ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" вересня 2021 р. м. Вінниця Cправа № 902/320/21

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Сичук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас", вул. Машинобудівників, буд. 4 - В, смт Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область, 08162, код - 30048570

до: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довжок", вул. Молодіжна, 23, с. Савинці, Тростянецький район, Вінницька область, 24335, код - 32148490

про стягнення 266 659,26 грн

В С Т А Н О В И В :

02.04.2021 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довжок" про стягнення 266 659,26 грн заборгованості.

Ухвалою суду від 07.04.2021 року відкрито провадження у справі № 902/320/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання).

05.05.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 26.04.2021 року), в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 11.05.2021 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 03.06.2021 року.

24.05.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.канц. № 01-34/4662/21 від 24.05.2021 року). В якості додатків до відповіді додано ряд додаткових документів.

В судове засідання 03.06.2021 року з`явився представника відповідача. Представник позивача правом участі в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Ухвалою суду від 04.06.2021 повідомлено учасників судового процесу про дату наступного судового засідання 20.07.2021 року.

20.07.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява (вх. канц. № 01-34/6506/21 від 20.07.2021 року) про долучення до матеріалів справи акту звірки взаємних розрахунків станом на 06.11.2020 року.

В судовому засіданні 20.07.2021 судом постановлено протокольну ухвалу, якою задоволено заяву представника відповідача (вх. канц. № 01.34/6506/21 від 20.07.2021 року) та долучено зазначені документи до матеріалів справи.

За результатами проведеного судового засідання 20.07.2021 року судом оголошено перерву до 27.07.2021 року, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу. Про дату наступного судового засідання сторін повідомлено під розпис.

27.07.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення (вх.канц. № 01-34/6704/21 від 27.07.2021 року). Дані пояснення сформовано заявником в системі "Електронний суд".

В судовому засіданні 27.07.2021 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/320/21 до судового розгляду по суті на 02.09.2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 27.07.2021 року повідомлено учасників про дату наступного судового засідання.

02.09.2021 року представником відповідача до суду подано заяву (б/н від 02.09.2021 року), в якій останній просить суд проводити розгляд справи за відсутності уповноваженого представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довжок". Також у заяві останній зазначає, що заперечує проти позову та просить суд зменшити відсотки річних з 48% річних до 3% річних та зменшити розмір штрафних санкцій зважаючи на невеликий термін прострочення.

02.09.2021 року до суду представником позивача подано заяву (вх.канц. № 01-34/7822/21 від 02.09.2021 року), в якій останній просить суд проводити розгляд справи без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас".

В судовому засіданні 02.09.2021 року оголошено перерву до 06.09.2021 року.

В судовому засіданні 06.09.2021 року правом участі представники сторін не скористалися.

Зважаючи на вищевикладене, судом враховується наступне.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&ес рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, про укладення 30.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (Постачальник) та Сільськогосподарським Товариством з обмеженою відповідальністю "Довжок" (Покупець) укладено договір поставки № 2020Іл/22.

У зв`язку з неналежним виконанням Сільськогосподарським Товариством з обмеженою відповідальністю "Довжок" умов договору поставки №2020Іл/22 від 30.01.2020 року в частині прострочення сплати залишкової вартості поставленого товару та відмови від сплати курсової різниці.

Враховуючи викладене позивачем нараховано відповідачу 51 307,99 грн курсової різниці, 49 263,09 грн - 48% річних, 13 723,40 грн - пені, 145 800,56 грн - штрафу, 6 564,22 грн - інфляційних втрат.

У відзиві на позовну заяву відповідач не визнає заявлені позовні вимоги та просить суд відмовити в їх задоволенні зазначаючи, що позивач сам визначив заборгованість у валюті гривні України, подав позовну заяву з вимогою стягнення суми грошових коштів в гривні, а тому не має права на стягнення курсової різниці, оскільки курсова різниця закладається в вартість товару і компенсується, якщо в Договорі поставки передбачена прив`язка через формули до іноземної валюти.

Також, відповідач зазначає, що іноземна валюта індексації не підлягає, а тому вимоги про відшкодування інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, у якому сторони визначили грошовий еквівалент у доларах США, є незаконними та необґрунтованими.

Окрім того, в розділі 3 "Умови оплати", а саме п. 3.3, 3.4. передбачено, що на підтвердження виконання покупцем зобов`язань з оплати товару сторони впродовж трьох днів від дати остаточного розрахунку за Додатком до Договору поставки підписують Акт звіряння взаєморозрахунків. При відсутності Акту звіряння взаєморозрахунків зобов`язання Покупця щодо повної оплати вартості товару не вважається виконаним що є підставою для стягнення штрафних санкцій.

У матеріалах справи наявний Акт звіряння взаєморозрахунків, а отже підстави для застосування та стягнення штрафних санкцій відсутні.

Також у відзиві відповідач посилається на прямий причинно-наслідковий зв`язок між введенням карантинних заходів на території України, котрий виражається в неможливості здійснювати відповідачем продажу вирощених зернових культур через простій транспорту (транспортного сполучення, за допомогою якого здійснювалась доставка зернових до кінцевої точки збуту за звичайних умов життєдіяльності та господарювання), та неможливість здійснення доставки та покупки зернових кінцевим споживачем, що в свою чергу завдало удару по фінансовій стабільності СТОВ "Довжок". Тому, як наслідок відповідач частково не зміг виконати частину фінансових зобов`язань вчасно.

Враховуючи наведенні вище обставини відповідач просить суд зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (60-68, т.1).

У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача вказуючи на наступне.

У відповідності до п. 3.2 Договору поставки № 2020Шл/22 від 30.01.2020 року сторони домовились, що у випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківському валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення Додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу : С =А1:А2*В, де С - сума належної оплати; В- ціна товару на момент підписання додатку, А1 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів, А2- (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного додатку.

При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику як належну оплату повної вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати.

Відповідно до п.3.3 Договору всі платежі за цим договором здійснюються Покупцем з врахуванням п.3.2 Договору. На підтвердження виконання Покупцем зобов`язань з оплати товару з врахуванням п.3.2 даного Договору, сторони впродовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним Додатком або Договором в цілому, підписують "Акт звіряння взаємних розрахунків" Ініціатива звіряння взаємних розрахунків покладається на Покупця.

Отже, відповідач повинен був сплатити суму заборгованості 15.10.2020 року з урахуванням курсової різниці, однак відповідач прострочив виконання заборгованості за договором та відмовився сплачувати курсову різницю за договором.

За твердженнями позивача, відповідачем не було дотримано умов сплати за договором поставки, таким чином недоотримавши курсову різницю у визначеним сторонами термін (15.10.2020 року), позивач, окрім заборгованості відповідача за курсову різницю поніс інфляційні втрати за несплачену курсову різницю.

Щодо впливу карантину, як форс-мажорної обставини позивач зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року " 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" не передбачала заборон та перешкод у здійсненні сільськогосподарської діяльності. Відповідач посилається на загальновизнані обставини, які ускладнили життя громадян, але не довів яким саме чином введення карантину вплинуло на здійснення ним господарського діяльності, зокрема не навів одного факту на підтвердження цих обставин. Крім того, відповідач сам зазначає у відзиві, що фінансові зобов`язання виконувалися ним до певного періоду та не виконались вчасно і у повному обсязі (а.с. 84-86, т. 1).

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 30.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (Постачальник) та Сільськогосподарським Товариством з обмеженою відповідальністю "Довжок" (Покупець) укладено договір поставки № 2020Іл/22 (а.с. 14-16, т. 1).

Відповідно п. 1.1. Договору в терміни, визначені договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

За даним Договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються Додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього договору. (п.2.1. Договору)

Ціна продукції, що поставляється за цим Договором, вказується у Додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Міндобрива та Мікродобрива). Для Товару (ЗЗР, Насіння та Мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро. (п.2.2.Договору)

Загальна сума договору визначається сукупністю Додатків та/або накладних, що зазначені в п. 2.1., та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у Додатках щодо кількості і ціпи товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку Покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару) (п.2.3. Договору).

Вартість тари, упаковки в якій постачається Товар, входить до ціни товару ( п.2.4. Договору).

Згідно п.3.1.Договору Порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Додатках до даного договору.

В тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківського валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення Додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С = С =А1:А2*В, де С - сума належна до оплати; В - ціна товару на момент підписання Додатку; А1 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів; А2 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного Додатку.

При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику як належну оплату повної вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого Товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо Долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту. (п. 3.2. Договору)

Всі платежі за цим Договором здійснюються Покупцем з врахуванням п. 3.2. Договору. На підтвердження виконання Покупцем зобов`язань з оплати товару з врахуванням п. 3.2. даного Договору, сторони, продовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним Додатком або Договором в цілому, підписують "Акт звіряння взаємних розрахунків". Ініціатива підписання "Акту звіряння взаємних розрахунків» покладається на Покупця (п. 3.3. Договору).

При відсутності підписаного сторонами "Акту звіряння взаємних розрахунків", зобов`язання Покупця щодо повної оплати вартості отриманого товару не вважається виконаним, що є підставою для застосування відповідних штрафних санкцій згідно з умовами Договору. (п. 3.4. Договору)

Товар, що був переданий Покупцю в межах цього Договору тільки згідно накладних (без укладення інших письмових угод - додатків), має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною (п. 3.5. Договору).

Сторони даним погоджуються, що у випадку виникнення простроченої заборгованості Покупця перед Постачальником за поставлені товари, Постачальник може самостійно зараховувати отримані від Покупця кошти по оплаті інших товарів по цьому Договору, в тому числі отримані як передоплата по іншим товарам, в рахунок заборгованості по раніше несплаченим рахункам-фактурам (п. 3.7. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору строк поставки товару визначається у відповідних Додатках до цього договору.

Поставка продукції здійснюється на умовах визначених у Додатках до цього Договору (п. 6.1. Договору).

Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості і якості. Приймання товару по кількості та якості проводиться Покупцем в момент його отриманні від Постачальника. Покупець зобов`язаний перевірити кількість товару, його вагу, комплектність, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність ознак пошкодження або псування товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово про це заявити Постачальнику. При відсутності такої заяви товар вважається прийнятим Покупцем по кількості та якості (п. 6.2. Договору).

Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем: по кількості (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в накладній (товарній, товарно-транспортній); по якості - відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості підприємства-виробника (п. 6.3. Договору).

Підписання видаткових накладних, що виписані в період дії даного договору, засвідчує факт передачі разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі рахунків для оплати, сертифікату, інструкції щодо використання та застосування даного товару (п. 6.4. Договору).

Відповідно п. 11.2 договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків.

Також, до Договору поставки № 2020Іл/22 від 30.01.2020 року між сторонами підписано ряд Додатків, а саме:

- Додаток № 1 від 30.01.2020 року, за умовами якого сторонами погоджено товар в асортименті, кількості, ціні та вартості який повинен бути поставлено на загальну суму 415 368,97 грн разом з ПДВ, що еквівалентно 16 891,78 дол.США (п. 1 Додатку).

Згідно п. 2 Додатку загальну ціна товару складає 415 368,97 грн.

Оплата за п. 3 Додатку здійснюється у наступному порядку: Покупець сплачує Постачальнику 20% від вартості товару до 07.02.2020 року. Остаточний розрахунок за отриманий товар Покупець зобов`язується здійснити до 15.10.2020 року.

Транспортування товару здійснюється автомобільним транспортом Покупця (п. 5 Додатку).

Склад передачі товару знаходиться за адресою: вул. Молодіжна, буд. 23, с. Савинці, Тростянецький район, Вінницька область, 24335. Товар повинен бути доставлений до 19.03.2020 року (п. 6 Додатку) (а.с. 17, т. 1).

- Додаток № 2 від 31.01.2020 року, за умовами якого сторонами погоджено товар в асортименті, кількості, ціні та вартості який повинен бути поставлено на загальну суму 264 384,00 грн разом з ПДВ, що еквівалентно 9 957,48 Євро (п. 1 Додатку).

Згідно п. 2 Додатку загальну ціна товару складає 264 384,00 грн.

Оплата за п. 3 Додатку здійснюється у наступному порядку: Покупець сплачує Постачальнику 100 % від вартості товару до 31.03.2020 року. Остаточний розрахунок за отриманий товар Покупець зобов`язується здійснити до 31.03.2020 року.

Транспортування товару здійснюється автомобільним транспортом Постачальника (п. 5 Додатку).

Склад передачі товару знаходиться за адресою: вул. Молодіжна, буд. 23, с. Савинці, Тростянецький район, Вінницька область, 24335. Товар повинен бути доставлений до 31.03.2020 року (п. 6 Додатку) (а.с. 18, т. 1).

- Додаток № 3 від 18.02.2020 року, за умовами якого сторонами погоджено товар в асортименті, кількості, ціні та вартості який повинен бути поставлено на загальну суму 142 595,90 грн разом з ПДВ, що еквівалентно 5 385,61 Євро (п. 1 Додатку).

Згідно п. 2 Додатку загальну ціна товару складає 142 595,90 грн.

Оплата за п. 3 Додатку здійснюється у наступному порядку: Покупець сплачує Постачальнику 10 % від вартості товару до 24.02.2020 року. Остаточний розрахунок за отриманий товар Покупець зобов`язується здійснити до 15.10.2020 року.

Транспортування товару здійснюється автомобільним транспортом Постачальника (п. 5 Додатку).

Склад передачі товару знаходиться за адресою: вул. Молодіжна, буд. 23, с. Савинці, Тростянецький район, Вінницька область, 24335. Товар повинен бути доставлений до 15.03.2020 року (п. 6 Додатку) (а.с. 19, т. 1).

- Додаток № 4 від 27.08.2020 року, за умовами якого сторонами погоджено товар в асортименті, кількості, ціні та вартості який повинен бути поставлено на загальну суму 87 231,12 грн разом з ПДВ, що еквівалентно 2 686,00 Євро (п. 1 Додатку).

Згідно п. 2 Додатку загальну ціна товару складає 87 231,12 грн.

Оплата за п. 3 Додатку здійснюється у наступному порядку: Покупець сплачує Постачальнику 100 % від вартості товару до 14.09.2020 року. Остаточний розрахунок за отриманий товар Покупець зобов`язується здійснити до 14.09.2020 року.

Транспортування товару здійснюється автомобільним транспортом Постачальника (п. 5 Додатку).

Склад передачі товару знаходиться за адресою: вул. Молодіжна, буд. 23, с. Савинці, Тростянецький район, Вінницька область, 24335. Товар повинен бути доставлений до 02.09.2020 року (п. 6 Додатку) (а.с. 20, т. 1).

- Додаток № 5 від 08.10.2020 року, за умовами якого сторонами погоджено товар в асортименті, кількості, ціні та вартості який повинен бути поставлено на загальну суму 25 467,61 грн разом з ПДВ, що еквівалентно 899,28 дол.США (п. 1 Додатку).

Згідно п. 2 Додатку загальну ціна товару складає 25 467,61 грн.

Оплата за п. 3 Додатку здійснюється у наступному порядку: Покупець сплачує Постачальнику 100 % від вартості товару до 13.10.2020 року. Остаточний розрахунок за отриманий товар Покупець зобов`язується здійснити до 13.10.2020 року.

Транспортування товару здійснюється автомобільним транспортом Постачальника (п. 5 Додатку).

Склад передачі товару знаходиться за адресою: вул. Молодіжна, буд. 23, с. Савинці, Тростянецький район, Вінницька область, 24335. Товар повинен бути доставлений до 13.10.2020 року (п. 6 Додатку) (а.с. 21, т. 1).

Як зазначає позивач, за умовами Договору поставки 2020Іл/22 від 30.01.2020 року загальна сума обороту станом на момент подання позовної заяви становить 776 918,02 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними та довіреностями (а.с. 22-33, т. 1).

Остаточний розрахунок за придбаний товар відповідач мав здійснити до 15.10.2020 року.

Станом на 15.10.2020 року залишок не сплаченої суми заборгованості становив 302 501,91 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору поставки 2020Іл/22 від 30.01.2020 року сторони домовились, що у тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківському валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення Додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу : С =А1:А2*В, де С - сума належної оплати; В-ціна товару на момент підписання додатку, А1- (курс МВР дол.США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів, А2- (курс МВР дол.США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного додатку.

При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику як належну оплату повної вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.

Відповідно до п. 3.3 всі платежі за цим договором здійснюються Покупцем з урахуванням п.З.2 Договору. На підтвердження виконання Покупцем зобов`язань з оплати товару з врахуванням п. 3.2 даного Договору, Сторони впродовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним Додатком або Договором в цілому, підписують «Акт звіряння взаємних розрахунків» Ініціатива звіряння взаємних розрахунків покладається на Покупця.

Відповідно до п. 3.4 при відсутності підписаного сторонами Акт звіряння взаємних розрахунків, зобов`язання Покупця щодо повної оплати вартості отриманого Товару не вважається виконаним, що є підставою для застосування відповідних штрафних санкцій згідно з умовами договору.

Відповідачем долучено до відзиву копію Акту звірки розрахунків за період 2020 року, який підписано зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" Генеральним директором Зубрицьким О.Т., згідно якого підтверджено відсутність заборгованості щодо оплати товару на суму 776 918,02 грн (т. 1 а.с. 74).

Також, 20.07.2021 року відповідачем направлено до суду копію Акту звірки розрахунків за період з 01.01.2018 по 06.11.2020 рр. (оригінал оглянуто у судовому засіданні), який підписано зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" Максимішиним В.О., згідно якого обороти становлять 941 018,46 грн, станом на 06.11.2020 року заборгованість відсутня (вх. №01-34/6506/21).

Саме на зазначений Акт, як підставу звільнення від оплати курсової різниці та нарахованих штрафних санкцій, посилався представник відповідача з огляду на положення п. 3.4. Договору.

27.07.2021 року позивачем направлено до суду пояснення щодо додаткових доказів зі сторони відповідача (вх. №01-34/6704/21), у яких зазначено, що Акт звірки не може вважати доказом підтверджуючим господарські операції за відсутності первинних документів. Також, згідно довіреності та посадової інструкції Максимішин В.О. не мав повноважень на підписання Акту звіряння розрахунків.

Оцінюючи надані сторонами докази у сукупності та висловлені позиції, суд виходить з того, що відповідачем заперечуються підстави для стягнення курсової різниці, штрафних санкцій та заходів цивільної відповідальності, з огляду на підписання Акту звірки розрахунків, при цьому не заперечуються обставини відносно наявності прострочення з оплати вартості поставленого позивачем товару у розмірі 132 192,00 грн протягом періоду з 01.04.2020 по 14.09.2020 рр.; 302 501,91 грн протягом періоду з 15.10.2020 по 06.11.2020 рр.

Таким чином, предметом спірних правовідносин є встановлення правових підстав для нарахування та стягнення курсової різниці, нарахованих на неї пені, штрафу, відсотків річних, інфляційних втрат, а також - на суми основної заборгованості, які існували протягом окремих періодів прострочення.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно положень ч. 1 ст. 692 цього ж кодексу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

За матеріалами справи судом встановлено виконання зі сторони позивача зобов`язання з поставки товару на користь СТОВ "Довжок", що підтверджено видатковими накладними (т. 1 а.с. 22-33).

На підтвердження обставин здійснення розрахунків зі сторони відповідача підтверджено банківськими писками (т. 1 а.с. 42-50).

Зазначені обставин щодо обсягу поставленого товару, строків оплати його вартості, періодів прострочення виконання грошових зобов`язань, правильності розрахунку ціни позову не заперечували відповідачем.

Тому, суд вважає доведеними фактичні обставини справи, які викладені позивачем у позовній заяви. з урахуванням змісту відзиву та вимоги ч. 1 ст. 75 ГПК України.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся до суду, позаяк матеріалами справи підтверджено факт передачі позивачем товару відповідачу та відсутність своєчасної оплати зі сторони останнього за отриманий товар.

Розглянувши позовні вимоги відносно стягнення з відповідача 51 307,99 грн курсової різниці, нарахованих за прострочення її сплати 2 884,34 грн інфляційних втрат, 2 831,70 грн пені, 11 186,22 грн - 48% річних, 15 392,39 грн штрафу (т.1 а.с. 6,7), суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, стягнення курсової різниці має правове підґрунтя у законодавстві України.

п. п. 3.2., 3.3. Договору передбачено підстави та порядок нарахування курсової різниці при визначенні належної до сплати суми за поставлений товар.

При цьому, п. 11.4. Договору передбачено можливість внесення змін та доповнень до Договору поставки у письмовій формі, шляхом підписання таких змін уповноваженими представниками сторін.

Судом встановлено. що сторонами погоджувались особливі умови поставки товару шляхом підписання Додатків до Договору поставки №2020Шл/22 від 30.01.2020 року (т. 1 а.с. 17-21).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд виходить з того, що сторонами, в тому числі позивачем, добровільного включено до Додатків до Договору, які є його невід`ємною частиною наступні положення: Постачальник зазначає, що ціни за цим договором не є остаточними. Постачальник залишає за собою право в односторонньому порядку змінити зазначені у Додатку ціни, шляхом виписування нових рахунків на оплату.

Також, сторонами у даному випадку погоджено порядок зміни ціни та оплати залежно від підвищення або зменшення курсу долару США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку.

Тому, суд доходить висновку, що з урахуванням таких умов додатків до договору, застосування курсової різниці не має автоматичного характеру, а здійснюється виключно на підставі волевиявлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (Постачальника).

Таке право хоча і надано реалізовувати в односторонньому порядку, однак обумовлено певною умовою: шляхом виписування нових рахунків на оплату.

Оформлення даних документів є правовою підставою для перерахування курсової різниці відповідачем.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Тобто, з правової точки зору, виставлення рахунку на оплату підтверджує волевиявлення позивача на зміну в односторонньому порядку ціни товару шляхом включення до неї сум курсової різниці.

Така дія, в розумінні ст. 202 ЦК України, є одностроннім правочином, яка за домовленістю сторін створює для відповідача зобов`язання зі сплати курсової різниці, розрахованої за обумовленою сторонами формулою.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак на позивача покладено обов`язок доведення самого факту вчинення відповідного одностороннього правочину.

Також, очевидними на думку суду є обставини, що відносно вчинення таких дій повинен бути обізнаний відповідач.

Всупереч вимог укладеного Договору та Додатків до нього позивачем не доведення вчинення описаного правочину, а саме використання свого права на зміну ціни в одностороннього порядку та доведення до відома відповідача змісту прийнятого рішення.

Матеріали справи не містять власне виписаних нових рахунків на оплату на суму 51 307,99 грн курсової різниці, як того вимагають умови Додатків до Договору поставки, а також доказів їх вручення чи направлення відповідачу.

Пояснення представника позивача щодо направлення рахунків бухгалтерською службою товариства не підтверджено належними доказами.

Також відсутність заперечень щодо отримання рахунків у відзиві відповідача не позбавляє суду права надати цим обставинами самостійну оцінку.

Отже, суду не доведено обставин виникнення грошового зобов`язання зі сплати курсової різниці на заявлену позивачем суму, а також терміну прострочення його виконання зі сторони відповідача.

Оцінюючи зміст договірних зобов`язань сторін та наявні у справі докази, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 51 307,99 грн курсової різниці.

Оскільки, вимоги про стягнення 2 884,34 грн інфляційних втрат, 2 831,70 грн пені, 11 186,22 грн - 48% річних, 15 392,39 грн штрафу, нарахованих позивачем за прострочення обов`язку зі сплати курсової різниці, є похідними по відношення до цих вимог, то позов у частині їх стягнення також не підлягає задоволенню за відсутності самого факту прострочення виконання основного грошового зобов`язання.

Судом також розглянуто вимоги щодо стягнення інфляційних втрат, пені, 48% річних, штрафу, нарахованих позивачем внаслідок порушення відповідачем строків оплати вартості поставленого товару.

Згідно п. 7.1. Договору за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору.

Крім відповідальності, встановленої п. 7.1. даного договору Покупець: за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення; за відмову від отримання або в разі необґрунтованого повернення продукції, якою є ЗЗР або Мінеральні добрива, сплачує штраф в розмірі 50% процентів вартості не отриманої або повернутої продукції; за відмову від отримання продукції або в разі необґрунтованого повернення продукції, якою є насіння, сплачує штраф в розмірі 100% (сто) процентів вартості не отриманої продукції або повернутої продукції (п. 7.1.1. Договору).

В разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього Договору Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника крім суми заборгованості сорок вісім відсотків річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним Додатком до Договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати (п. 7.7. Договору).

В разі прострочення Покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 5 днів, Покупець сплачує додатково штраф у розмірі 30% від суми несвоєчасно сплаченого товару (п. 7.8. Договору).

В разі порушення Покупцем будь-якого платежу за додатками до договору, Постачальник має право на дострокове звернення стягнення на всю суму не оплаченого Товару за цим договором за всіма додатками. Початок нарахування штрафних санкцій та відсотків річних у такому випадку починається з дня першого випадку порушення умов платежу за будь-яким додатком до договору (п. 7.9. Договору).

Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років (п.7.10. Договору).

Таким чином, вимоги позивача про нарахування штрафних санкцій та мір відповідальності ґрунтуються на положення Договору поставки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Слід зазначити, що у відповідності до ч. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Аналізуючи правові підстави для нарахування штрафних, судом оцінено надані сторонами Акт звірки розрахунків, яким підтверджено обсяг поставленого товару, його вартість, терміни оплат та відсутність заборгованості станом 06.11.2020 року.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув справу №910/16505/19, у якій досліджував питання застосування стандарту доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саму ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Дійсно у в Розділі 3 Договору поставки "Умови оплати", п. 3.3, 3.4. передбачено, що на підтвердження виконання покупцем зобов`язань з оплати товару сторони впродовж трьох днів від дати остаточного розрахунку за Додатком до Договору поставки підписують Акт звіряння взаєморозрахунків.

При відсутності Акту звіряння взаєморозрахунків зобов`язання Покупця щодо повної оплати вартості товару не вважається виконаним що є підставою для стягнення штрафних санкцій.

Суд враховує, що зазначені положення договору не можуть застосовуватись самостійно, а повинні тлумачитись у сукупності з іншими його пунктами та нормами чинного законодавства України.

Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.12.2020 року у справі №916/499/20).

Таким чином, підписання Акту звірки не може вважатись юридичною дією, яка підтверджує відмову особи від права нарахувати та стягувати штрафні санкції і міри цивільної відповідальності.

З урахуванням зазначених висновків суд враховує, що сам факт поставлення в Акті звірки печатки, за відсутності доказів на підтвердження повноважень відповідної особи, не може свідчити про визнання відповідних юридичних фактів.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження обсягу повноважень Максимішина В.О. при підписанні Акту звірки розрахунків.

Лише та обставина, що дана особа підписувала договір не є достатнім фактом надання повноважень для припинення зобов`язань, зокрема зі сплати курсової різниці або нарахування штрафних санкцій.

Водночас, з наданих позивачем довіреності та посадової інструкції не встановлено наявності права підписувати Акт звіряння розрахунків та фіксувати факт повної оплати вартості товару та відмови від нарахування штрафних санкцій відповідно до п. п. 3.3., 3.4. Договору.

Суд також враховує, що зазначені пункти договору передбачають лише підставу нарахування штрафних санкцій, до яких може відноситись пеня та штраф, однак не забороняє застосування інших мір відповідальності, як відсотки річні та інфляцію.

Також, відносно таких обмежень не зазначено у спеціальних положеннях Договору, котрі регулюють питання відповідальності сторін (п. п. 7.1. - 7.12 Договору).

Тобто, умови застосування п. п. 3.3., 3.4. Договору в частині наслідків підписання Акту звіряння розрахунків суперечать та не узгоджуються з іншими положеннями Договору.

Крім того, підписання акту звірки, як умова та підстава застосування штрафних санкцій суперечить нормам законодавства, зокрема ст. ст. 549, 625 ЦК України, котрі обумовлюють момент та підстави у стягнення таких сум залежно від терміну прострочення виконання основного зобов`язання, а не інших дій сторін.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зазначаючи, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18).

Тобто, за відсутності чіткої та однозначної відмови позивача від права стягнення заходів відповідальності, таке право випливає з положень чинного законодавства, період нарахування штрафних санкцій не може обмежуватись датою підписання акта звірки розрахунків.

Підсумовуючи викладене, суд відхиляє доводи відповідача стосовно врахування Акту звіряння розрахунків як правової підстави звільнення товариства від зобов`язань зі сплати штрафних санкцій, відсотків річних, інфляційних втрат.

Крім того, відповідач наполягав на відсутності підстав для їх нарахування внаслідок дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та обмежень господарської діяльності.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Сторони скористалися правом зміни умов договору відносно застосування ч. 6 ст. 232 ГК України.

02.04.2020 набрав чинності Закон України №540-IX від 30.03.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким Розділ IX Прикінцеві положення ГК України доповнений пунктом 7 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Поряд з цим, укладаючи Договір 30.01.2020 (до набрання чинності Законом України №540-IX від 30.03.2020 року), сторони могли передбачити наслідки законодавчих змін.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним принципом, дія нормативно-правового акту в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи, що укладення Договору, мало місце до набрання чинності Законом України №540-IX від 30.03.2020 року, суд виходить з того, що дія даного Закону на спірні правовідносини не розповсюджується (Правовий висновок підтверджено КГС ВС 20 квітня 2021 року при розгляді справи № 905/497/20).

Таким чином, позивачем правомірно заявлено позовні вимоги у цій частині.

З приводу позовних вимог щодо нарахування інфляційних втрат у розмірі 654,86 грн (на суму 132 192,00 грн) та 3 025,02 грн (на суму 302 501,91 грн) суд зазначає наступне.

Як встановлено нормами Закону № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.

Офіційний індекс інфляції це знецінення - зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США у борговому зобов`язанні індексації не підлягає (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17, у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 року по справі № 638/10417/15-ц).

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти (позиції викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.10.2018 року по справі № 905/192/18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.07.2018 року по справі № 761/1617/15-ц).

Договором та додатками до нього передбачено визначення ціни товару у гривнях з урахуванням ціни у доларах США або ЄВРО, алгоритм визначення ціни та підстави застосування, про що зазначено судом вище.

Отже, захист майнових інтересів позивача в аспекті ймовірного знецінення грошових коштів забезпечено можливістю стягнення курсової різниці відносно вартості поставленого товару, однак лише з дотриманням погоджених сторонами умов та підстав.

Зміни до договору та додатків у цій частині не внесено, тому дані положення підлягають застосуванню.

Таким чином, враховуючи зміст договірних відносин та правові позиції Верховного Суду інфляційні втрати у даному випадку стягненню не підлягають.

В зв`язку з чим, у задоволенні позову в частині стягнення 3 679,88 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

З урахуванням мотивів суду стосовно відмови у стягненні інфляційних втрат, нарахованих на суму курсової різниці, судом відхиляються вимоги про стягнення 6 564,22 грн (скупний розмір індексу інфляції заявлений позивачем).

Розглянувши вимоги про стягнення пені у розмірі 8 610,54 грн (нарахованої на суму 132 192,00 грн) та 2 281,16 грн (нарахованої на суму 302 501,91 грн) суд виходить з наступного.

Судом враховується, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 р. у справі № 3-88гс11, від 27.04.2012 р. у справі № 3-24гс12; постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 р. у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.07.2018 р. у справі № 903/647/17 та від 08.08.2018 р. у справі № 908/1843/17.

Вимоги про стягнення пені ґрунтуються на умовах підписаного сторонами договору, судом не виявлено та відповідачем не спростовано термінів нарахування пені та способу її обчислення.

Тому, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 10 891,70 грн задовольняються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Судом також не встановлено недоліків у нарахуванні 48% річних та штрафу, стягнення яких передбачено п. п. 7.7., 7.8. Договору, у розмірі 28 952,22 грн та 39 657,60 грн відповідно (нарахованих на суму 132 192,00 грн) та 9 124,65 грн та 90 750,57 грн відповідно (нарахованих на суму 302 501,91 грн).

Вирішуючи питання щодо остаточного розміру сум штрафу та 48% річних, які підлягають стягненню, суд виходить з наступного.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Також, у справі №902/417/20 (Постанова ВП ВС від 18.03.2020 року) Велика палата виключила мотиви судів попередніх інстанцій щодо ототожнення понять пені та відсотків річних.

Дослідивши матеріали даної справи, суд враховує:

- ступінь грошових зобов`язань відповідачем, які погашені у повному обсязі;

- термін прострочення виконання грошових зобов`язань, який відносно суми 132 192,00 грн становить 5,5 місяців; 302 501,91 грн - 23 календарних дні;

- захищеність інтересів позивача шляхом нарахування пені, а також встановленою судом можливістю пред`явлення вимог про стягнення курсової різниці;

- розмір штрафних санкцій та заходів відповідальності, який у випадку стягнення у повному обсязі становитиме близько 60% відносно 132 192,00 грн та близько 35% по відношенню до 302 501,91 грн.

Одночасне стягнення пені (на рівні від 12% до 20% річних), 48% річних, штрафу у розмірі 30% суми боргу, який уже сплачено створить нерівність у правовідносинах сторін, призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача.

Таким чином, суд вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковими обставинами, які є підставою для застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та зменшення як пені, так і відсотків річних з урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду.

Тому, першочергово враховуючи ступінь виконання відповідачем основного зобов`язання та періоду прострочення, суд доходить висновку, з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, про наявність достатніх правових підстав для зменшення на 50% від сум штрафу та 48% річних, нарахованих за прострочення сплати 132 192,00 грн (з 01.04.2020 по 14.09.2020 рр.); а також на 70% штрафу та 48% річних, нарахованих за прострочення сплати 302 501,91 грн (протягом 23 календарних днів).

Зменшення даних виплат за переконанням суду у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

Враховуючи викладене підлягає стягненню: 14 476,11 грн - 48% річних та 19 828,80 грн штрафу (50%), нарахованих за прострочення сплати 132 192,00 грн; 2 737,40 грн - 48% річних та 27 225,17 грн штрафу (30%), нарахованих за прострочення сплати 302 501,91 грн.

У сукупності суд задовольняє вимоги позову в частині стягнення 17 213,51 грн - 48% річних та 47 053,97 грн штрафу.

Отже, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення 20 863,36 грн - 48% річних та 83 354,20 грн штрафу.

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" підлягає задоволенню судом частково, з урахуванням наведених вище мотивів щодо відмови у стягненні курсової різниці, інфляційних втрат, відсотків річних, штрафу та пені.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому. зменшення судом пені, відсотків рівних та штрафу на підставі вимог ст. 533 ЦК України, не впливає на розподіл судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено 3 999,88 грн судового збору, однак належною сумою до сплати була 3 999,89 грн, тому з позивача на користь Державного Бюджету України слід стягнути 0,01 грн.

Судом відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 87 282,52 грн (курсова різниця, інфляційні втрати, штраф, пеня, відсотки річні, нараховані курсову різницю), як безпідставно заявлених, що становить 32,73% ціни позову.

Тому, за позивачем слід залишити судовий збір в сумі 1 309,16 грн.

Тобто, з відповідача підлягає стягненню: 2 690,73 грн - судових витрат зі сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довжок" (вул. Молодіжна, 23, с. Савинці, Тростянецький район, Вінницька область, 24335, код - 32148490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (вул. Машинобудівників, буд. 4 - В, смт Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область, 08162, код - 30048570) за порушення строків виконання грошових зобов`язань за Договором поставки № 2020Іл/22 від 30.01.2020 року 10 891,70 грн - пені, 17 213,51 грн - 48% річних, 47 053,97 грн - штрафу та 2 690,73 грн - судових витрат зі сплати судового збору.

3. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (вул. Машинобудівників, буд. 4 - В, смт Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область, 08162, код - 30048570) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довжок" (вул. Молодіжна, 23, с. Савинці, Тростянецький район, Вінницька область, 24335, код - 32148490) в частині вимог про стягнення 51 307,99 грн - курсової різниці, 6 564,22 грн - інфляційних втрат, 2 831,70 грн - пені, 32 049,58 грн - 48% річних, 98 746,59 грн штрафу.

4. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 309,16 грн - залишити за позивачем.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (вул. Машинобудівників, буд. 4 - В, смт Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область, 08162, код - 30048570) в дохід Державного Бюджету України 0,01 грн судового збору за подачу позову у справі №902/320/21.

6. Видати накази після набранням судовим рішенням законної сили.

7. Копію судового рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також засобами електронного зв`язку за наступною адресою: , .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повний текст судового рішення складено 16 вересня 2021 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Машинобудівників, буд. 4 - В, смт Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область, 08162)

3,4 - відповідачу (вул. Молодіжна, 23, с. Савинці, Тростянецький район, Вінницька область, 24335; вул. вул. Довжок, буд. 6, с. Савинці, Тростянецький район, Вінницька область, 24335)