ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року

м. Київ

Справа № 922/4121/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О. О. Мамалуй- головуючий, О. М. Баранець, О. Р. Кібенко

за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест»

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2021

у складі колегії суддів: М. М. Слободін - головуючий, В. С. Хачатрян, О. І. Склярук

та на рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2021

суддя: Т. О. Пономаренко

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» в інтересах пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Стаксель»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест»

про стягнення штрафу

за участю представників учасників:

позивача: Л. О. Крімерман

відповідача: О.О. Орлов

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» (далі - ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал») в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Стаксель» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» (далі - ТОВ «Завод «Будінвест») штрафу в розмірі 3 252 370,25 грн.

Позов мотивовано порушенням ТОВ «Завод «Будінвест» п. 4.1.4 договору іпотеки, що полягає в укладенні договору оренди нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя, відповідальність за що передбачена п. 7.2 договору іпотеки у вигляді штрафу.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Харківської області від 31.03.2021 у справі №922/4121/20, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 позов задоволено. Присуджено до стягнення з ТОВ «Завод «Будінвест» на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Стаксель» штраф у розмірі 3 252 370,25 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 48 785, 56 грн.

Судові рішення мотивовані порушенням ТОВ «Завод «Будінвест» п. 4.1.4 договору іпотеки, що полягає в укладенні договору оренди нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя.

Судом першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовлено відповідачеві в задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 100,00 грн.

Суди вказали на те, що відповідачем не доведено виключних обставин для зменшення штрафних санкцій: не надано жодних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища та відсутності на рахунку ТОВ «Завод «Будінвест» коштів необхідних для проведення розрахунків з позивачем.

Також суди зазначають, що укладаючи іпотечний договір №23019/ЮКР/0-І-1/02-1 від 06.12.2019, який містить умови щодо стягнення штрафних санкцій у разі порушення відповідачем певних зобов`язань, та беручи на себе відповідні зобов`язання ТОВ «Завод «Будінвест», діючи вільно і на власний розсуд, мало усвідомлювати наслідки невиконання п. 4.1.4 іпотечного договору.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав на те, що укладення договору оренди всупереч забороні, встановленій в іпотечному договорі, не робить договір оренди нікчемним. Цей договір є оспорюваним правочином, і на день вирішення даного спору він не визнаний недійсним, що в силу ст. 204 Цивільного кодексу України (презумпція правомірності правочину) свідчить про здатність правочину створювати правові наслідки і бути підставою для нарахування штрафних санкцій.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ТОВ «Завод «Будінвест» звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2021, постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 у справі №922/4121/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

З тексту касаційної скарги вбачається, що скарга обґрунтовується положеннями п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач вказує на застосування судами норм права без врахування правових позицій, викладених у постановах:

- Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17, від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц, Вищого господарського суду України від 11.05.2011 у справі № 34/67, від 23.02.2011 у справі №57/45-10 (щодо застосування норм ст. 35 Закону України «Про іпотеку»);

- Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №914/2202/18, від 12.09.2019 у справі №910/10427/18, від 11.09.2019 у справі №905/2149/18, від 06.09.2019 у справі №914/2252/18, від 27.09.2019 у справі №923/760/16; від 25.04.2018 у справі №904/12429/16, від 26.03.2019 у справі №913/284/18; від 10.04.2019 у справі №905/1005/18; від 20.09.2018 у справі №905/2953/17; від 07.11.2018 у справі №913/64/18 (щодо застосування норм ст. 551 Цивільного кодексу України).

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» та представник позивача в судовому засіданні просить залишити без змін судові рішення судів попередніх інстанцій як такі, що прийняті у повній відповідності до вимог чинного законодавства на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

06 грудня 2019 року між ТОВ «Завод Будінвест» (позичальник) та АТ «Акціонерний банк «Радабанк» (кредитор) укладено кредитний договір № 23019/ЮКР/0 (кредитний договір), згідно з п. 1.1 якого кредитор, за наявності вільних грошових коштів, зобов`язується на умовах цього договору надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 8 400 000, 00 грн, зі зменшенням ліміту кредитування відповідно до п. 1.2 цього кредитного договору, зі сплатою процентів у розмірі 22% річних в порядку, визначеному даним договором.

Згідно з п. 3.1 кредитного договору видача кредиту здійснюється шляхом перерахування всієї суми кредиту або його окремої частини на поточний рахунок позичальника.

Кредитор виконав зобов`язання з надання кредиту, перерахувавши на належний відповідачу поточний рахунок грошові кошти в сумі 8 326 130,12 грн, що підтверджується меморіальним ордером №38949 від 06.12.2019.

Відповідно до п. 12.3 кредитного договору кредитор має право у будь-який час відступити свої права та обов`язки за цим договором третій особі, при цьому підписанням цього договору позичальник надає згоду на таке відступлення та додаткове погодження угоди про відступлення позичальником не потрібне.

