ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2021 р. Справа № 910/5407/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Ващенка В.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Педенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфортна Оселя"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 (повне рішення складено 16.06.2021) (суддя Гумега О.В.)

у справі № 910/5407/21 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфортна Оселя"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська фірма - Профіт 21"

про визнання договору частково недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Комфортна Оселя" (далі - ТОВ "Комфортна Оселя", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська фірма - Профіт 21" (далі - ТОВ "Аудиторська фірма - Профіт 21", відповідач) про визнання недійсним п. 3.3 договору № 01/06-18, укладеного 01.06.2018 між позивачем та відповідачем.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що п. 3.3 договору № 01/06-18 від 01.06.2018 не відповідає вимогам законодавства.

3. Так, на думку позивача, зазначений пункт передбачає: нереалістичні строки на аналіз акта приймання-передачі наданих послуг Замовником (позивачем), складання заперечень, їх надсилання та отримання їх Виконавцем (відповідачем); виникнення юридичного факту прийняття послуг Замовником навіть у разі направлення Замовником зауважень до акта; виникнення юридичного факту прийняття послуг Замовником з порушенням встановленого порядку їх прийняття. Формулювання спірного пункту договору допускає визнання належно наданими послуг, які були надані неналежним чином або не були надані взагалі, унеможливлює належну реалізацію прав Замовника надавати зауваження на акти, які суперечать умовам договору та законодавства, та створює для Замовника обов`язок з оплати неналежно наданих або не наданих фактично послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/5407/21 (суддя Гумега О.В.) у задоволенні позову ТОВ "Комфортна Оселя" відмовлено повністю.

5. Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд першої інстанції виходив з того, що укладення позивачем договору № 01/06-18 від 01.06.2018 з визначеними у ньому умовами, в тому числі тими, що вважаються позивачем несправедливими (п. 3.3), було правом позивача (елементом його договірної свободи). Жодних застережень щодо умов цього договору, зокрема, щодо строку на аналіз акта приймання-передачі наданих послуг Замовником, складання заперечень, їх надсилання та їх отримання Виконавцем, під час укладення договору або його дії від ТОВ "Комфортна Оселя" та ТОВ "Аудиторська фірма - Профіт 21" не надходило.

6. За висновком місцевого господарського суду, укладання сторонами договору № 01/06-18 від 01.06.2018 свідчить про те, що вони дійшли згоди щодо всіх його умов, в тому числі і щодо того, що у разі неотримання від Замовника підписаного акта приймання-передачі наданих послуг або письмових зауважень до нього протягом двох днів з моменту отримання, послуги за договором вважаються прийнятими в обсязі, зазначеному в акті, що не суперечить ст.ст. 901-907 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та відповідає положенням ст.ст. 6, 627 ЦК України.

7. Посилання позивача на строки пересилання поштових відправлень, встановлені Нормативами пересилання поштових відправлень, судом першої інстанції визнано безпідставними, оскільки станом на час укладення договору № 01/06-18 від 01.06.2018 такі Нормативи, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, діяли, отже укладення позивачем договору з визначеними у ньому умовами щодо строку підписання чи надання зауважень на акт приймання-передачі наданих послуг (п. 3.3 Договору) було правом позивача (елементом його договірної свободи).

8. З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов висновків про те, що п. 3.3 договору № 01/06-18 не суперечить положенням ст. 203 ЦК України, іншим вимогам чинного законодавства, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

9. Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ "Комфортна Оселя" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/5407/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ТОВ "Комфортна Оселя".

10. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що:

- суд першої інстанції всупереч вимогам законодавства розглянув дану справу в порядку загального провадження, а не як малозначну справу;

- суд першої інстанції не допустив у день прийняття рішення представника ТОВ "Комфортна Оселя" до участі в судовому процесі, не зважаючи на наявні документи, що підтверджують його повноваження, чим позбавив позивача можливості надати пояснення та поставити запитання відповідачу, а отже, порушив право ТОВ "Комфортна Оселя" на належний захист;

- суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним, оскільки матеріали справи не містять претензії/скарги/зауваження ТОВ "Комфортна Оселя" на умови цього договору, направлені до відповідача, натомість звернення до суду з позовом вже є найвищим проявом оскарження умов договору з огляду на їх недійсність;

- суд першої інстанції безпідставно відхилив норми, на які посилалося ТОВ "Комфортна Оселя", тоді як ст. 858, ч.ч. 1, 4 ст. 882 ЦК України не мали бути відхилені судом під час дослідження правової позиції позивача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

11. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Комфортна Оселя" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/5407/21 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий, Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.

12. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Комфортна Оселя" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/5407/21 залишено без руху.

13. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Комфортна Оселя" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/5407/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 14.09.2021 о 10 год. 40 хв.; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 30.08.2021.

Позиції учасників справи.

14. ТОВ "Аудиторська фірма - Профіт 21" у відзиві на апеляційну скаргу вважає апеляційну скаргу ТОВ "Комфортна Оселя" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/5407/21 безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Явка представників учасників справи. Клопотання учасників справи.

15. 10.09.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання ТОВ "Комфортна Оселя" про відкладення розгляду справи на інший день.

16. У судове засідання, призначене на 14.09.2021, з`явився представник відповідача.

17. Представник позивача у судове засідання 14.09.2021 не з`явився.

18. У судовому засіданні 14.09.2021 розглянуто клопотання ТОВ "Комфортна Оселя" про відкладення розгляду справи на інший день, яке надійшло до Північного апеляційного господарського суду 10.09.2021.

19. Зазначене клопотання вмотивоване зайнятістю позивача у цей день (14.09.2021) в іншому процесі, неможливістю прибуття в судове засідання представника позивача через його перебування за межами міста Києва у призначений до розгляду день та час, з огляду не невідкладні особисті обставини.

20. Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

21. Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

22. Проте до клопотання позивача не додано жодних доказів на підтвердження викладених у ньому обставин, які унеможливлюють прибуття його представника у судове засідання, а отже, є необґрунтованим.

23. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що процесуальний закон не містить приписів щодо обов`язкового здійснення апеляційного розгляду за участю представників учасників справи. Явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою й в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 про призначення розгляду апеляційної скарги на 14.09.2021.

24. При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що позиція ТОВ "Комфортна Оселя" (доводи) була ґрунтовно викладена в поданій ним апеляційній скарзі. Також, учасники справи не були позбавлені можливості подати суду свої пояснення щодо апеляційної скарги.

25. Разом з тим, матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги й за відсутності представника позивача (скаржника).

26. З урахуванням вищевикладеного, а також з огляду на те, що неявка у судове засідання представника позивача (скаржника) не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе відхилити клопотання позивача (скаржника) про відкладення розгляду справи та здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі у судовому засіданні 14.09.2021 представника позивача (скаржника).

27. Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги ТОВ "Комфортна Оселя" заперечував і просив суд відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

28. Між ТОВ "Комфортна Оселя" (Замовник) та ТОВ "Аудиторська фірма - Профіт 21" (Виконавець) укладено договір № 01/06-18 від 01.06.2018 (далі - Договір або Договір № 01/06-18 від 01.06.2018), відповідно до п. 1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надати послуги з питань ведення бухгалтерського та податкового обліку в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

29. Згідно з п. 2.1 Договору Виконавець за цим Договором зобов`язується:

- надавати усні та письмові консультації з питань ведення бухгалтерського та податкового обліку і складання бухгалтерської та податкової звітності Замовника;

- здійснювати спостереження за веденням бухгалтерського та податкового обліку Замовника;

- в разі необхідності забезпечити присутність свого співробітника на підприємстві Замовника.

30. У п. 3.3 Договору сторони дійшли згоди, що акт приймання-передачі наданих послуг підписується сторонами по закінченню кожного місяця, але не пізніше 05 числа місяця за звітнім.

У разі неотримання від Замовника підписаного Акта приймання-передачі наданих послуг або письмових зауважень до нього протягом двох днів з моменту отримання, послуги за Договором вважаються прийнятими в обсязі, зазначеному в акті.

Обов`язки Виконавця щодо передачі акта вважаються виконаними, якщо вони:

- передані керівництву Замовника (іншій особі, що підписала цей Договір);

- відіслані поштою на адресу Замовника, зазначеного в цьому Договорі;

- зареєстровані в канцелярії (у секретаря) Замовника;

- у разі відсутності в місці знаходження Замовника керівних посадових осіб, секретаря або канцелярії - вручені під розписку будь-якого з працівників Замовника.

31. Даний Договір, згідно з п. 5.2, набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами. Договір може бути розірваний кожною стороною достроково, з письмовим попередженням другої сторони за 20 днів.

32. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджував, що пункт 3.3 Договору не відповідає вимогам законодавства.

33. На думку ТОВ "Комфортна Оселя", зазначений пункт Договору передбачає нереалістичні строки на аналіз акта приймання-передачі наданих послуг Замовником, складання заперечень, їх надсилання та їх отримання Виконавцем.

