ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2021 р. Справа№ 911/57/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 07.09.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал»

на рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2021 (повний текст складено 31.05.2021)

у справі №911/57/21 (суддя Подоляк Ю.В.)

за позовом Державної екологічної інспекції Столичного округу

до Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал»

про стягнення 593 646,24 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Державна екологічна інспекція Столичного округу (далі, позивач або Інспекція) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» (далі, відповідач або Підприємство) про стягнення 593 646,24 грн збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державною екологічною інспекцією Столичного округу під час проведення у період з 13.06.2019 по 25.06.2019 планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання Вишгородським комунальним підприємством «Водоканал» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів виявлено, що в період з 03.12.2017 по 14.03.2018 відповідачем самовільно використовувались водні ресурси за відсутності дозвільних документів, а саме здійснювався забір води із артезіанських свердловин без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням пункту 9 частини 1 статті 44, статті 111 Водного кодексу України та пункту «е» статті 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», що призвело до заподіяння збитків державі в розмірі 593 646,24 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.05.2021 у справі №911/57/21 позов Державної екологічної інспекції Столичного округу до Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» про стягнення 593 646,24 грн збитків задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» на розподільчий рахунок Вишгородської міської ради, код класифікації доходів бюджету 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності» 593 646 (п`ятсот дев`яносто три тисячі шістсот сорок шість) грн 24 коп. збитків.

Присуджено до стягнення з Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» на користь Державної екологічної інспекції Столичного округу 8 904 (вісім тисяч дев`ятсот чотири) грн. 69 коп. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведено факт самовільного водокористування (без відповідного дозволу) Вишгородським міським комунальним підприємством «Водоканал» у період з 03.12.2017 по 14.03.2018, що є порушенням статті 44 Водного кодексу України та завдало державі збитків у сумі 593 646,24 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 16.06.2021 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Вишгородське міське комунальне підприємство «Водоканал» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2021 у справі №911/57/21 та прийняти нове рішення, яким вимоги відповідача - Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» задовольнити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що у діях Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» відсутня вина у заподіянні державі збитків внаслідок відсутності дозволу не спеціальне водокористування.

За твердженнями скаржника, на виконання вимог статей 149, 151 Господарського кодексу України, вимог статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», вимог статей 46, 48 Водного кодексу України Підприємство завчасно (за 6 місяців), до закінчення попереднього дозволу на спеціальне водокористування, розпочало роботу по отриманню наступного дозволу шляхом укладення договору з ТОВ «Спеценергокомплекс». У свою чергу ТОВ «Спеценергокомплекс» станом на дату подання науково-технічної документації до Департаменту екології та природних ресурсів КОДА не врахувало вимоги законодавства щодо подання в складі дозвільних документів Індивідуальних технологічних нормативів використання питної води (ІТНВПВ) та навмисно затягнуло строки по проведенню розрахунку та поданні на затвердження нових ІТНВПВ. Таким чином, безвідповідальне ставлення та недбалість ТОВ «Спеценергокомплекс» спричинили затягування строків по отриманню дозволу на спеціальне водокористування відповідачем.

Також скаржник зазначив, що зупинення водопостачання Вишгородським міським комунальним підприємством «Водоканал» до моменту отримання дозвільних документів спричинило б епідеміологічну, соціальну та економічну катастрофу в місті.

До апеляційної скарги відповідачем долучена копія листа Вишгородського МКП «Водоканал» №428 від 24.11.2017 та копія листа ТОВ «Спеценергокомплекс» №770 від 24.11.2017, які є новими доказами.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

19.08.2021 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

У відзиві позивач наголосив на тому, що чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами дозволу на спеціальне водокористування. Позивач не погоджується із твердженнями відповідача, що затримка в отриманні дозволу виникла не з його вини, зазначаючи, що процес оформлення нового дозволу на спеціальне водокористування розпочався завчасно до закінчення терміну дії дозволу шляхом укладення договору із ТОВ «Спеценергокомплекс». Водночас, як вбачається із долученого до матеріалів справи на стадії апеляційного провадження листа Державного агентства водних ресурсів України від 04.12.2017 №6949/9/11-17, відповідач отримав відмову у наданні дозволу, оскільки документи для його отримання повертались відповідачу на доопрацювання для усунення зазначених зауважень. Тобто, неотримання відповідного дозволу відбулось з вини відповідача.

