ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2021 р. Справа № 909/85/21

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бонк Т.Б., Матущак О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача (скаржника) не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Укрспецоборонконтракт, вих.№54 від 11 травня 2021 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2021 року (підписане 22.04.2021 року), суддя Неверовська Л.М.

у справі №909/85/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фармгейт України, с. Васьківці, Ізяславський район, Хмельницька область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Укрспецоборонконтракт, м. Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості в сумі 445 927,28 грн., з яких: 357 600 грн. основний борг, 31 613,28 грн. 3% річних, 56 714 грн. інфляційні втрати

в с т а н о в и в :

02 лютого 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фармгейт України звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Укрспецоборонконтракт про стягнення заборгованості в сумі 445 927,28 грн., з яких: 357 600 грн. основний борг, 31 613,28 грн. 3% річних, 56 714 грн. інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2021 року у справі №909/85/21 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 357 600 грн. основного боргу, 31 496,40 грн. 3% річних та 56 714 грн. інфляційних втрат, а також 6 686,90 грн. судового збору та 5 223,43 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні решти позовних вимог (щодо стягнення 116,88 грн. 3% річних) відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що відповідач в порушення умов укладеного сторонами договору не виконав взяте на себе зобов`язання щодо поставки автомобіля; заборгованість в сумі 474 000 грн. визнав повністю та повернув частково в сумі 116 400 грн., у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення основного боргу в сумі 357 600 грн. Поряд з тим, суд здійснивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про стягнення інфляційних втрат в повному обсязі, а 3% річних частково, зазначивши про помилкове визначення позивачем періоду прострочення.

Частково не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю Укрспецоборонконтракт звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2021 року у справі №909/85/21 в частині стягнення 3% річних в сумі 31 496,40 грн. і ухвалити нове рішення у відповідній частині, проте, не вказує яке саме. Поряд з тим, як вбачається з розрахунку скаржника, викладеного у апеляційній скарзі, на думку останнього розмір 3% річних за період з 11 вересня 2018 року по 31 січня 2021 року становить 31 472,43 грн. Зокрема, на думку скаржника датою початку нарахування 3% річних було 11 вересня 2018 року, а датою закінчення нарахування 31 січня 2021 року. За розрахунками скаржника 3% річних з 11 вересня 2018 року по 01 серпня 2019 року становить 12 661,64 грн.; з 02 серпня по 02 жовтня 2019 року 2 339,01 грн.; з 03 жовтня 2019 року по 12 лютого 2020 року 4 903,91 грн.; з 13 лютого по 29 травня 2020 року 3 841,48 грн.; з 30 травня по 14 серпня 2020 року 2 575,08 грн.; з 15 серпня по 12 жовтня 2020 року 1 881,23 грн.; з 13 по 27 жовтня 2020 року 453,69 грн.; з 28 жовтня по 31 січня 2021 року 2 816,39 грн.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 27 липня 2018 року позивачем, згідно наданого відповідачем рахунку-фактури №01-0002184 від 13.07.2018 року, здійснено попередню оплату за автомобіль МАЗ 5337 (паливозаправник) у сумі 474 000 грн. (50% вартості автомобіля), що підтверджується платіжним дорученням №629 від 27 липня 2018 року, копія якого знаходиться у матеріалах справи. Призначення платежу: передоплата за автомобіль Маз 5337 паливозаправник зг. рах. №01-0002184 від 13.07.2018.

06 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" (в тексті договору продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонконтракт" (в тексті договору покупець) укладено договір, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 продавець зобов`язаний передати у власність покупця автомобіль МАЗ 5337 (паливозаправник) у погоджений між сторонами термін на замовлення покупця. Термін поставки 30 робочих днів з моменту отримання передоплати.

Згідно з п.1.3 Договору перелік товару та його ціна вказані у рахунках-фактурах та накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Загальна сума договору становить 948 000 грн. (п.2.1 Договору).

