ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1814/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Желєзної С.П., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України до об`єднання співвласників "Сімекс" багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва про стягнення 6 423,26 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (далі по тексту АТ „НАК „Нафтогаз України) звернулось до господарського суду із позовною заявою до об`єднання співвласників "Сімекс" багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва (далі по тексту ОСББ „Сімекс) про стягнення збитків у розмірі 6 423,26 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р. в частині споживання природного газу у обсягах, визначених умовами договору.

Ухвалою суду від 14.07.2021р. дана справа була призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження; встановлено відповідачу 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; встановлено позивачу 5-ти денний строк з дня вручення відзиву на позов для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачу триденний строк з дня вручення відповіді на відзив для подання заперечень на відповідь на відзив.

Відповідно до ч. ч. 5, 8 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

13.08.2021р. до господарського суду від ОСББ „Сімекс надійшов відзив на позовну заяву, по тексту якого відповідачем було наголошено про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідачем було зазначено, що ОСББ у розумінні вимог Закону України „Про житлово-комунальні послуги є колективним споживачем, який закуповує природний газ для забезпечення теплом власні багатоквартирні будинки, тобто відповідач не веде господарської діяльності з виробництва теплової енергії. ОСББ „Сімекс було наголошено, що згідно Конституції України природний газ, видобутий на території України, є об`єктом права власності українського народу, а, отже, умови договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р., на підставі яких позивач вимагає стягнення збитків, є нікчемними в силу вимог закону. Крім того, відповідачем було наголошено про ненадання АТ „НАК „Нафтогаз України будь-яких доказів понесення збитків, а, отже, відсутні підстави для задоволення заявлених у межах даної справи позовних вимог.

25.08.2021р. до господарського суду від АТ „НАК „Нафтогаз України надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивачем було наголошено про необхідність застосування до спірних правовідносин вимог спеціальних нормативно-правових актів. Позивачем також було наголошено, що порядок відшкодування збитків, завданих суб`єктам ринку природного газу у правовідносинах між постачальником та споживачем природного газу регулюються Правилами постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2496, а, отже, підстави для доведення наявності у діях відповідача всіх елементів складу цивільного правопорушення відсутні. Викладене, з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження звернення відповідача із вимогою про перегляд та коригування замовлених обсягів постачання природного газу, свідчить про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Крім того, АТ „НАК „Нафтогаз України було вказано також і про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження визнання договору недійсним, а, отже, його умови є обов`язковими для виконання сторонами.

06.09.2021р. до господарського суду від ОСББ „Сімекс надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких відповідач наполягає на відсутності підстав для нарахування збитків, оскільки за умовами договору №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р. АТ „НАК „Нафтогаз України здійснювало постачання природного газу ОСББ, яке за своїм статусом є побутовим споживачем.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

10.10.2018р. між АТ „НАК „Нафтогаз України (Постачальник) та ОСББ „Сімекс (Споживач) було укладено договір постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23, відповідно до п. 1.1, 1.2 якого Постачальник зобов`язується у 2018р. поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Шляхом підписання додаткових угод №1 від 26.10.2018р., №2 від 27.10.2017р., №3 від 07.11.2018р., №4 від 30.11.2018р., №5 від 18.03.2019р., №6 від 20.03.2019р., №7 від 29.03.2019р., №8 від 19.04.2019р., №9 від 22.04.2019р., №10 від 23.05.2019р., №11 від 24.06.2019р., №12 від 24.06.2019р., №13 від 25.07.2019р., №14 від 25.07.2019р., №15 від 30.08.2019р., №16 від 12.09.2019р. сторонами було неодноразово внесено зміни до договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р.

30.11.2018р. між АТ „НАК „Нафтогаз України (Постачальник) та ОСББ „Сімекс (Споживач) було укладено додаткову угоду №4 до договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р., відповідно до умов якої сторони дійшли згоди викласти розділи 1-12 договору у новій редакції.

Відповідно до п. п. 2.1, 3.1, 3.8 договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р. Постачальник передає Споживачу з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом, визначеним умовами договору. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану із правом власності на природний газ. Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.13 договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р. передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1 договору), Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 договору. При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, Споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф - Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений Постачальником Споживачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 договору; Ц- ціна природного газу за цим Договором; К- коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Умовами п. 5.1 договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р. встановлено, що оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за звітним місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 5.7 договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р. відшкодування Постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 договору, здійснюється наступним чином: Постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо Споживач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 договору;

- Постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає Споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- Споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати Постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до п. 11.2 договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р. пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2 підп. 3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. 5 підп. 5 п. 6.2, підп. 8 п. 6.2, підп. 4 п. 6.3, абз. 3 підп. 2 п. 6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні Постачальника, яке направляється не електронну адресу Споживача, зазначену в п. 12 договору та розміщується на офіційному сайті Постачальника.