Водночас, позивач звернув увагу на те, що сама по собі процедура отримання дозволу на спеціальне водокористування не звільняє від відповідальності за самовільне його використання.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2021 апеляційну скаргу Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» у справі №911/57/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/57/21, відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» на рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2021 у справі №911/57/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.

01.07.2021 матеріали справи №911/57/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 апеляційну скаргу Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» на рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2021 у справі №911/57/21 залишено без руху. Роз`яснено Вишгородському міському комунальному підприємству «Водоканал», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції належним чином засвідчену копію листа ТОВ «Спеценергокомплекс» №770 від 24.11.2017 та пояснення з обґрунтуванням поважності причин неподання доказів (вказаних у пунктах 3, 4 додатків до апеляційної скарги) або підстав неможливості їх подання до суду першої інстанції.

26.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, у якій зазначив, що Підприємство листом від 24.11.2017 №428 зверталось до ТОВ «Спеценергокомплекс» з проханням надати інформацію щодо виконання умов договору №2017/06-10-СВК. До вказаної заяви додано також належним чином засвідчені копії листа ТОВ «Спеценергокомплекс» №770 від 24.11.2017 та Вишгородського МКП «Водоканал» №428 від 24.11.2017.

У зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у період з 26.07.2021 по 20.08.2021 у відпустці, розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3131/21від 26.07.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021 справу №911/57/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко О.В.

Враховуючи вищевикладене, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» на рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2021 у справі №911/57/21 вказаною колегією суддів, встановлено сторонам строк для подання відзиву, заяв, клопотань, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 07.09.2021.

18.08.2021 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме: копії листа Підприємства від 12.10.2017 №384, копії листа Державного агентства водних ресурсів України від 04.12.2017 №6949/9/11-17, копії листа ТОВ «Спеценергокомплекс» від 14.12.2017 №804, копії листа Державного агентства водних ресурсів України від 15.01.2018 №183/9/11-18, копії листа Державного агентства водних ресурсів України від 13.08.2018 №4996/9/11-21 (вх.647/7). Позивач зазначає, що вказані документи мають значення для повноти та всебічності розгляду справи і їх не було надано до суду першої інстанції, оскільки вони були отримані від Державного агентства водних ресурсів України 13.08.2021, тобто вже після направлення відзиву до суду апеляційної інстанції, у відповідь на запит позивача від 30.06.2021 №8/07-27/2449.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у залученні до матеріалів справи наданих позивачем та відповідачем на стадії апеляційного провадження документів з підстав, що будуть викладені у мотивувальній частині постанови.

У судовому засіданні 07.09.2021 судом було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 07.09.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив залишити оскаржене рішення суду без змін.

Представник відповідача підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій у даній справі

Державною екологічною інспекцією Столичного округу на підставі наказу від 06.06.2019 №989-П та направлення від 06.06.2019 №3/4/000976 у період з 13.06.2019 по 25.06.2019 проведено планову перевірку дотримання відповідачем - Вишгородським міським комунальним підприємством «Водоканал» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Під час проведення перевірки виявлені порушення Вишгородським міським комунальним підприємством «Водоканал» положень статті 44 Водного кодексу України, які полягали в тому, що відповідачем здійснювалось самовільне водокористування у період з 03.12.2017 по 14.03.2018.

За наслідками проведеної перевірки Державною екологічною інспекцією Столичного округу складено акт №3/4/00976, в якому, зокрема, вказані вищезазначені порушення природоохоронного законодавства.

Проведення вказаної перевірки дотримання Вишгородським міським комунальним підприємством «Водоканал» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища було здійснено в присутності директора відповідача, який отримав акт перевірки №3/4/00976, складений за наслідками проведеної перевірки, про що свідчить його підпис на вказаному акті. В даному акті перевірки в розділі VIII «Пояснення, зауваження або заперечення щодо проведеного заходу державного нагляду (контролю) та цього акта», директор відповідача зазначив, що зауважень та заперечень щодо проведеної перевірки немає, пояснення щодо водокористування з 03.12.2017 по 14.03.2018 будуть надані офіційним листом.

Згідно з Довідкою Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» про кількість спожитої води від 19.06.2019 №269 спожито води за період з 03.12.2017 до 14.03.2018 - 496256 куб.м.

Згідно розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел на виробничі потреби без спеціального дозволу на спеціальне водокористування, виконаного старшим державним інспектором з ОНПС Столичного округу Бакалом Д.В. та державним інспектором з ОНПС Столичного округу Аксютенко А.О. розмір збитків, заподіяних державі внаслідок користування підземними водами без спеціального дозволу на спеціальне водокористування, становить 593 646,24 грн за об`єм використаної води 496 256 куб.м.

Розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел на виробничі потреби без спеціального дозволу на спеціальне водокористування здійснено згідно Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Мінприроди від 20.07.2009 №389.

Державна екологічна інспекція Столичного округу звернулась до Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» з претензією від 17.07.2019 №69/2019 про відшкодування збитків в сумі 593 646,24 грн, заподіяних державі внаслідок самовільного користування водою із підземних джерел без спеціального дозволу на спеціальне водокористування.

Відповідач вимоги претензії не виконав, збитки завдані державі внаслідок водокористування за відсутності дозволу у розмірі 593 646,24 грн не відшкодував, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач заперечував проти покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду, зазначаючи про відсутність його вини у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Статтею 2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно з частинами 1, 3 статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Водні відносини в Україні регулюються Водним кодексом України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими актами законодавства.

Статтею 2 Водного кодексу України визначено, що завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

Усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд (стаття 3 Водного кодексу України).

Відповідно до статті 1 Водного кодексу України водокористуванням є використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів); використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб.

Статтею 46 Водного кодексу України визначено, що водокористування може бути загальним або спеціальним.

Спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними та фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб (стаття 48 Водного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 5 статті 17 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність відповідно до порядку спеціального водокористування, пов`язаного із застосуванням водопровідних мереж, споруд, технічних пристроїв для забору води безпосередньо з водних об`єктів. У разі використання підземних вод для питного водопостачання відповідне підприємство повинно одержати згідно з законом дозвіл на користування надрами.

Відповідно до статті 49 Водного кодексу України (в редакції станом на 03.12.2017 - дата закінчення строку дії попереднього дозволу) спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Статтею 44 Водного кодексу України визначено обов`язки землекористувачів, зокрема, здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до статей 110, 111 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (частина 1 статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: протиправна поведінка боржника, збитки, причинний зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина.

Наявність усіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на Інспекцію покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, Підприємство повинно довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, повинна відшкодовуватись у розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку методик обрахування розмірів шкоди, що діють на час здійснення порушення або, у разі неможливості встановлення часу здійснення порушення, - на час його виявлення.

Матеріалами справи підтверджується, що Підприємство мало дозвіл на спеціальне водокористування від 03.12.2014 з терміном дії до 03.12.2017 №393/4.

Наразі Підприємство має дозвіл на спеціальне водокористування від 14.03.2018 з терміном дії до 13.03.2023.

Тобто, у період з 03.12.2017 по 14.03.2018 Підприємство здійснювало забір води без дозволу на спеціальне водокористування, що підтверджується актом Державної екологічної інспекції Столичного округу №3/4/00976 та відповідачем не спростовано.

Отже, протиправна поведінка відповідача у спірних правовідносинах полягала у порушенні вимог статті 44 Водного кодексу України щодо здійснення спеціального водокористування лише за наявності дозволу.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)) регламентовано Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389 та зареєстрованою в Мін`юсті України від 14.08.2009 за № 767/16783 зі змінами та доповненнями (далі - Методика).

