РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2021Справа № 910/9545/21
За позовом Фізичної особи-підприємця Дмитрук Юлії Ростиславівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС-ЛОГІСТИК"

про стягнення боргу 54570,16 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Дмитрук Юлія Ростиславівна звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-Логістик" про стягнення 54570,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 09/04/01 від 09.04.2020.

Ухвалою суду від 22.06.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

02.07.2021 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 22.06.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/9545/21; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику представників сторін; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 239, отримав ухвалу суду від 08.07.2021 про відкриття провадження у справі 14.07.2021, проте не скористався своїм правом, забезпеченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив у встановлений строк суду не надав. Про наслідки не подання відзиву відповідач був повідомлений ухвалою суду від 08.07.2021 про відкриття провадження у справі № 910/9545/21.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній доказами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2020 між Фізичною особою-підприємцем Дмитрук Юлією Ростиславівною (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс-Логістик" (покупець) укладено договір поставки № 09/04/01 відповідно до п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю снеки м`ясні, надалі товар, у відповідному асортименті, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити її на умовах, передбачених даним договором.

Асортимент, кількість та ціни на товар, яка передається покупцю, визначається сторонами у видаткових накладних, виписаних постачальником, що є невід`ємними частинами даного договору. Датою постачання вважається дата підписання видаткової накладної обома сторонами, що засвідчує прийняття товару покупцем від постачальника. (п. 1.3, 2.4 договору).

Згідно п. 3.1, 3.3 договору ціна по кожному найменуванню і на кожну партію товару визначається на підставі погодженого сторонами замовлення та вказується у видаткових накладних на кожну партію товару і містить у собі податок на додану вартість. Покупець зобов`язаний перерахувати на поточний рахунок постачальника вартість поставленої йому партії товару протягом 21 календарних днів з моменту поставки товару. В разі затримки оплати партії товару постачальник має право прийняти рішення про дострокове розірвання договору.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до проведення повних взаєморозрахунків між сторонами.

На підтвердження обставин щодо поставки товару позивачем та його отримання відповідачем до матеріалів справи долучено видаткові накладні: № ЮР-0821604 від 17.01.2021 на суму 59935,20 грн, № ЮР-0827063 від 24.01.2021 на суму 32616,00 грн, № ЮР-0827061 від 24.01.2021 на суму 60086,40 грн. Загальна вартість поставленого товару становить 152637,60 грн.

Згідно акту звірки взаємних розрахунків станом за період: січень 2021 між позивачем та відповідачем початкове сальдо (заборгованість відповідача) становить 412663,62 грн, позивачем поставлено товару на суму 152637,60 грн, відповідачем оплачено товар на суму 412663,62 грн. Акт підписаний та скріплений печатками обох контрагентів.

В підтвердження обставин щодо часткової оплати вартості товару до матеріалів справи також долучено довідку банку від 21.05.2021 № 18/20-128, з якої вбачається оплата відповідачем на користь позивача грошових коштів у розмірі 320163,96 грн та довідку банку від 19.05.2021 № 5-102/02/464/2021, якою підтверджено перерахування відповідачем на користь позивача грошових коштів у розмірі 92499,66 грн. Загальна сума коштів, сплачена відповідачем згідно поданих доказів становить 412663,62 грн.

Частина товару була повернута постачальнику, що підтверджується відповідними накладними: № ПП-Щ000352 від 15.02.2021 на суму 20046,60 грн, № ПП-О0000353 від 15.02.2021 на суму 20082,48 грн, № ПП-О0000114 від 18.01.2021 на суму 27140,52 грн. Загальна вартість повернутого товару становить 67269,60 грн.

Отже, відповідачем у повному обсязі було оплачено заборгованість за поставлений товар, яка існувала станом на січень 2021 у розмірі 412663,62 грн. З загальної кількості товару вартістю 152637,60 грн поставленого у січні 2021 частина (вартістю 67269,60 грн) була повернута позивачу. Отже оплаті підлягав товар, загальною вартістю 85368,00 грн.

