РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2021Справа № 910/8320/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТНАФТОПРОДУКТ ПК»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС ТАЙМ»

про стягнення 202 714, 59 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТНАФТОПРОДУКТ ПК» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС ТАЙМ» про стягнення 202 714, 59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів № 01-10/1 від 10.01.2020 щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого й утворилась спірна заборгованість про стягнення якої, з урахуванням штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, просить позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 позовну заяву було залишено без руху через її невідповідність вимогам статтям 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

08.06.2021 від позивача надійшла заява в порядку усунення недоліків позову.

Розглянувши подану заяву, суд встановив, що недоліки, виявлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 31 травня 2021 року позивачем усунуто не в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 судом продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, виявлених ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021.

24.06.2021 до суду надійшла заява позивача в порядку усунення недоліків, зі змісту якої вбачається, що виявлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 недоліки усунуто повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

06.08.2021 від відповідача надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що позовна заява вмотивована порушенням відповідачем зобов`язань за договорами, які з ним фактично не укладались.

Поряд із цим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 встановлено відповідачу строк на подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 940 ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 вручено відповідачеві - 13.07.2021.

Таким чином, строк на подання відзиву у відповідача закінчився 28.07.2021.

Судом встановлено, що відзив на позовну заяву відповідачем здано на пошту 04.08.2021, тобто із порушенням встановленого судом строку.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

За таких обставин, судом встановлено, що відповідачем пропущено встановлений судом процесуальний строк на подання відзиву, при цьому, клопотання про поновлення/продовження строку відповідачем не подано.

Відповідно до частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про залишення відзиву без розгляду на підставі частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

10.08.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказує на безпідставність доводів, викладених відповідачем у відзиві.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Комарової О.С. 01.09.2021 по 17.09.2021 у щорічній відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу - 20.09.2021.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТНАФТОПРОДУКТ ПК» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС ТАЙМ» (покупець) було укладено Договір поставки нафтопродуктів № 01-10/1 (далі - Договір), згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати в погоджені сторонами строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі, нафтопродукти (бензин автомобільний, дизельне паливо), іменовані далі за текстом - товар.

Відповідно до п. 3.1 Договору поставка товару здійснюється окремими партіями за погодженими письмовими заявками покупця, на підставі яких постачальником виставляється рахунок-фактура на оплату кожної партії товару. Виставлення рахунку-фактури є погодженням постачальника на поставку замовленої партії товару. Номенклатура, кількість, ціна партії товару визначається у рахунках-фактурах та видаткових накладних. Видаткові накладні підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками сторін.

У п. 3.3 Договору сторони домовились вважати датою поставки товару дату видаткової накладної постачальника.

Згідно п. 4.3 Договору оплата товару здійснюється покупцем на умовах попередньої оплати, у розмірі 100% ціни партії товару протягом 1 банківського дня на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури.

Даний пункт не виключає можливості відпуску товару без попередньої оплати. В цьому випадку покупець повинен провести розрахунок за поставлений товар протягом трьох календарних днів з дати фактичної поставки товару.

За умовами п. 5.4 Договору, в разі порушення строків оплати за товар, визначених в п. 4.3 Договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона стягується, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

У разі прострочення терміну оплати за товар більше ніж на 30 календарних днів, додатково покупець має сплатити штраф у розмірі 5% від суми заборгованості (п. 5.5 Договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору, він набуває чинності з моменту його підписання покупцем та постачальником і впродовж 1 року з дати його підписання, а в частині взаєморозрахунків - до повного проведення.

У Додатковій угоді № 1 від 01.08.2020 до Договору сторони домовились доповнити Договір пунктом 9.8 наступного змісту:

«З метою забезпечити максимально швидкий та зручний документообіг між сторонами, відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 31 травня 2005 року № 2599-IV, від 27 березня 2014 року № 1170-VІІ, від 15 квітня 2014 року № 1206-VІІ, від 3 вересня 2015 року № 675-VІІІ, від 5 жовтня 2017 року № 2155-VІІІ, постачальник надсилатиме покупцю первинні документи (рахунки, видаткові накладні та акти звірки) за допомогою програмного забезпечення M.E.Doc. для обміну документами в електронному вигляді з використанням кваліфікованого цифрового підпису, що мають правову силу оригіналу з підписом уповноваженої особи та «мокрою» печаткою».

В подальшому, обмін паперовими документами (рахунки, видаткові накладні) буде проводитися за окремою вимогою покупця».

Як зазначає позивач, на виконання своїх договірних зобов`язань, на протязі 2020-2021 років він відвантажив на користь відповідача товар на загальну суму 3 657 815, 40 грн, який відповідач отримав, проте власні зобов`язання щодо оплати за поставлений товар виконав частково, сплативши лише 3 477 000, 00 грн, що й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу (поставки).

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 4 ст. 265 ГК України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

За встановленими обставинами, у період з серпня по грудень 2020 року позивач поставляв відповідачеві товар (паливо дизельне), що оформлювалось наступними видатковими накладними:

№ 0828-12 від 28.08.2020 на суму 334 468, 68 грн;

№ 0831-9 від 31.08.2020 на суму 472 541, 16 грн;

№ 0901-11 від 01.09.2020 на суму 303 521, 40 грн;

№ 0907-11 від 07.09.2020 на суму 97 937, 28 грн;

№ 0908-16 від 08.09.2020 на суму 195 690, 00 грн;

№ 0916-10 від 16.09.2020 на суму 156 143, 28 грн;

№ 1002-11 від 02.10.2020 на суму 361 518, 00 грн;

№ 1027-6 від 27.10.2020 на суму 135 636, 48 грн;

№ 1028-15 від 28.10.2020 на суму 368 193, 00 грн;

№ 1102-14 від 02.11.2020 на суму 195 207, 60 грн;

№ 1105-11 від 05.11.2020 на суму 249 975, 00 грн;

№ 1106-20 від 06.11.2020 на суму 91 410, 00 грн;

№ 1111-16 від 11.11.2020 на суму 257, 610, 60 грн;

№ 1125-12 від 25.11.2020 на суму 318 333, 12 грн;

№ 1228-4 від 28.12.2020 на суму 119 629, 80 грн.

Загальна сума постачання за досліджуваний період становить 3 657 815, 40 грн.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані позивачем видаткові накладні містить найменування юридичних осіб, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити. Видаткові накладні скріплені кваліфікованими електронними підписами осіб, які передають та отримують товар, як погоджено сторонами у п. 9.8 Договору.

Таким чином, надані видаткові накладні відповідають вимогам законодавства, тому є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Враховуючи відсутність претензій щодо асортименту, комплектності, кількості і якості поставленого товару, суд вважає, що позивач виконав свої зобов`язання за договором.

З урахуванням погодженого сторонами у п. 4.3 Договору, порядку розрахунків, строк виконання грошового зобов`язання за поставлений товар є таким, що настав по закінченню триденного строку від дати поставки (підписання відповідної видаткової накладної).

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень та картки по рахунку 361 вбачається, що відповідачем здійснено оплату придбаного товару на суму 3 477 000, 00 грн. Докази виконання решти суми грошового зобов`язання в матеріалах справи відсутні.

Суд також враховує наявні в матеріалах справи акти взаєморозрахунків між сторонами. Попри те, що такі докази не є первинними документами бухгалтерської звітності, які підтверджують здійснення господарської операції, суд надає їм оцінку у сукупності з іншими доказами.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 180 815, 40 грн, що належними та допустимими доказами спростовано не було.

З огляду на вищенаведене та враховуючи доведеним факт невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару за Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 180 815, 40 грн є цілком обґрунтованими.

Керуючись пунктом 5.4 Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 7 148, 38 грн.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язань можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки, судом встановлено наявність порушення відповідачем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені не суперечать закону.

Наведений позивачем розрахунок пені є арифметично правильним, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенні в заявленій сумі.

Також, у зв`язку з простроченням терміну оплати за товар більше ніж на 30 календарних днів, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 9 040, 77 грн штрафу, нарахованого на підставі п. 5.5 Договору у розмірі 5% від суми заборгованості.

Суд зазначає, що згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тобто сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка тощо.

Таким чином, уклавши Договір, сторони погодились із запропонованими умовами.

Згідно з частиною 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до частини 2 статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 ГК України).

Так, керуючись пунктом 5.5 Договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 9 040, 77 грн за прострочення терміну оплати придбаного товару, що відповідає умовам договору та не суперечить Закону, у зв`язку з чим заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1 352, 40 грн та 4 357, 64 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки відсотків річних за користування грошовими коштами та інфляційного збільшення, суд не виявив у них помилок, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС ТАЙМ» (04114, м. Київ, вул. Пріорська, буд. 21; ідентифікаційний код 41187082) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТНАФТОПРОДУКТ ПК» (03680, м. Київ, вул. Радищева, буд. 10/14, кімн. 103; ідентифікаційний код 41848022) 180 815, 40 грн (сто вісімдесят тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень 40 коп.) основного боргу, 7 148, 38 грн (сім тисяч сто сорок вісім гривень 38 коп.) пені, 9 040, 77 грн (дев`ять тисяч сорок гривень 77 коп.) штрафу, 1 352, 40 грн (одна тисяча триста п`ятдесят дві гривні 40 коп.) 3% річних, 4 357, 64 грн (чотири тисячі триста п`ятдесят сім гривень 64 коп.) інфляційних втрат та 3 040, 72 грн (три тисячі сорок гривень 72 коп.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 20.09.2021.

Суддя О.С. Комарова