34. Так, позивач вказав, що пунктом 3.3 Договору надано два дні на те, щоб Замовник проаналізував акт на відповідність умовам Договору та фактичному об`єму наданих послуг, склав заперечення, направив їх Виконавцю, та Виконавець їх отримав. При цьому, отримання чи неотримання кореспонденції є правом Виконавця, яке він може реалізовувати на свій розсуд. Навіть якщо Замовник здійснить всі необхідні дії для направлення зауважень, Виконавець може їх просто не отримати до закінчення строку, після чого послуги будуть вважатися такими, що надані належним чином.

35. Позивач наголосив, що строки пересилання поштових відправлень встановлені Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 (далі - Нормативи пересилання поштових відправлень). З урахуванням встановлених у Нормативах пересилання поштових відправлень нормативних строків пересилання простої поштової кореспонденції операторами поштового зв`язку, навіть якщо Замовник направляв би свої зауваження найшвидшим поштовим відправленням (простим), він все рівно не вклався би в зазначений у п. 3.3 Договору строк, а отже його зауваження не були б отримані Виконавцем, і в Замовника виник би обов`язок оплатити послуги, до яких він мав заперечення.

36. Крім того, за доводами позивача, викладеними в позовній заяві, пункт 3.3 Договору передбачає виникнення юридичного факту прийняття послуг Замовником навіть у разі направлення Замовником зауважень до акта. При цьому, посилаючись на положення ч. 1 ст. 882, ст. 858 ЦК України, позивач зазначив, що законом передбачене право замовника заявити про недоліки робіт, у свою чергу, з такою заявою пов`язане виникнення в підрядника обов`язку усунути такі недоліки. Таким чином, на думку позивача, формулювання п. 3.3 Договору суперечить зазначеним положенням ЦК України, оскільки навіть якщо Замовник направить Виконавцю свої зауваження, Виконавець може не отримати їх у наданий п. 3.3 Договору дводенний строк, і послуги будуть вважатися прийнятими в обсязі, зазначеному в акті.

37. Також, ТОВ "Комфортна Оселя" вважає, що спірний пункт Договору передбачає виникнення юридичного факту прийняття послуг Замовником з порушенням встановленого порядку їх прийняття. Так, з урахуванням положень ч. 4 ст. 882 ЦК України (за аналогією закону), законом встановлений порядок передачі та прийняття послуг, а також оформлення відмови від їх прийняття, які мають фіксуватися у відповідному письмовому документі - акті. На думку позивача, п. 3.3 Договору нівелює ці положення, вказуючи, що послуги вважаються наданими належним чином і за відсутності такого документа. Формулювання п. 3.3 Договору допускає визнання належно наданими послуг, які були надані неналежним чином або не були надані взагалі.

38. Таким чином, на думку позивача, п. 3.3 Договору порушує його права, оскільки не тільки унеможливлює належну реалізацію прав Замовника надавати зауваження на акти, які суперечать умовам Договору та законодавства, але й створює для Замовника обов`язок з оплати неналежно наданих або не наданих фактично послуг.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

39. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

40. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

41. Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

42. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

43. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

44. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

45. Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (ст.ст. 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 911/3023/15.

46. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20.

47. За змістом ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відтак, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають врахуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 910/31610/15(910/772/19).

48. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що умови пункту 3.3 Договору в частині, що у разі неотримання від Замовника підписаного Акта приймання-передачі наданих послуг або письмових зауважень до нього протягом двох днів з моменту отримання, послуги за Договором вважаються прийнятими в обсязі, зазначеному в акті, не відповідають вимогам законодавства, а саме ст. 858, ч.ч. 1, 4 ст. 882 ЦК України, порушують права позивача (Замовника) надавати зауваження на акти, які суперечать умовам Договору та законодавства та створюють для Замовника обов`язок з оплати неналежно виконаних або ненаданих фактично послуг.

49. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

50. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

51. Згідно з ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

52. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

53. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

54. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 180 ГК України, згідно з якою зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

55. За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, які визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

56. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

57. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на свій розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

58. Зміст принципів справедливості, добросовісності і розумності полягає у тому, що тексти законів, угод та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту, вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту. Добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність зовнішнім (об`єктивним), і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права. Цивільне законодавство не дає визначення зазначених принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання. Тобто, укладаючи угоду, сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм добросовісності по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, дотримуватись правової поведінки, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.02.2021 у справі № 905/1926/19.

59. Як зазначалось, оспорюючи пункт 3.3 Договору, позивач наполягав на тому, що цей пункт передбачає нереалістичні строки на аналіз акта приймання-передачі наданих послуг Замовником, складання заперечень, їх надсилання та їх отримання Виконавцем. Крім того, п. 3.3 Договору передбачає виникнення юридичного факту прийняття послуг Замовником навіть у разі направлення Замовником зауважень до акта, а також передбачає виникнення юридичного факту прийняття послуг Замовником з порушенням встановленого порядку їх прийняття (ч. 4 ст. 882 ЦК України). Позивач вказував на несправедливість спірних умов п. 3.3 Договору.

60. Як вбачається з п. 1.1 Договору, предметом цього Договору визначено надання послуг з питань ведення бухгалтерського та податкового обліку в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

61. Згідно з п. 2.1 Договору Виконавець за цим Договором зобов`язується: надавати усні та письмові консультації з питань ведення бухгалтерського та податкового обліку і складання бухгалтерської та податкової звітності Замовника; здійснювати спостереження за веденням бухгалтерського та податкового обліку Замовника; в разі необхідності забезпечити присутність свого співробітника на підприємстві Замовника.

62. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

63. Разом з тим, нормами ст.ст. 837-864 ЦК України врегульовано відносини підряду, а нормами ст.ст. 837-864 ЦК України - відносини будівельного підряду.

64. Таким чином, у ст. 858 ЦК України ("Відповідальність підрядника за неналежну якість") та ст. 882 ЦК України ("Передання та прийняття робіт"), на які посилався позивач в позовній заяві в обґрунтування своїх вимог, законодавець врегулював відносини за договором підряду та будівельного підряду відповідно.

65. Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1). Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2).

66. Згідно зі ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ч. 1). Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта (ч. 2).

67. Враховуючи те, що укладений між сторонами Договір не є договором підряду, місцевий господарський суд правомірно відхилив як безпідставні доводи позивача про те, що п. 3.3 Договору не відповідає положенням ст. 858, ч.ч. 1, 4 ст. 882 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють відносини, які виникають за договором підряду (ст. 858 ЦК України) та договором будівельного підряду (ст. 882 ЦК України), а отже, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

68. Крім того, господарський суд першої інстанції правильно вказав, що укладення позивачем Договору з визначеними у ньому умовами, в тому числі тими, що вважаються ним несправедливими (п. 3.3), було правом позивача (елементом його договірної свободи).

69. При цьому, місцевий господарський суд слушно врахував, що жодних застережень щодо умов Договору, зокрема, щодо строку на аналіз акта приймання-передачі наданих послуг Замовником, складання заперечень, їх надсилання та їх отримання Виконавцем, під час укладення Договору або його дії як від позивача, так і відповідача не надходило.

70. З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що укладання сторонами Договору свідчить про те, що вони дійшли згоди щодо всіх його умов, в тому числі і щодо того, що у разі неотримання від Замовника підписаного Акта приймання-передачі наданих послуг або письмових зауважень до нього протягом двох днів з моменту отримання, послуги за Договором вважаються прийнятими в обсязі, зазначеному в акті, що не суперечить ст.ст. 901-907 ЦК України (які регулюють відносини за договором про надання послуг) та відповідає положенням ст.ст. 6, 627 ЦК України.

71. У свою чергу, відхиляючи посилання позивача на строки пересилання поштових відправлень, встановлені Нормативами пересилання поштових відправлень, місцевий господарський суд правильно вказав, що оскільки станом на час укладення Договору такі Нормативи (затверджені 28.11.2013) діяли, то укладення позивачем Договору з визначеними у ньому умовами щодо строку підписання чи надання зауважень на акт приймання-передачі наданих послуг (п. 3.3 Договору) було правом позивача (елементом його договірної свободи).

72. На підставі встановлених обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для визнання недійсним п. 3.3 Договору, оскільки спірні положення цього пункту Договору не суперечать ст. 203 ЦК України, іншим вимогам законодавства, у зв`язку з чим правомірно відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог.

73. Відхиляючи як безпідставні доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам законодавства розглянув дану справу в порядку загального провадження, а не як малозначну справу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

74. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

75. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 12 ГПК України).

76. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині 4 цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

77. Місцевий господарський суд, урахувавши наведені положення законодавства, характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, обраний позивачем спосіб захисту та необхідність дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст. 2 ГПК України, відповідно до ухвали від 07.04.2021 про відкриття провадження у даній справі, розглянув справу в порядку загального позовного провадження, не порушуючи вимог процесуального закону. Обставин протилежного позивач не довів, як і не зазначив, чим суд першої інстанції порушив права позивача, розглядаючи дану справу у порядку загального позовного провадження.

78. Щодо доводів скаржника про те, що суд першої інстанції не допустив у день прийняття рішення представника ТОВ "Комфортна Оселя" до участі в судовому процесі, не зважаючи на наявні документи, що підтверджують його повноваження, чим позбавив позивача можливості надати пояснення та поставити запитання відповідачу, а отже, порушив право ТОВ "Комфортна Оселя" на належний захист, слід зазначити таке.

79. Як вбачається з протоколу судового засідання від 14.06.2021 та оскаржуваного рішення суду у даній справі, у судове засідання 14.06.2021 з`явилась Скворцова Є.О. на підставі довіреності № 14/06 від 14.06.2021, згідно з якою ТОВ "Комфортна Оселя" в особі директора Ільєнка В.Г. надало їй право брати участь у судових засіданнях.

80. Частинами першою, третьою статті 56 ГПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника; юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Тому для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти її керівник, член виконавчого органу, інша особа, уповноважена діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту).

Відповідно, особи, які представляють юридичну особу за довіреністю і виконують процесуальні дії на підставі наданих їм довіреністю повноважень, виступають від імені цієї особи як довірителя, а не в порядку самопредставництва.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/23346/16, від 21.03.2018 у справі № 916/3283/16, від 14.03.2018 у справі № 910/22324/16.

81. Крім того, з метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр).

82. Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (частина третя статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

83. Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 вказаного Закону, яка, зокрема, визначає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

84. Згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі (доступні за посиланням https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch), інформація про особу - представника ТОВ "Комфортна Оселя" Скворцову Є.О. в Єдиному державному реєстрі відсутня.

85. Водночас станом на 14.06.2021 (дата судового засідання, в якому ухвалено оскаржуване рішення) позивачем не було надано суду доказів на підтвердження повноважень вказаної особи на самопредставництво.

86. Таким чином, підстави вважати Скворцову Є.О. особою, уповноваженою представляти інтереси ТОВ "Комфортна Оселя" у суді в порядку самопредставництва, у місцевого господарського суду були відсутні.

87. Також, суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

88. Зважаючи на положення ч. 5 ст. 12 ГПК України, малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

89. Тобто, процесуальним законом визначено, що малозначними справами є справи, по-перше, визнані такими [малозначними] в силу закону (п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України), і по друге, визнані малозначними судом (п. 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України).

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 927/5/18.

90. Господарським судом першої інстанції справа № 910/5407/18 відповідно до ухвали від 07.04.2021 розглядалася в порядку загального позовного провадження, що не притаманно для розгляду малозначних справ, і судом дана справа малозначною не визнавалась (відповідні вказівки про це в судових рішеннях у даній справі відсутні).

91. Таким чином, у розумінні статті 12 ГПК України, дана справа не є малозначною, а тому представляти інтереси особи в такій справі, відповідно до вищезазначених приписів законодавства, має право лише адвокат.

92. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

93. Однак позивачем на надано суду доказів на підтвердження того, що Скворцова Є.О. має статус адвоката. Матеріали справи відповідних доказів також не містять.

94. В Єдиному реєстрі адвокатів України теж відсутні відомості про те, що Скворцова Є.О. є адвокатом.

95. Отже, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що Скворцова Є.О. є особою, уповноваженою представляти ТОВ "Комфортна Оселя" у Господарському суді міста Києва під час розгляду даної справи в суді першої інстанції.

96. Крім того, судом першої інстанції слушно враховано, що явка учасників справи у судове засідання 14.06.2021 обов`язковою не визнавалась.

97. Також, процесуальний закон не містить приписів щодо обов`язкового здійснення розгляду даної справи за участю представників учасників справи.

98. При цьому, слід врахувати, що позиція ТОВ "Комфортна Оселя" (доводи) була ґрунтовно викладена в поданій ним позовній заяві. Також, учасники справи не були позбавлені можливості подати суду свої пояснення у даній справі.

99. З огляду на приписи ст. 202 ГПК України та повідомлення учасників справи належним чином про судове засідання 14.06.2021, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про здійснення розгляду справи по суті в судовому засіданні 14.06.2021 за відсутності позивача (його представників).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

100. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

101. Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

102. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/5407/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Судові витрати.

103. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфортна Оселя" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/5407/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено та підписано 21.09.2021.

(у зв`язку з перебуванням суддів Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П. 20.09.2021 у відпустці, повний текст постанови складено та підписано у перший робочий день після виходу суддів Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П. з відпустки - 21.09.2021)

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська