чином не завірена.

Скаржник звертає увагу на те, що судом упереджено і помилково вказано, що відповідач є власником транспортного засобу БАЗ 22154 д.н. НОМЕР_1 , не звернуто увагу на недійсність полісу страхування СК "Країна" №АЕ6378460 від 07.11.2017.

Судом не досліджені обставини сплати суми страхового відшкодування у розмірі 48768,99 грн., не залучено СК "Країна" в якості належного відповідача, не витребувано належних документів (письмових доказів) за обставинами, які повинні досліджуватись в суді. Сплачена страховиком сума відшкодування у розмірі 48768,99 грн. не відповідала у повній мірі встановленому ліміту за діючим на момент ДТП полісом №АК/8233127 від 05.03.2018 та дозволяла стягнення усієї суми страхового відшкодування (85251,77 грн.) в межах 100000,00грн. ліміту саме зі страховика в особі СК "Країна".

Стосовно визначення розміру збитків (матеріальної шкоди), які нібито визначені у належний спосіб відповідач зазначає, що згідно ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Між тим, належно оформлений звіт, який би підтверджував виконані оцінювачем усі процедури, обов`язковість яких прямо передбачена і визначена Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду Держмайна від 24.11.2003 №142/5/2092 (з подальшими змінами), не складений.

При складанні звіту не були дотримані вимоги пунктів 2.4., 4.1., 5.1., 5.2., 5.5.- 5.7., 7.1. Методики.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу

ПрАТ "Страхова група "ТАС" (позивач) у відзиві на апеляційну скаргу, що не погоджується з твердженнями, викладеними відповідачем у апеляційній скарзі.

Зазначає, що весь обсяг договору добровільного страхування не був долучений до матеріалів позовної заяви через те, що судом розглядався спір про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації), а не порушення умов договору добровільного страхування.

Позивач вказує, що позов поданий про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) до КТ "Автолегіон-Варванської Ю.В.", як до роботодавця водія ОСОБА_1 , який спричинив матеріальну шкоду, порушивши Правила дорожнього руху та спричинив ДТП, а не до власника транспортного засобу, яким спричинена шкода під час ДТП.

Позивач погоджується, що дійсно представник позивача в позові послався та додав до позову не той поліс, але подав платіжне доручення №3187, в якому міститься інформація, що грошові кошти, які перераховуються на рахунки ПрАТ "СГ "ТАС" від ПАТ "СК "Країна" - це страхове відшкодування в порядку регресу за ОСОБА_2 .

Позивач не погоджується з позицією відповідача про ненадання належних доказів, які підтверджують розмір збитку, оскільки до матеріалів позовної заяви долучені такі документи як протокол огляду та звіт №56/D/40/3 про вартість матеріального збитку, які були складені кваліфікованим спеціалістом/оцінювачем Видутою Д.Ю., який є професійним оцінювачем та має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача. До того ж, долучено ремонтну калькуляцію №40563, що є належним доказом про підтвердження дійсної вартості збитків.

Звертає також позивач увагу на те, що позовна заява подана суду у прошитому вигляді, на останньому аркуші позовної заяви зазначено кількість прошитих аркушів, зазначено "згідно з оригіналом", визначено особу, яка здійснювала засвідчення, проставлено її особистий підпис, а також дату засвідчення. Тому позивач вважає подані докази належним чином засвідченими.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Командитного товариства "Автолегіон-Варванської Ю.В." на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.05.2021 у справі №912/1147/21; ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Звертаючись до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на означене судове рішення відповідач в пунктах 7, 8 її прохальної частини просив здійснити апеляційний розгляд за обов`язкової участі у судовому засіданні представника відповідача та повідомити про дату, час і місце апеляційного розгляду справи.

За приписами частини першої статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Частиною десятою цієї ж статті встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 8 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (абзац 1 частини третьої статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно частини сьомої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

На 1 січня 2021 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб склав 2270,00грн.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення 36482,78 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з приписами частини шостої статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Оскільки відповідачем ні в тексті апеляційної скарги, ні в окремому клопотанні відповідачем не наведено обґрунтування необхідності перегляду оскаржуваного рішення у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, колегія суддів визнала, що клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини

Між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (Страховик) і ОСОБА_3 (Страхувальник) 12.10.2017 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту ПК/21№FO-00024041, предметом якого є страхування транспортного засобу марки/моделі "КІА KU814D", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки Управління патрульної поліції в Кіровоградській області №274070 про дорожньо-транспортну пригоду 13.04.2018 о 15:01 по пров. Степовий в м. Кропивницький Кіровоградської області сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення бокове за участю ВАЗ 22154, номерний знак. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який працює в КТ "Автолегіон-Варванської Ю.В." і КІА,SORENTO, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 .

