ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" вересня 2021 р. Cправа № 902/801/21

за позовом:Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя,13, м. Вінниця, 21021)

до:Фізичної особи-підприємця Дзісяка Віктора Яковлевича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення заборгованості 16 319,36 грн. за теплову енергію

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Гнатик Є.Б.

за участю представників:

позивача: Мандер М.О.

відповідача: Горопашна Л.Р.

В С Т А Н О В И В :

05.08.2021 р. Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Дзісяка Віктора Яковлевича про стягнення заборгованості 16 319,36 грн. за теплову енергію.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/801/21 передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 09.08.2021 р. відкрито провадження у справі № 902/801/21. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 07.09.2021 р.

За результатами проведення судвого засідання 07.09.2021 р. судом було відкладено розгляд справи на 15.09.2021 р., про що винесено ухвалу, яку занесенодо протоколу судвого засіданян.

На визначену дату судом в судове засідання з"явився представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Ппредставник відповідача проти позову заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви, в якості підстави вимог позивач посилається на те, що між Комунальним підприємством Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі - Позивач/Постачальник) та Фізичною особою - підприємцем Дзісяком Віктором Яковлевичем (далі - Відповідач/Споживач) склалися правовідносини, що випливають з договору про надання послуг, який згідно з ч.І ст. 639 ЦК України може бути укладений у будь якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Всупереч вимогам законодавства відповідач не підписав надісланий йому проект договору на теплопостачання №5668 від 01.10.2015 р., що був надісланий йому 07.10.2015 р.

В той же час, сторонами виконано фактичні дії щодо виконання договору, так 23.03.2010 р. працівниками КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» було проведено обстеження вбудованого приміщення в будинку 19 по вулиці Петлюри (Чкалова), яке використовував Відповідач, і встановлено, що дане приміщення централізованого теплопостачання, проте через приміщення трубопроводи внутрішньо будинкової системи опалення житло Петлюри. Транзитні трубопроводи в кількості 17 штук діаметром 20 мм довжиною 2,5 м кожний неізольовані, і як наслідок, в опалювальний період відбуваються втрати теплової енергії в дане приміщення, що було зафіксовано працівниками КП BMP «Вінницяміськтеплоенерго» в опитувальному листі, від підпису якого Відповідач відмовився.

Позивач проводить нарахування за втрати теплової енергії з транзитних трубопроводів відповідно до їх фізичних розмірів.

Позивач вказує, що Відповідачу неодноразово надсилались попередження щодо необхідності оплати за отриману теплову енергію, зокрема на попередження від 07.10.2020 р. від відповідача надійшло два листи №400 від 27.01.2021 р. та №422 від 28.01.2021 р., в яких він просив надати йому розрахунок кількості та вартості щомісячної плати, а також акти виконаних робіт (надання послуг), після чого зобов`язався повністю розрахуватися, щоб не бути боржником.

26.05.2021 р. за №22/2/1668 відповідачу надано розрахунок втрат теплової енергії з транзитних трубопроводів, що проходять через нежитлове приміщення в буд.№19 по вул. Петлюри, разом з копією опитувального листа та випискою з журналу нарахувань і оплати за період з травня 2010 р. по травень 2021 р., з якої зокрема вбачається, що Відповідачем до квітня 2015 р. здійснювались регулярні оплати за отриману теплову енергію.

За твердженням позивача незважаючи на відсутність підписаного Відповідачем договору, між сторонами фактично виникли правовідносини щодо надання послуг з теплопостачання.

Позивач вказує, що на виконання умов договору за період з квітня 2015 року по січень 2021 року Відповідачу в нежитлове приміщення в будинку №19 по вулиці Петлюри в місті Вінниці Позивачем здійснювалось постачання теплової енергії на загальну суму 16319,36 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття виконаних робіт та випискою з журналу нарахувань та оплати.

Таким чином, станом на 01.02.2021 р. заборгованість Відповідача за теплопостачання становить 16319,36 грн.

Відповідач проти позову заперечує, позиція останнього викладена у відзиві на позовну заяву, в якому з поміж іншого зазначено: Позивачем не надано жодного підтвердження надсилання Відповідачеві проекту договору, а також копії самого проекту договору; заперечує щодо твердження про відмову Відповідача від підпису вищевказаного опитувального листа, оскільки даний факт нічим не підтверджено і не відповідає дійсності, тому що представники Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» жодного разу не звертались до Відповідача щодо обстеження приміщення; посилання Позивача на односторонній документ, необгрунтований з недостовірними даними не може вважатись підставою для проведення нарахувань за втрати теплової енергії з транзитних трубопроводів, а тим паче свідчити про виникнення між Позивачем та Відповідачем правовідносин щодо надання послуг з теплопостачання, і аж ніяк не є еквівалентом договору про надання послуг з теплопостачання.

Крім того вказує, що надані дублікати здачі-прийняття виконаних робіт вони також виключно односторонні, що змушує зробити висновок про їх недостовірність.

Водночас зазначає, що Позивачем не обґрунтовано позовні вимоги, оскільки відсутнє посилання на нормативні документи, які б регулювали нарахування за витрати теплової енергії з транзитних трубопроводів в приміщеннях що мають індивідуальне опалення. Натомість, єдиним посиланням на законодавче врегулювання, є пояснення до таблиці в листі Позивача до Відповідача №22/2/1668 від 26.05.2021 р., який наданий як додаток №7 до позовної заяви, що втрати тепла трубопроводу розраховуються Позивачем з врахуванням норми щільності теплового потоку в трубопроводах на горищах та в підвалах за умови середньої температури зовнішнього повітря - 0,2 С, відповідно до ДСТУ-Н Б А.2.2-5:2007 «Настанова з розроблення та складання енергетичного паспорта будинків при новому будівництві та реконструкції». Зокрема, дане обґрунтування не включено до позовної заяви, адже ніякого відношення не має до визначення втрат тепла в приміщенні Відповідача, поза як воно не є ані горищем ані підвальним приміщенням. Крім того, у випадку прийняття рішення щодо задоволення позовних вимог в тій чи іншій мірі, до позовних вимог необхідно застосувати позовну давність, в межах трьох років з моменту подання Позивачем позову.

У відповіді на відзив позивачем повністю підтримано позицію викладену у позовній заяві.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до приписів частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа.

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами.

Спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором поставки товару, регулювання правовідносин за яким здійснюється на підставі норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та § 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Відповідно до частини першої статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Тлумачення наведених норм свідчить, що договір поставки товару за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У даних правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару зумовлює обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару.

У справі, що розглядається, спірним, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін, є питання обсягу (кількості) поставленого відповідачу товару за Договором, його ціни, розміру оплати та як результат суми боргу за поставлений товар, стягнення якої є предметом даного позову.

Статтею 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 19 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що сфера теплопостачання є сферою діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам (далі Закон) визначений обов`язок споживачів теплової енергії визначений, статтею 19 цього Закону, згідно якого споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, в силу умов укладеного договору та в силу актів цивільного законодавства, що регулюють правовідносини у сфері теплопостачання у відповідача щомісячно виникає обов`язок щодо оплати фактично спожитої теплової енергії.

При цьому матеріали справи не містять договору № 5668 від 01.10.2015 року, однак дана обставина не виключає виникнення договірних відносин, котрі виникають за фактом безпосереднього споживання послуг з гарячого та теплопостачання.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Частинами першою та другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз приписів статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" дозволяє зробити висновок про те, що бухгалтерський облік ведеться підприємством з метою надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; на даних бухгалтерського обліку ґрунтується податкова звітність підприємства. Бухгалтерському обліку підлягають господарські операції - дії (події), що викликають зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а також їх результати, що полягають у реальній зміні майнового стану суб`єкта господарювання. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час їх здійснення, а якщо це неможливо - безпосередньо після закінчення господарських операцій.

Доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання придбаних товарів у власній господарській діяльності покупця (висновок викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 804/15389/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2019 у справі № 925/291/18).

За своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 909/146/19).

Висновок щодо підтвердження факту господарської операції саме первинними документами викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19, від 04.11.2020 у справі № 910/9739/19, від 18.11.2020 у справі № 920/61/19.

З огляду на викладене, всі господарські операції повинні підтверджуватися первинними документами. До таких зокрема належать: видаткові накладні, рахунок фактура, товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт або акт прийманні виконаних робіт, акти приймання - передачі наданих послуг, банківські виписки, платіжні доручення, оборотно-сальдові відомості, касові ордери (прибутковий та видатковий), бухгалтерська довідка.

Саме вказані документи розкривають внутрішню суть господарської операції, її справжність, економічну вигоду, ділову мету. Якщо таких документів немає у матеріалах справи, то тоді неможливо підтвердити реальність та товарність спірної господарської операції.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи зі змісту даного принципу господарського судочинства, головним обов`язком позивача є доведення факту порушення відповідачем його прав і законних інтересів у договірних відносинах та існування заборгованості.

При цьому, надані позивачем на підтвердження позовних вимог докази, зокрема, дублікати актів здачі-прийняття виконаних робіт, виписка з журналу нарахувань і оплати, судом оцінюються критично, позаяк не є первинними документами та не можуть розцінюватись судом, як належні та достатні докази отримання відповідачем теплової енергії.

Інших первинних документів на підтвердження проведених між сторонами господарських операцій, в тому рахунку належним чином оформлених актів здачі-прийняття виконаних робіт, загального рахунку на оплату теплової енергії, акту звірки взаємних розрахунків, розгорнутого розрахунку суми боргу з посиланням на первинні документи, дату виникнення заборгованості, її розмір не надано.

Надані позивачем документи сформовані в односторонньому порядку, суду не надано доказів їх вручення відповідачу.

Надавши оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про пропуск позовної давності до заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 256, 257, 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

З огляду на недоведеність позовних вимог відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, витрати зі сплати судового збору в сумі 2 270,00 грн слід залишити за позивачем відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Понесені судові витрати залишити за позивачем.

3. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на адресу електронної пошти позивача: .

Повне рішення складено 20 вересня 2021 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. 600-річчя,13, м. Вінниця, 21021)

3 - відповідачу (АДРЕСА_1)