06 грудня 2019 року між ТОВ «Завод Будінвест» (іпотекодавець) та АТ «Акціонерний банк «Радабанк» (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір № 23019/ЮКР/0-І-1/02-1, відповідно до якого цей договір є договором наступної іпотеки та забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 23019/ЮКР/0 від 06.12.2019, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодержатель надає іпотекодавцю кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 8 400 000,00 грн на строк до 04.12.2020 та на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, цільового характеру використання, а іпотекодавець зобов`язується повернути кредит, сплатити нараховані проценти, комісію та штрафні санкції в строки та на умовах, передбачених основним договором та цим договором.

Згідно з п. 4.1.4 іпотечного договору іпотекодавець зобов`язаний без отримання попередньої письмової згоди від іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в спільну діяльність, оренду, найом, лізинг, не передавати в наступну іпотеку тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб.

Пунктом 7.2 іпотечного договору передбачено, що в разі порушення іпотекодавцем умов п.п. 4.1.2, 4.1.3, 4.1.4, 4.1.8, 4.1.10, 4.1.11, 4.1.12 цього договору, іпотекодавець зобов`язаний сплатити іпотекодержателю штраф у розмірі 25% від вартості предмета іпотеки, визначеної в п.1.3 цього договору, за кожний випадок.

26 червня 2020 року між АТ «АБ «Радабанк» (первісний кредитор) та ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» (новий кредитор), що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Стаксель» укладено договір про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст, відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор зобов`язаний сплатити на користь первісного кредитора ціну договору (вартість відступлених прав) та прийняти в повному обсязі належні первісному кредитору права вимоги до боржника, іпотекодавця та поручителя, їх спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, іпотекодавця та поручителя або які зобов`язані виконати їх обов`язки, за кредитним договором та договорами забезпечення, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, щодо належного виконання боржником, іпотекодавцем та поручителем зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, сплати заборгованості та/або процентів та/або комісій та/або пені та/або штрафів та/або неустойки, в тому числі право нарахування яких виникло у первісного кредитора до укладання цього договору, передачі предметів забезпечення (іпотеки) в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, в тому числі права сторони/учасника в будь-яких судових та виконавчих провадженнях, а також права процесуального правонаступництва по всіх судових справах та провадженнях, що існують або можуть виникнути в майбутньому.

Пунктом 3.1 визначено, що за відступлення права вимоги в обсязі, встановленому п.1.3 цього договору, новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну договору (вартості відступлених прав) за домовленістю сторін у розмірі 9 238 656,49 грн.

26 червня 2020 року позивачем здійснено повну оплату за договором відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 26.06.2020. В той же день, первісний кредитор за актом приймання-передачі передав позивачеві документи, що підтверджують право вимоги до відповідача.

26 червня 2020 року між АТ «АБ «Радабанк» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» (новий іпотекодержатель), що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Стаксель» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором №23019/ЮКР/0-І-1/02-1, відповідно до п.1.5 якого новий іпотекодержатель одержує право заміст первісного іпотекодержателя вимагати від іпотекодавця належного виконання всіх зобов`язань за договором іпотеки, оскільки новий іпотекодержатель набуває статусу іпотекодержателя за договором іпотеки, що забезпечує виконання боржником його зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з п. п. 2.1, 2.2 договору про відступлення прав за іпотечним договором, права за договором іпотеки вважаються переданими (відступленими) з моменту підписання та нотаріального посвідчення цього договору. З моменту передання (відступлення) прав за договором іпотеки, новий іпотекодержатель замінює первісного іпотекодержателя у правовідносинах, які склалися між ним та іпотекодавцем за договором іпотеки.

16 липня 2020 року позивачем повідомлено відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні та про платіжні реквізити для погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів, що підтверджується листом від 16.07.2020 № 1607.

Позивач зазначає, що з Державного реєстру судових рішень йому стало відомо, що господарським судом Харківської області з 14.12.2020 розглядається справа №922/4035/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Куликівська Брама» до товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» про розірвання договору та стягнення коштів.

Представник позивача 15.12.2020 звернувся до ТОВ «Куликівська Брама» з адвокатським запитом про предмет, підставу та суму позову у справі №922/4035/20.

17 грудня 2020 року від ТОВ «Куликівська Брама» надійшла відповідь (№12/17-20) про те, що ТОВ «Куликівська Брама» було подано до суду позов до товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Будінвест» про розірвання договору оренди нерухомого майна №Апп 8.20 від 02.09.2020 та стягнення понесених збитків. Орендоване приміщення площею 431,9 кв.м. в літ. «У-2» знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Велозаводська, 1. До цього листа додано копію вищезгаданого договору оренди.

Позивач звернувся з відповідним позовом у справі №922/4121/20, оскільки вважає, що ТОВ «Завод «Будінвест» було порушено п. 4.1.4 договору іпотеки. Дане порушення, на думку позивача, полягає в укладенні договору оренди нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя, відповідальність за що передбачена п. 7.2 договору іпотеки у вигляді штрафу (25 відсотків від вартості предмета іпотеки, визначеної у пункті 1.3. договору за кожний випадок).

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Верховний Суд констатує, що місцевий суд в оскаржуваному рішенні (том справи 2 аркуш 40), а апеляційний суд -в оскаржуваній постанові (том справи 2 аркуш 146) зазначили саме як встановлену судами обох інстанцій обставину те, що 17.12.2020 позивачеві від ТОВ "Куликівська Брама" надійшла відповідь (вих.№12/17-20) де зазначено, що:

1. предметом позову ТОВ "Куликівська Брама" є розірвання договору оренди нерухомого майна №Апп 8.20 від 02.09.2020 нежитлової будівлі літ."У-2", яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул.Велозаводська,1;

2. вказана будівля належить на праві власності ТОВ "Завод "Будінвест";

3. вказана будівля є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору 23019/ЮКР/0-І-1/02-1, посвідченого 06.12.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чорнобровкою І.В., та зареєстрованого в реєстрі за №1568, права іпотекодержателя за яким перейшли до Позивача відповідно до договору про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим 26.06.2020 Дубовенко В.О., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №358.

Верховний Суд констатує, що суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином доказ у справі - лист ТОВ "Куликівська Брама" вих.№12/17-20, і дійшли необгрунтованих висновків щодо його змісту. Як вбачається з досліджених судами матеріалів справи, цей лист не містить відомостей про надання в оренду будівлі «У-2», а лише відомості про надання в оренду деяких приміщень в даній будівлі. Не містить цей лист і відомостей про те, що вказана будівля належить на праві власності ТОВ "Завод "Будінвест". Не містить він і відомостей про те, що вказана будівля є саме предметом іпотеки договору 23019/ЮКР/0-І-1/02-1.

Всі ці відомості та обставини повинні були бути встановлені та перевірені судами попередніх інстанцій. Вони повинні були знайти своє відображення в судових рішеннях лише на підставі повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження судом доказів, чого судами попередніх інстанцій зроблено не було.

Так, судами попередніх інстанцій залишено поза увагою та не надано оцінки тому факту, що предмет іпотеки за п.1.2. договору 23019/ЮКР/0-І-1/02-1 (далі - договір іпотеки) є складним (таким, що складається з декількох складових): а саме з предмету іпотеки - 1, предмету іпотеки - 2, предмету іпотеки - 3, предмету іпотеки - 4, предмету іпотеки - 5.

Як зазначено в п.1.2. та п.1.3 договору, кожен з цих 5 предметів іпотеки є нежитловою будівлею вказаної в договорі площі, які розташовані на земельних ділянках з вказаними в договорі кадастровими номерами.

Так у договорі іпотеки, в якості предмета іпотеки - 4 зокрема, вказана нежитлова будівля літ. «У-2», площею 1606,9 кв.м. за адресою м. Харків, вул. Велозаводська, 1, розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :12:004:0023 загальною площею 9,1414 га. Між тим, в досліджених судами попередніх інстанцій копії договору оренди та акту приймання-передачі орендованих приміщень (том справи 1 аркуш 61-64) в якості об`єкту оренди вказані:

1. нежитлові приміщення виробничої будівлі літ. «У-2» площею 431,9 кв.м. за адресою м. Харків, вул. Велозаводська, 1,

2. нежитлове приміщення №1 площею 16,2 кв.м., яке розташоване на 2-му поверсі будівлі літ. «У-2» за адресою м. Харків, вул. Велозаводська, 1.

Таким чином, судами залишено поза оцінкою наявні в матеріалах справи відомості про те, що предмет іпотеки - 4 співпадає з об`єктом оренди за технічною назвою будівлі (літ. «У-2») та адресою (м. Харків, вул. Велозаводська, 1), але не співпадає за типом нерухомості («предмет іпотеки - 4» - будівля, «об`єкт оренди» - приміщення в будівлі) та за площею нерухомості («предмет іпотеки - 4» - 1606,9 кв.м., «об`єкт оренди» - 448,1 кв.м.). З іншими предметами іпотеки об`єкт оренди за цими показниками також не співпадає (є лише співпадіння з «предметом іпотеки -1» за адресою).