31.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс-Логістик" (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Дмитрук Юлією Ростиславівною (замовник) укладено договір про надання послуг № 31/08/2020, в порядку та на умовах якого, виконавець зобов`язався надати замовнику послуги, зазначені в додатку № 1 до договору, а замовник зобов`язався прийняти дані послуги та своєчасно здійснити оплату.

На виконання умов договору № 31/08/2020 від 31.08.2020 було надано послуги з маркетингу, вартістю 41235,36 грн, що підтверджується актом надання послуг № 313 від 14.04.2021.

ТОВ "Альянс Логістик" (сторона-1) та ФОП Дмитрук Ю.Р. (сторона-2) укладено договір про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.04.2021, відповідно до якого заборгованість позивача перед відповідачем у розмірі 41235,36 грн за договором № 31/08/2020 від 31.08.2020 була зарахована в погашення заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки № 09/04/2020 від 09.04.2020.

Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки у розмірі 85368,00 грн на підставі договору про зарахування зустрічних однорідних вимог зменшилась на 41235,36 грн і становить 44132,64 грн.

Укладений між сторонами Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Приписом ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 3.3 договору покупець зобов`язаний перерахувати на поточний рахунок постачальника вартість поставленої йому партії товару протягом 21 календарних днів з моменту поставки товару. В разі затримки оплати партії товару постачальник має право прийняти рішення про дострокове розірвання договору.

Оскільки поставка мала місце 24.01.2021, то товар мав бути оплачений не пізніше 15.02.2021. Отже, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з 16.02.2021

Як встановлено вище судом, сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на день розгляду справи складає 44132,64 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено наявність основної заборгованості станом на день розгляду справи у розмірі 44132,64 грн, в зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Позивач також заявив вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 1900,72 грн за період з 15.02.2021 по 08.06.2021 та штраф у розмірі 8536,80 грн за прострочення понад 15 банківських днів.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У разі несплати вартості товару покупцем у строк, встановлений п. 5.2 цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої партії товару за кожен день прострочення (п. 7.1 договору).

Суд відзначає, що позивачем невірно визначено початок періоду нарахування пені з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Оскільки, останній день строку припав на 14.02.2021 - неділю, то останній день для виконання грошового зобов`язання відповідачем є 15.02.2021. А отже період прострочення грошового зобов`язання відповідачем починається з 16.02.2021.

Суд враховує, що станом на 16.02.2021 сума заборгованості відповідача перед позивачем була більшою, однак, оскільки, сам позивач нараховує пеню на суму богу у розмірі 44132,64 грн, а суд, в силу припису ст. 237 ГПК України не наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, то пеня розраховується судом на суму боргу у розмірі 44312,64 грн за період з 16.02.2021 по 08.06.2021.

Згідно перерахунку суду, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1886,22 грн

Відповідно до п. 7.2 договору, за несвоєчасну оплату товару понад 15 банківських днів з моменту настання обов`язку по оплаті, покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% від суми заборгованості та понесені постачальником збитки.

Як вбачається з матеріалів справи сума боргу відповідача перед позивачем станом на 09.03.2021 (15-ий банківський день несвоєчасної оплати) становила 85368,00 грн та не була оплачена відповідачем.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 8536,80 грн є обгрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів позивача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідач не спростував обґрунтованість позовних вимог, відзив на позовну заяву не подав, про наслідки не подання відзиву, був повідомлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-Логістик" (03115, м. Київ, вул. Краснова, буд. 27, ) на користь Фізичної особи-підприємця Дмитрук Юлії Ростиславівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) заборгованість в розмірі 44132 (сорок чотири тисячі сто тридцять дві) грн 64 коп., пеню у розмірі 1886 (одна тисяча вісімсот вісімдесят шість) грн 22 коп., штраф у розмірі 8536 (вісім тисяч п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. та судовий збір в сумі 2269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн 40 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 14,50 грн - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко