РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.09.2021Справа № 910/11044/21

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафтекопак"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Паперленд Лтд"
простягнення 236 939 грн 37 коп.
Представники сторін:не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.07.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафтекопак" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паперленд Лтд" про стягнення 236 939 грн 37 коп. заборгованості за договором підряду від 25.08.2020 № 23/250820, в тому числі: 229 638 грн 00 коп. попередньої оплати, 1 158 грн 82 коп. пені, 4 793 грн 11 коп. інфляційних втрат та 1 349 грн 44 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору підряду від 25.08.2020 № 23/250820 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з виконання робіт, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок з повернення суми попередньої оплати у розмірі 229 638 грн 00 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 1 158 грн 82 коп. пені, 4 793 грн 11 коп. інфляційних втрат та 1 349 грн 44 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 відкрито провадження у справі № 910/11044/21, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Крім того, 09.07.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд накласти арешт на кошти відповідача, а також на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Паперленд Лтд" у розмірі 1 000,00 грн, що становить 100 % статутного капіталу, яка належить Отіску В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафтекопак" про забезпечення позову відмовлено.

05.08.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшла заява про вступу у справу як представника.

09.08.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про продовження строку на подання відзиву та заява про ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідно до частини 2 та частини 3 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позов в порядку статті 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 відповідач отримав 24.07.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Таким чином, останнім днем для подання відповідачем відзиву є 09.08.2021.

Судом встановлено, що відповідач звернувся із заявою про продовження процесуального строку в строк, передбачений ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджується відміткою канцелярії суду, проставленої на заяві.

Також, 17.08.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив з проханням поновити строк на його подання.

Відповідно до частини 1 та 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Так, позивач вже звертався до суду із заявою про продовження строку на подання відзиву в строк, передбачений ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України. Разом з тим, судом не було постановлено ухвали про продовження строку, відтак, оскільки одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку відповідачем було подано відзив, суд вважає за можливе поновити відповідачу строк на подання відзиву та прийняти його до розгляду

26.08.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

06.09.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив з проханням поновити строк на її подання.

Відповідно до частини 1 та 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Обгрунтовуючи поновлення строку на подання відповіді на відзив позивач вказує, що отримав від відповідача не підписаний відзив та без додатків, з огляду на що ознайомився з ним в суді, що підтверджується відміткою від 27.08.2021, проставленою на заяві про ознайомлення від 26.08.2021.

За таких обставин, суд вважає за можливе поновити позивачу строк на подання відповіді на відзив та прийняти її до розгляду

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Платіжними дорученнями від 01.08.2019 № 15 на суму 40 грн 00 коп., від 01.08.2019 № 16 на суму 50 000 грн 00 коп., від 07.08.2019 № 18 на суму 55 044 грн 00 коп., від 11.10.2019 № 68 на суму 20 016 грн 00 коп., від 22.11.2019 № 93 на суму 50 000 грн 00 коп., від 27.11.2019 № 103 на суму 32 880 грн 00 коп., від 03.02.2020 № 93 на суму 14 100 грн 00 коп. з призначенням платежу: "попередня оплата, виготовлення пакетів, послуги з друку" підтверджується факт здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Крафтекопак" попередньої оплати на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Паперленд Лтд".

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до норм частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Норми статті 181 Господарського кодексу України встановлюють загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до норм статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Отже, виставлені відповідачем рахунки, посилання на які містяться в призначенні платежу, містять пропозицію (оферту) відповідача на укладення договору, а фактична оплата позивачем рахунків свідчить про прийняття цієї пропозиції. Виставлення відповідачем рахунку та оплата його позивачем свідчить про погодження істотних умов договору, зокрема, предмету договору, суми та строку оплати за товар.