Отже з оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судами попередніх інстанцій було на підставі належних доказів обґрунтовано встановлено той факт, що приміщення, які були надані в оренду, знаходяться саме в будівлі, яка була надана в іпотеку. З матеріалів справи не вбачається, що судами були досліджені технічні паспорти будівель, які є предметом іпотеки та приміщень, що є об`єктом оренди. Судами не було встановлено кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташовані приміщення, що є об`єктом оренди та його співпадіння з земельною ділянкою, на якій розташований предмет іпотеки - 4. Реєстраційні номери вищезазначених об`єктів нерухомості також не були досліджені та оцінені судами.

З матеріалів справи також не вбачається, що судами досліджувався оригінальний екземпляр договору оренди. Верховний Суд констатує, що суди, не дослідивши оригінал договору, залишили поза увагою той факт, що не зважаючи на наявність на копії договору (том справи 1 аркуш 61-64) позначок «копія вірна згідно з оригіналом» за підписом представника позивача, позивач (як зазначено в дослідженому судами листі №12/17-20) отримав від ТОВ «Куликівська Брама» лише копію договору оренди, а не оригінал.

За таких обставин, Верховний Суд констатує, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідач без отримання попередньої згоди іпотекодержателя уклав договір оренди саме того нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, є передчасними та необґрунтованими.

Верховний Суд вважає необхідним також відзначити, що під час встановлення факту порушення прав позивача (та визначення розміру штрафу за таке порушення) судами попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях не було надано належної оцінки:

1. ствердженням та доказам відповідача про повне погашення ним зобов`язань за кредитним договором;

2. тому факту, що в іпотеку надано 5 будівель загальною площею 8145,4 кв.м. а об`єктом оренди є приміщення площею 448,1 кв.м. (розташування яких в будівлях, що входять до предмета іпотеки судами не встановлено), тоді як штраф розрахований з вартості всіх 8145,4 кв.м.

Верховний Суд зазначає, що під час ухвалення оскаржуваних рішень суди також не надали обґрунтованого (буквального, поширювального або обмежувального) тлумачення змісту пункту 7.2 договору іпотеки.

Цим пунктом передбачено розрахунок штрафу виходячи з 25% вартості предмета іпотеки, визначеної в п.1.3. договору за кожен випадок. Однак, як зазначено вище, предмет іпотеки за умовами договору є складним, складається з предмета іпотеки - 1, предмета іпотеки - 2, предмета іпотеки - 3, предмета іпотеки - 4 та предмета іпотеки - 5. Пункт 1.3 договору також містить в собі як загальну вартість всіх 5 предметів іпотеки так і вартість кожного з предметів іпотеки (будівель) окремо.

Отже суди, дослідивши умови договору іпотеки та позиції його сторін, керуючись принципами господарського судочинства, повинні були встановити, про яку саме базу для розрахунку штрафу домовились сторони в пункті 7.2: про загальний предмет іпотеки (і, відповідно, загальну вартість всіх будівель), про той з п`яти предметів іпотеки, щодо якого вчинене можливе порушення або про ту частину одного з п`яти предметів іпотеки, яку і було здано в оренду.

Під час ухвалення оскаржуваних рішень суди також не надали обґрунтованого (буквального, поширювального або обмежувального) тлумачення змісту пункту 4.1.4 договору іпотеки в його взаємозв`язку з пунктом 7.2 та іншими положеннями цього договору .

Пунктом 4.1.4 договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний без отримання попередньої письмової згоди від іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в спільну діяльність, оренду, найом, лізинг, не передавати в наступну іпотеку тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб.

Отже суди, дослідивши умови договору іпотеки та позиції його сторін, повинні були встановити, чи є порушенням пункту 4.1.4 договору надання в оренду саме всього (загального) предмета іпотеки (всіх 5 будівель), чи може вважатися порушенням пункту 4.1.4 договору надання в оренду вже одного з п`яти предметів іпотеки, та чи може вважатися таким порушенням пункту 4.1.4. договору, за яке передбачено штраф у 25% від вартості предмета іпотеки, надання в оренду частини приміщень в одному з предметів іпотеки.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій вказаним вимогам не відповідають.

Верховний Суд констатує, що і місцевий суд, і суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, дійшли передчасних та необґрунтованих висновків. Всупереч вимогам ст. 86 ГПК України суди попередніх інстанцій не дослідили докази у справі повно, об`єктивно, всебічно та безпосередньо, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає ухваленню нового рішення. З урахуванням викладеного касаційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене в розділі 6 даної постанови, вжити усі передбачені законом засоби для всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього встановлення обставин справи (зокрема тих, про невстановлення або неналежне дослідження яких вказав Верховний Суд в розділі 6 даної постанови), перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір.

8. Судові витрати

З огляду на те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа має бути направлена на нових розгляд, згідно зі ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат, у тому числі і сум судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 у справі №922/4121/20 скасувати.

Справу № 922/4121/20 передати на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Суддя О. М. Баранець

Суддя О. Р. Кібенко