18.03.2019р. між АТ „НАК „Нафтогаз України та ОСББ „Сімекс було укладено додаткову угоду №5 до договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р., відповідно до умов якої сторони погодили, що, зокрема, пункти 3.13, 5.7 застосовуються сторонами з 01.03.2019р.

22.04.2019р. між АТ „НАК „Нафтогаз України та ОСББ „Сімекс було укладено додаткову угоду №9 до договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р., згідно умов якої сторони дійшли згоди, що у травні 2019р. Постачальник передає Споживачу природний газ у кількості 8,500 тис. куб. метрів.

23.05.2019р. між АТ „НАК „Нафтогаз України та ОСББ „Сімекс було укладено додаткову угоду №10 до договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р., згідно умов якої сторони дійшли згоди, що у червні 2019р. Постачальник передає Споживачу природний газ у кількості 8 тис. куб. метрів.

24.06.2019р. між АТ „НАК „Нафтогаз України та ОСББ „Сімекс було укладено додаткову угоду №14 до договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р., згідно умов якої сторони дійшли згоди, що у червні 2019р. Постачальник передає Споживачу природний газ у кількості 7,100 тис. куб. метрів.

31.05.2021р. між АТ „НАК „Нафтогаз України та ОСББ „Сімекс було підписано акт приймання-передачі природного газу, з якого вбачається, що у травні 2019р. позивачем на виконання умов договору було поставлено ОСББ „Сімекс природний газ у обсязі 9,857 тис. куб. метрів.

30.06.2019р. між АТ „НАК „Нафтогаз України та ОСББ „Сімекс було підписано акт приймання-передачі природного газу, з якого вбачається, що у червні 2019р. позивачем на виконання умов договору було поставлено ОСББ „Сімекс природний газ у обсязі 7,564 тис. куб. метрів.

Крім того, АТ „НАК „Нафтогаз України було надано суду підписані ОСББ „Сімекс акти приймання-передачі природного газу за жовтень 2018р. квітень 2019р., липень 2019р. вересень 2019р. При цьому, з даних довідок про розміри здійснених відповідачем оплат вбачається, що ОСББ „Сімекс було у повному обсязі оплачено вартість спожитого природного газу.

03.02.2020р. АТ „НАК „Нафтогаз України було складено акти претензії на суму 4877,06 грн. та на суму 1546,20 грн., згідно яких позивач просив відповідача сплатити збитки у зв`язку з невідповідністю спожитого у травні та червні 2019р. об`єму природного газу замовленим обсягам споживання. Вказані акти-претензії були надіслані АТ „НАК „Нафтогаз України на адресу ОСББ „Сімекс, але були повернуті у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Звертаючись до господарського суду із даними позовними вимогами, АТ „НАК „Нафтогаз України було наголошено про наявність правових підстав для стягнення із відповідача збитків, нарахованих у порядку п. 3.13 договору, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р. в частині споживання у травні та червні 2019р. природного газу у обсязі, погодженому сторонами.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог суд виходить з наступного.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу від 9 квітня 2015 року N 329-VIII (з наступними змінами і доповненнями) постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що згідно укладеного між сторонами договору постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р. обсяг замовленого ОСББ „Сімекс природного газу у травні 2019р. склав 8,500 тис. куб. метрів, у червні 2019р. 7,100 тис. куб. метрів. Проте, згідно підписаних сторонами актів приймання-передачі природного газу фактично відповідачем було спожито у травні 2019р. природній газ обсягом 9,857 тис. куб. метрів, у червні 2019р. 7,564 тис. куб. метрів.

Відповідно до положень п.1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2496 (із змінами, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою В = (Vф - Vп) x Ц х K, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу; Vп - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період; Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу; К- коефіцієнт, який визначається постачальникові та не може перевищувати 0,5.

Згідно з п. 3 розділу VI Правил постачання природного газу за результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням таких вимог: 1) форма акта-претензії є довільною; 2) при порушенні, зазначеному в підпункті 3 пункту 1 цього розділу, акт-претензія складається представниками постачальника після пред`явлення ними відповідних посвідчень у присутності уповноваженого представника споживача (власника або наймача) і скріплюється їхніми підписами. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це зазначається в акті-претензії. Акт-претензія щодо відмови споживача у доступі до території об`єкта споживача вважається дійсним, якщо його підписали представник постачальника та одна незаінтересована особа за умови посвідчення їх осіб або три представники постачальника. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це робиться відмітка в обох примірниках цього акта, і другий його примірник надсилається споживачеві реєстрованим поштовим відправленням. Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування. У випадку нереагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Враховуючи вищенаведені положення Правил постачання природного газу, господарський суд доходить висновку, що АТ „НАК „Нафтогаз України має право вимагати у споживачів, що не є побутовими, стягнення збитків у випадку невідповідності фактично спожитого природного газу обсягам природного газу, підтвердженого договором.

З огляду на заперечення ОСББ „Сімекс проти задоволенні заявлених вимог з підстав нарахування позивачем збитків споживачу, який є побутовим, господарський суд вважає за необхідне надати правову оцінку доводам відповідача у названій частині.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, врегульовані Законом України „Про житлово-комунальні послуги № 2189-VIII від 09.11.2017р. (з наступними змінами і доповненнями).

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

В силу вимог ч. 1, 3 ст. 2 Закону України „Про житлово-комунальні послуги предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Правові засади функціонування ринку природного газу України визначені Законом України „Про ринок природного газу, ст. 1 якого встановлено, що побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність; непобутовий споживач - фізична особа - підприємець або юридична особа, яка купує електричну енергію, що не використовується нею для власного побутового споживання.

Згідно з п. 5 розділу I Правил постачання природного газу побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Господарський суд зазначає, що незважаючи на закріплене Законом України „Про житлово-комунальні послуги поняття „колективний споживач, під яким об`єднуються інтереси побутових споживачів, Законом України „Про ринок природного газу ОСББ до категорії побутових споживачів не віднесено. При цьому, суд враховує, що регулювання вказаного питання у Законі України „Про ринок природного газу суттєво відрізняється від, наприклад, встановленої Законом України „Про ринок електричної енергії № 2019-VIII від 13.04.2017р. норми, згідно якої до побутових споживачів належать як індивідуальні побутові споживачі, так і колективні побутові споживачі (ст. 1 Закону № 2019-VIII).

З огляду на вищенаведені приписи чинного законодавства, господарський суд доходить висновку, що Закон України „Про ринок природного газу, який є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері постачання природного газу, визначає, що побутовим споживачем є лише фізична особа. Виходячи із наведеної законодавчої спеціальної норми, саме яка підлягає застосуванню при вирішенні даного спору, ОСББ „Сімекс відноситься до категорії не побутових споживачів, що, в свою чергу, свідчить про наявність у АТ „НАК „Нафтогаз України права здійснювати нарахування збитків у відповідності до Правил постачання природного газу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заявлених АТ „НАК „Нафтогаз України до ОСББ „Сімекс позовних вимог про стягнення збитків у зв`язку з невідповідністю фактично спожитого природного газу обсягам природного газу, підтвердженого договором, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями статей 224, 225 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між поведінкою та заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином щоб задовольнити стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним.

Отже, істинність тверджень позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку між поведінкою та заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу, підлягає доведенню позивачем перед судом.

Відповідно до п.1 розділу VI Правил постачання природного газу (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків.

Згідно з п. 6 ч. 5 ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу договір постачання повинен містити істотні умови, зокрема, порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ „НАК „Нафтогаз України не було надано суду жодного доказу на підтвердження понесення ним збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених неналежним виконанням ОСББ „Сімекс зобов`язань за договором постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р. Крім того, позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між наявністю факту споживання відповідачем природного газу у більшому об`ємі, ніж погоджений, і понесеними у зв`язку з цим збитками. Враховуючи відсутність достовірних доказів, які б свідчили про наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених АТ „НАК „Нафтогаз України позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 6 423,26 грн.

Господарський суд зазначає, що закріплене у договорі постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23 від 10.10.2018р. та Правилах постачання природного газу право на відшкодування збитків не тягне за собою автоматичне/безумовне їх стягнення, оскільки вказане право на стягнення збитків не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому ГПК України. Позиція господарського суду із даного питання відповідає висновкам, які наведені у постанові Верховного Суду від 25.08.2021р. по справі №911/3215/20.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.05.2011 у справі "Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine, заява № 4909/04) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" (Trofimchuk v. Ukraine, заява № 4241/03).

З викладених обставин у суду відсутній обов`язок надавати оцінку всім наведеним учасниками по справі доводам, оскільки їх оцінка не спростовує висновку суду про необхідність відмови у задоволенні заявленого позову.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України до об`єднання співвласників "Сімекс" багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва про стягнення збитків у розмірі 6 423,26 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на позивача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 14 вересня 2021 р.

Суддя С.П. Желєзна