За фактом правопорушення складено адміністративний протокол БД237094, а матеріали ДТП направлено до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.05.2018 у справі №405/2408/18 встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія БД №237094 від 13.04.2018 року ОСОБА_1 13.04.2018 року о 15 год. 00 хв. керував транспортним засобом марки "БАЗ 22154" д.н.з. НОМЕР_1 в м. Кропивницький, по провул. Степовий, 70, при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки "КІА KU814D" д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався назустріч. В результаті транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальним збитками, чим порушив п. 13.3.Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 124 КУпАП

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Власник автомобіля (страхувальник) ОСОБА_3 13.04.2018 звернувся до ПрАТ "СГ "ТАС" з заявою про настання події, а 27.04.2018 представник страхувальника з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до калькуляції ПрАТ "Кіровоград-Авто" №КА-0000075 від 16.04.2018 оплата ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 85251,77 грн. з ПДВ.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля КІА KU814D, д.н. НОМЕР_2 23.04.2018 було проведено його огляд та складено протокол огляду транспортного засобу.

За результатами огляду складено 05.05.2018 звіт №56D/40/3 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу КІА SORENTO, (держаний номер НОМЕР_2 ) і ремонтну калькуляцію №40563, відповідно до яких вартість відновлювального ремонту складає 85277,81 грн.

ПрАТ "СГ "ТАС" складено страховий акт №13583В/11/2018 від 16.05.2018, відповідно до якого сума страхового відшкодування за ремонт автомобіля складає 85251,77 грн.

Платіжним дорученням №76465 від 18.05.2018 страхове відшкодування перераховане "Кіровоград-Авто".

З протоколу про адміністративне правопорушення БД №237094 вбачається, що винний у скоєнні ДТП ОСОБА_1 є працівником КТ "Автолегіон-Варванської Ю.В.".

Позивачем надано поліс серії АЕ/6378460, відповідно до якого цивільна відповідальність власника транспортного засобу марки БАЗ 22154, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , була застрахована страхувальником - КТ "Автолегіон-Варванської Ю.В." в АТ "СК "Країна".

04.07.2018 ПАТ "СК "Країна" відшкодувало частково, в межах ліміту відповідальності ПрАТ "СГ "ТАС" шкоду у розмірі 48768,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3187 від 04.07.2018.

Сума заборгованості по страховому відшкодуванню становить 36482,78 грн., що стало підставою для звернення позивача (ПрАТ "СГ "ТАС") до господарського суду з відповідним позовом до КТ "Автолегіон-Варванської Ю.В." (відповідача), предметом якого є стягнення зазначених суми грошових коштів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (частина перша, пункт 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою і другою статті 1187 Цивільного кодексу України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Дані правовідносини сторін регулюються також Законом України "Про страхування", в статті 1 якого визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Зі змісту частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов`язкових видів страхування.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В статті 1 цього Закону надано визначення, зокрема, наступним термінам:

страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу (пункт 1.1.);

страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування" (пункт 1.2.);

потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (пункт 1.3.);

особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (пункт 1.4.);

страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (пункт 1.8).

Згідно статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За приписами пунктів 9.1., 9.2., 9.4., 9.5. статті 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка кореспондується зі статтею 9 Закону України "Про страхування" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1. статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічні норми передбачені статтею 993 Цивільного кодексу України.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц зроблено висновок, що згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

За змістом статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Ухвалюючи рішення у цій справі суд першої інстанції зазначив, що винний у скоєнні ДТП ОСОБА_1 є працівником відповідача.

На час прийняття рішення судом позивачем також не було надано доказів в підтвердження факту реєстрації транспортного засобу марки БАЗ 22154, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 за КТ "Автолегіон-Варванської Ю.В.".

Між тим про перебування вказаної особи у трудових відносинах з КТ "Автолегіон-Варванської Ю.В." зазначено в ксерокопії протоколу про адміністративне правопорушення №237094 від 13.04.2018.

В обґрунтування рішення покладено також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/6378460 від 07.11.2017. Строк дії полісу встановлений до 07.03.2018 включно.

В той же час за матеріалами справи ДТП відбулася 13.04.2018, тобто на момент скоєння правопорушення вказаний поліс був таким, що втратив чинність.

Статтею 28 Закону України "Про страхування" визначені підстави припинення дії договору страхування, до яких віднесено і закінчення строку дії договору (пункт 1).

Отже поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/6378460 від 07.11.2017 не міг бути підставою для відшкодування шкоди.

До апеляційної скарги відповідачем в спростування вимог позивача і рішення суду додано, зокрема, копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8233127 від 05.03.2018 зі строком дії до 07.09.2018 включно.

З таких обставин убачається, що позивач до позовної заяви не надав суду дійсний на момент ДТП поліс, не звертався із клопотанням про витребування додаткових доказів, а суд першої інстанції прийняв рішення на підставі доказів, які не можна визнати належними.

Разом з цим суд першої інстанції правильно встановив, що ПАТ "СК "Країна" відшкодувало частково, в межах ліміту відповідальності ПрАТ "СГ "ТАС" шкоду у розмірі 48768,99 грн.

Відтак судом правильно встановлено, що наразі є невідшкодованою відповідачем на користь позивача (страховика потрепілого) решта матеріальної шкоди в сумі 36482,78 грн.

До апеляційної скарги відповідачем в обґрунтування своїх доводів надані копії документів, які не були надані під час розгляду справи попереднім судом і не були ним досліджені.

Відповідно до частин першої, другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування і подання доказів покладено на статтею 74 Господарського процесуального кодексу України на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша).

За правилами частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з апеляційної скарги відповідач не обґрунтовує неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції та не звертається з клопотанням про поновлення строку для подання таких доказів, що унеможливлює прийняття таких доказів судом апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на неналежне повідомлення його судом про відкриття провадження у справі.

Так, дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що копія ухвали від 19.04.2021 направлена судом першої інстанції на адресу відповідача, яка відповідає адресі його місцезнаходження відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Поштовий конверт із ухвалою суду був повернутий відділенням поштового зв`язку із відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладені норми, суд першої інстанції правильно вказав, що відповідач є таким, що належним чином повідомлений про час і місце судового засідання.

Оскільки відповідач не заперечує отримання ним позовної заяви, то він не був позбавлений права і можливості у розумні строки самостійно дізнатися про хід позовної заяви через сайт Судової влади України або через Єдиний Державний реєстр судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частини перша, друга статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень".

За приписами частини першої статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням встановлених обставин та зазначених вище положень законодавства, колегією суддів не подання відповідачем доказів суду першої інстанції не визнається винятковим випадком, оскільки цей учасник справи не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Тому колегією суддів не приймаються надані відповідачем докази.

З урахуванням наявних у справі доказів, які були прийняті до розгляду судом першої та апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується, що суд першої інстанції правильно встановив факт виконання страховиком, у якого було застраховано майнову відповідальність відповідача, своїх зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в частині відшкодування спричиненої працівником відповідача матеріальної шкоди на суму 48768,99 грн.

При цьому колегія суддів відхиляє заперечення відповідача про неналежність наданих позивачем доказів.

Згідно з частинами першою, другою статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

За вимогами частин четвертої, п`ятої статті 91 Господарського процесуального кодексу України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 "ДСТУ 4163-2003", відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Звертаючись із позовом позивач прошив та засвідчив додані до позовної заяви копії документів у відповідності до зазначених вище приписів законодавства.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Невстановлення судом першої інстанції факту існування у взаємних відносинах між відповідачем та ПАТ "СК "Країна" обов`язку з відшкодування майнової шкоди в межах іншого ліміту, а саме 100000,00 грн. згідно з договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8233127 від 05.03.2018 - не впливає на розмір матеріально-правової вимоги позивача, який як правильно встановлено судом першої інстанції, має право отримати відшкодування в розмірі 36482,78 грн. як від особи, яка завдала шкоду, так і від страховика завдавача шкоди.

Щодо заперечення відповідача про не надання суду належних доказів, якими підтверджено розмір матеріальної шкоди, що була спричинена потерпілому та підлягає відшкодуванню, то такі доводи відхиляються колегією суддів, оскільки згідно ст.12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. До матеріалів позовної заяви долучені такі документи як протокол огляду та звіт №56/D/40/3 про вартість матеріального збитку, які були складені кваліфікованим спеціалістом/оцінювачем Видутою Д.Ю., який є професійним оцінювачем та має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, та ремонтна калькуляція №40563, що є належним доказом про підтвердження дійсної вартості збитків.

Отже, розгляд справи за відсутності відповідача та не залучення судом першої інстанції у якості належного або другого відповідача ПАТ "СК "Країна" не мало наслідком ухвалення неправильного рішення, оскільки суд першої інстанції дослідив та ухвалив рішення на підставі належних та допустимих письмових доказів, наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною другою статті 277 Господарського процесуального кодексу України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Стаття 276 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що під час перегляду цієї справи судом апеляційної інстанції не знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи.

На підставі викладеного вище колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 3405,00грн. на оплату судового збору, понесені відповідачем у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом апеляційної інстанції на апелянта та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Командитного товариства "Автолегіон-Варванської Ю.В." - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.05.2021 у справі №912/1147/21 - залишити без змін.

Покласти на Командитне товариство "Автолегіон-Варванської Ю.В." судові витрати у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції у сумі 3405,00 грн. судового збору, сплачений за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 21.09.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя С.Г. Антонік

Суддя М.О. Дармін