Згідно з пунктами 9.1.,9.2. Методики, розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), здійснюється за формулою: З сам = 5 х W х Тар (грн.),(23), де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)); Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 куб. м, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 куб.м, води, яка входить до складу напоїв, - грн/куб. м). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника «Інші водні об`єкти», встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення. Фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)) визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Державною екологічною інспекцією Столичного округу складений розрахунок збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел на виробничі потреби без спеціального дозволу на спеціальне водокористування за період з 03.12.2017 по 14.03.2018, розмір яких склав 593 646,24 грн.

Отже, здійснення Підприємством спеціального водокористування без дозвільних документів спричинило державі шкоду (причинно-наслідковий зв`язок) у розмірі 593 646,24 грн.

Розмір вказаних збитків відповідачем не спростовано.

У свою чергу, скаржник посилається на те, що підстави для стягнення збитків в заявленому до стягнення розмірі відсутні, оскільки в його діях відсутній склад цивільного правопорушення внаслідок відсутності вини, оскільки Підприємство завчасно (за 6 місяців), до закінчення попереднього дозволу на спеціальне водокористування, розпочало роботу по отриманню наступного дозволу шляхом укладення договору з ТОВ «Спеценергокомплекс». У свою чергу, ТОВ «Спеценергокомплекс» станом на дату подання науково-технічної документації до Департаменту екології та природних ресурсів КОДА не врахувало вимоги законодавства щодо подання в складі дозвільних документів Індивідуальних технологічних нормативів використання питної води (ІТНВПВ) та навмисно затягнуло строки по проведенню розрахунку та поданні на затвердження нових ІТНВПВ. Таким чином, безвідповідальне ставлення та недбалість ТОВ «Спеценергокомплекс» спричинили затягування строків по отриманню дозволу на спеціальне водокористування, а вина відповідача у несвоєчасному його отриманні відсутня.

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи скаржника, враховуючи те, що відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відтак, неналежне виконання своїх договірних зобов`язань третьою особою (ТОВ «Спеценергокомплекс») перед відповідачем не спростовує вини відповідача у спірних правовідносинах.

Стосовно наданих позивачем та відповідачем на стадії апеляційного провадження документів (копія листа Вишгородського МКП «Водоканал» №428 від 24.11.2017, копія листа ТОВ «Спеценергокомплекс» №770 від 24.11.2017, копія листа Підприємства від 12.10.2017 №384, копія листа Державного агентства водних ресурсів України від 04.12.2017 №6949/9/11-17, копія листа ТОВ «Спеценергокомплекс» від 14.12.2017 №804, копія листа Державного агентства водних ресурсів України від 15.01.2018 №183/9/11-18, копія листа Державного агентства водних ресурсів України від 13.08.2018 №4996/9/11-21 (вх.647/7)) колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частини статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, згідно частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів зазначає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника, а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

За змістом статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Дослідивши зміст апеляційної скарги відповідача із урахуванням поданої ним заяви про усунення недоліків апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що останні не містять жодних обґрунтувань щодо поважності причин неподання копії листа ТОВ «Спеценергокомплекс» №770 від 24.11.2017 та копії листа Вишгородського МКП «Водоканал» №428 від 24.11.2017 до суду першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву. За таких обставин надані скаржником документи не можуть бути долучені до матеріалів справи.

Стосовно клопотання позивача від 18.08.2021 про долучення до матеріалів справи документів, колегія суддів також відмовляє у його задоволенні, враховуючи те, що надані позивачем документи були отримані ним у відповідь на його запит від 30.06.2021, зроблений вже після прийняття оскаржуваного судового рішення. При цьому, позивачем не доведено суду апеляційної інстанції неможливості звернення до Державного агентства водних ресурсів України із відповідним запитом раніше, ніж 30.06.2021, та подання відповідних документів до суду першої інстанції у встановлені Господарським процесуальним кодексом України строки.

Отже, подані сторонами нові докази не досліджуються судом апеляційної інстанції та не враховуються при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, позовні вимоги підлягають задоволення в повному обсязі, висновки суду першої інстанції з приводу чого є обґрунтованими.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Отже, усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» на рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2021 у справі №911/57/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2021 у справі №911/57/21 залишити без змін.

Матеріали справи №911/57/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 23.09.2021 після виходу головуючого судді Михальської Ю.Б. з відпустки.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

О.В. Тищенко