ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" вересня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2514/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нечепуренко А.П.

за участю представників:

від позивача: адвокат Згода О.О. ордер,

від відповідача 1: не з`явився,

від відповідача 2: не з`явився,

від відповідача 3: адвокат Прядко А.О. ордер,

від третьої особи: адвокат Колесніченко Б.В. ордер,

розглядаючи справу № 916/2514/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал Кілія» (вул. Спиридонівська, № 31, оф. 2, м. Одеса, 65020)

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінальний комплекс «Кілія» (вул. Велика Арнаутська, № 76, оф. 2, м. Одеса, 65045),

2) Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоус Ірини Олександрівни (вул. Літературна, № 8, оф. 26/1, м. Одеса, 65000),

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Краншип» (вул. Успенська, № 39/1, 1-2 поверх, оф. 2/4, м. Одеса, 65048)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» (вул. Придунайська, 2, м. Вилкове, Кілійський р-н, Одеська обл., 68355)

про скасування рішення про державну реєстрацію, припинення права власності, визнання недійсним договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал Кілія» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінальний комплекс «Кілія», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоус Ірини Олександрівни та Товариства з обмеженою відповідальністю «Краншип», в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоус І.О. від 05.02.2020р. (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 50991575) про державну реєстрацію права власності на 17/100 частин майнового комплексу з реєстраціним номером 23, розташованого за адресою: Одеська обл., Кілійський р-н, м. Кілія, вул. Портова (Железнякова), 4 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінальний комплекс «Кілія»;

- припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінальний комплекс «Кілія» на 17/100 частин майнового комплексу, розташованого за адресою: Одеська обл., Кілійський р-н, м. Кілія, вул. Портова (Железнякова), 4;

- визнати недійсним договір оренди нерухомого майна від 18 червня 2021 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінальний комплекс «Кілія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краншип», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., зареєстрований в реєстрі за №7913.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що до складу 17/100 частин власності ТОВ «Зерновий термінальний комплекс «Кілія» приватним нотаріусом Білоус І.О., відповідно до інформаційної довідки № 223295508 від 09.09.2020р., безпідставно включено право власності на ангар літ. «Ч» та зернопереробний комплекс літ. «Ц», які на праві власності належать ТОВ «Зерновий термінал Кілія» як рухоме майно.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.08.2021р. прийнято позовну заяву (вх.№ 2601/21) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2514/21, постановлено справу № 916/2514/21 розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Залучено до участі у справі Державне підприємство «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Дослідивши в підготовчому засіданні 09.09.2021р. матеріали справи в цілому, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал Кілія» до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоус Ірини Олександрівни підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Згідно зі статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Отже, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає положенням ст. 4 ГПК України, а правовідносини, щодо яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.08.2019 року по справі № 914/804/18 дійшла висновку, що критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Варто зауважити, що предметом спору по даній справі є позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал Кілія», зокрема, про скасування, внесеного приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус І.О., рішення від 05.02.2020р. про державну реєстрацію права власності на 17/100 частин майнового комплексу з реєстраційним номером 23, розташованого за адресою: Одеська обл., Кілійський р-н, м. Кілія, вул. Портова (Железнякова), 4 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінальний комплекс «Кілія».

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат»

Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником господарського процесу - його стороною. Основною ознакою сторін процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Крім того, слід зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20.11.2019 у справі № 826/6720/17, від 27.11.2019 у справі № 815/1915/18, від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19.

Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Проте, враховуючи правовий висновок, неодноразово зроблений ВП ВС у своїх постановах, зокрема, від 20.11.2019 у справі № 826/6720/17, від 27.11.2019 у справі №815/1915/18, від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19 про те, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано, суд дійшов висновку, що приватний нотаріус є неналежним відповідачем у цій справі.

Разом з тим згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (частина перша статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Згідно із пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білоус І.О. діяв як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права.

Суд зазначає, що до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Зважаючи на наведене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал Кілія» до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоус Ірини Олександрівни про скасування рішення про державну реєстрацію, припинення права власності, визнання недійсним договору оренди, у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Суд роз`яснює стороні, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 46, 76, 86, п. 1 ч.1 ст.231, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Провадження по справі № 916/2514/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал Кілія» до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоус Ірини Олександрівни про скасування рішення про державну реєстрацію, припинення права власності, визнання недійсним договору оренди закрити.

Ухвала набирає законної сили 09.09.2021р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її винесення.

Повний текст ухвали складено 14.09.2021р.

Суддя О.В. Цісельський