Крім того, 25.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Крафтекопак" (замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паперленд Лтд" (підрядник за договором) укладено договір підряду № 23/250820 (далі - договір), відповідно до умов якого підрядник зобов`язується виконати у відповідності до умов даного договору роботу з виготовлення пакетів паперових в асортименті (продукція за договором), а замовник зобов`язується прийняти виконану роботу (виготовлену продукцію) та оплатити її.

Відповідно до пункту 2.2. договору обсяги, асортимент, ціна, терміни (строки) виготовлення й постачання продукції продукції погоджуються сторонами й фіксуються у специфікаціях (додатках до даного договору), які підписуються сторонами окремо на кожне замовлення.

У пункті 2.3. договору визначено, що підрядник одразу після виготовлення продукції надсилає повідомлення про готовність продукції (в письмовій формі, за допомогою факсу) до відвантаження замовнику, а змовник в свою чергу протягом 3-х годин з моменту отримання повідомлення зобов`язується (в письмовій формі, за допомогою факсу) повідомляти підрядника про отримання повідомлення про готовність продукції до відвантаження.

Згідно з пунктом 6.1. договору замовник перераховує на розрахунковий рахунок підрядника попередню оплату у розмірі 70 % від вартості продукції, визначеної у специфікації, протягом 3 календарних днів з дати підписання останньої, другу частину 30 % протягом всього процесу виробництва, але в будь-якому випадку до моменту відвантаження продукції.

За змістом пункту 7.1. договору підрядник зобов`язується виготовити продукцію в терміни, зазначені в специфікаціях, при умові виконання замовником п.п. 4.2. - 4.4., 6.1., 9.3. (щодо окремих замовлень) та з урахуванням п. 4.5. даного договору.

Пунктом 9.1. договору визначено, що факт передачі продукції (перехід права власності) та здачі-приймання робіт засвідчується підписанням накладної підрядником та замовником.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині здійснення розрахунків до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 10.1. договору).

25.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Крафтекопак" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паперленд Лтд" складено та підписано специфікацію № 1 до договору підряду від 25.08.2020 № 23/250820, в якій сторонами погоджено найменування продукції, формат, тип і щільність паперу, ціна за шт., кількість та сума з ПДВ, а також строк виготовлення продукції - 10 робочих днів з дати попередньої оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Частиною 1 статті 846 Цивільного кодексу України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Нормами статті 854 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

У відповідності до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначає позивач, між сторонами було укладено договір підряду у спрощений спосіб, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання виготовити пакети, а позивач прийняти та оплатити виготовлену продукцію.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив оплату на рахунок відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень: від 01.08.2019 № 15 на суму 40 грн 00 коп., від 01.08.2019 № 16 на суму 50 000 грн 00 коп., від 07.08.2019 № 18 на суму 55 044 грн 00 коп., від 11.10.2019 № 68 на суму 20 016 грн 00 коп., від 22.11.2019 № 93 на суму 50 000 грн 00 коп., від 27.11.2019 № 103 на суму 32 880 грн 00 коп., від 03.02.2020 № 93 на суму 14 100 грн 00 коп.

Відповідно до платіжних доручень від 18.02.2020 № 101 на суму 20 000 грн 00 коп., від 27.02.2020 № 102 на суму 5 000 грн 00 коп. та від 18.03.2020 № 120 на суму 170 грн 00 коп. відповідач частково повернув сплачені позивачем кошти з призначенням платежу: "повернення коштів згідно листа від 18.02.2020."

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Крафтекопак" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паперленд Лтд" укладено договір підряду № 23/250820, відповідно до умов якого підрядник зобов`язується виконати у відповідності до умов даного договору роботу з виготовлення пакетів паперових в асортименті (продукція за договором), а замовник зобов`язується прийняти виконану роботу (виготовлену продукцію) та оплатити її.

На виконання укладеного сторонами договору від 25.08.2020 № 23/250820, позивач здійснив оплату на рахунок відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень: від 02.09.2020 № 164 на суму 14 028 грн 00 коп., від 07.09.2020 № 165 на суму 6 000 грн 00 коп. та від 02.10.2020 № 176 на суму 12 700 грн 00 коп.

23.06.2021 позивач звернувся до відповідача із претензією від 22.06.2021 № 22/06/2021 з проханням повернути попередню оплату у розмірі 229 638 грн 00 коп.

Вказаний лист було отримано 24.06.2021, однак залишено без відповіді та задоволення.

Судом встановлено, що відповідач, в порушення домовленостей між сторонами, умов договору та норм чинного законодавства, належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з виготовлення продукції, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виник обов`язок з повернення коштів у розмірі 229 638 грн 00 коп., що також не було спростовано відповідачем, оскільки відповідачем не надано доказів виготовлення продукції на загальну суму 229 638 грн 00 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з виготовлення продукції на загальну суму 229 638 грн 00 коп., вимоги позивача про стягнення 229 638 грн 00 коп. з відповідача підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 158 грн 82 коп. пені, 4 793 грн 11 коп. інфляційних втрат та 1 349 грн 44 коп. 3 % річних.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно пунктом 11.3. договору за порушення підрядником пункту 7.1. даного договору останній сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно виготовленої продукції за кожний день прострочення.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 11.3 договору.

Судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за несвоєчасне виготовлення продукції, оплаченої платіжним дорученням від 03.02.2020 № 93 на суму 14 100 грн 00 коп., тоді як договір підряду укладено 25.08.2020.

Таким чином, вимоги про стягнення пені у розмірі 1 158 грн 82 коп. визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки здійснена позивачем 03.02.2020 оплата у розмірі 14 100 грн 00 коп. проведена не на виконання укладеного сторонами договору підряду від 25.08.2020.

Здійснюючи перевірку наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, судом враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Зазначене помилково не враховано позивачем при здійсненні розрахунку, як і те, що для нарахування інфляційних втрат необхідно, щоб прострочення виконання зобов`язання у місяці, в якому діє відповідний індекс інфляції, мало місце.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 № 904/7401/16.

Відтак, за перерахунком суду, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 2 996 грн 02 коп.

Також, розрахунок 3 % річних є невірним, оскільки позивачем неправильно визначено день початку прострочення заборгованості.

Відтак, за перерахунком суду, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 751 грн 01 коп.

З огляду на вищенаведене та доведення факту невиконання зобов`язання щодо виготовлення оплаченої продукції, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду у розмірі 2 996 грн 02 коп. та вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду у розмірі 751 грн 01 коп.

Твердження відповідача про те, що відповідач надав позивачу поворотну фінансову допомогу у розмірі 349 999 грн 00 коп., та з урахуванням повернених позивачем коштів в сумі 229 638 грн 00 коп., саме позивач має заборгованість перед відповідачем, відхиляються судом, оскільки вказані обставини не входять в предмет доказування та не стосуються предмета спору.

Твердження відповідача про те, що позивачем не було пред`явлено відповідачу претензії з приводу кількості продукції також відхиляються судом, оскільки досудове врегулювання спору не є обов`язковим у даних правовідносинах.

Судом також розглянуто та відхилено посилання відповідача на пропуск строку позовної давності щодо вимог про неналежну якість роботи за договором підряду, оскільки у даній справі не підлягають встановленню обставини якості робіт, виконаних за договором.

Всі інші твердження не заслуговують на увагу, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами та не стосуються предмета спору.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Паперленд Лтд" (вул. Калнишевського, 14, кв. 328, м. Київ, 04201, ідентифікаційний код 43081769) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафтекопак" (провулок Приладний, 10 Б, м. Київ, 03164, ідентифікаційний код 42701638) 229 638 (двісті двадцять дев`ять тисяч шістсот тридцять вісім) грн 00 коп. основної заборгованості, 2 996 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто шість) грн 02 коп. інфляційних втрат, 751 (сімсот п`ятдесят одна) грн 01 коп. 3 % річних та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн 77 коп.

3. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Б.Плотницька