Відповідно до п.4.1 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту його остаточного виконання.

У п.5.1 Договору сторони погодили, що несуть відповідальність за порушення умов даного Договору згідно чинного законодавства України, за виключенням форс-мажорних обставин.

Всі спірні питання, які виникають протягом дії договору вирішуються за погодженням сторін. Усі спори між сторонами, в яких не було досягнуто згоди, передаються в господарський суд (п.п.6.1, 6.3 Договору).

В порушення умов договору, відповідач прийняті на себе договірні зобов`язання щодо поставки товару не виконав; передоплату за автомобіль Маз 5337 в сумі 474 000 грн. позивачу не повернув, у зв`язку з цим, 19 листопада 2018 року, позивачем на адресу відповідача направлено вимогу за №1911/Ф про досудове врегулювання спору, в якій останній вимагає у ТОВ "Укрспецоборонконтракт" перерахувати на його поточний рахунок заборгованість в сумі 474 000 грн. протягом трьох банківських днів з моменту отримання вимоги.

У відповідь на вищевказану вимогу відповідач надіслав позивачу лист №07/01-2019 від 18.01.2019, в якому повністю визнав заборгованість в сумі 474 000 грн. та гарантував повернення вказаного боргу не пізніше 20 лютого 2019 року.

Проте, вимога позивача належним чином відповідачем не виконана, заборгованість відповідача перед позивачем щодо повернення суми попередньої оплати погашена частково: в сумі 116 400 грн., а саме: 01.08.2019 15 000 грн; 02.10.2019 10 000 грн; 12.02.2020 11 000 грн; 29.05.2020 30 000 грн; 14.08.2020 19 000 грн; 12.10.2020 20 000 грн; 27.10.2020 11 400 грн. Решта суми заборгованості з попередньої оплати в розмірі 357 600 грн. відповідач не повернув.

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фармгейт України звернулось до суду з цим позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Укрспецоборонконтракт 445 927,28 грн., з яких: 357 600 грн. основний борг, 31 613,28 грн. 3% річних та 56 714 грн. інфляційні втрати.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, у п.1.1 Договору сторони погодили, що продавець зобов`язаний передати у власність покупця автомобіль МАЗ 5337 (паливозаправник) у строк 30 робочих днів з моменту отримання передоплати.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що відповідач у строк, передбачений договором не передав позивачу автомобіль, що був предметом договору, при цьому, не повернув позивачу аванс у повному обсязі, у зв`язку з чим, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 357 600 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що відповідачем визнано заборгованість з повернення оплаченого позивачем авансу у повному обсязі.

Поряд з тим, рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача основного боргу не є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних в сумі 31 496,40 грн. та вважає, що розмір вказаних нарахувань повинен становити 31 472,43 грн.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що останнім неправильно визначено період виникнення заборгованості у відповідача.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то в силу ч.5 ст.254 ЦК України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що останнім днем строку виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки автомобіля було 10 вересня 2018 року, у зв`язку з чим, при розрахунку суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат такі слід нараховувати з 11 вересня 2018 року, а не з 08 вересня 2018 року, як помилково визначено позивачем у розрахунках, що долучені до позовної заяви.

Поряд з тим, колегія суддів вважає неправильним розрахунок відповідача, що викладений ним у апеляційній скарзі, оскільки останнім у період заборгованості включено дні, в які здійснювались проплати, та неправильно визначено початок періодів заборгованості (не з дня здійснення часткової оплати, а з наступного дня після такої оплати).

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів вважає доводи скаржника про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних безпідставними та необгнунтованими.

Перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 31 496,40 грн. 3% річних та 56 714 грн. інфляційних втрат.

Рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не оскаржується.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги все наведене вище, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2021 року у справі №909/85/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Укрспецоборонконтракт без задоволення.

Матеріали справи №909/85/21 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 16 вересня 2021 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Матущак О.І.