ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2021 р. Справа№ 910/1223/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Тищенко А.І.

Куксова В.В.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 08.09.2021 року у справі №910/1223/21 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали апеляційної скарги державного підприємства "Інформаційні судові системи"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021, повний текст якого складено 19.05.2021

у справі №910/1223/21 (суддя Головіна К.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вайз Ай Ті"

до державного підприємства "Інформаційні судові системи"

про стягнення 419 559,04 грн.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вайз Ай Ті" (далі - ТОВ "Вайз Ай Ті" , позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства "Інформаційні судові системи" (далі - ДП Державного підприємства "Інформаційні судові системи", відповідач) про стягнення 419 559,04 грн, у тому числі основного боргу у сумі 396 069,00 грн, інфляційного втрат у сумі 14 430,09 грн, 3 % річних у сумі 9 059,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором закупівлі № 31/03-2020 від 31.03.2020 та договором закупівлі № 31/03-2020-1 від 31.03.2020.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.05.2021 у справі № 910/1223/21 позов задоволено повністю.

Стягнуто з ДП "Інформаційні судові системи" на користь ТОВ "Вайз Ай Ті" заборгованість у сумі 396 069,00 грн, інфляційні втрати у сумі 14 430,09 грн, 3 % річних у сумі 9 059,95 грн, судовий збір у сумі 6 293,39 грн, витрати на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, дійшов висновку, що відповідач зобов`язання зі сплати вартості поставленої продукції не виконав, вартість товару на вказану суму в строк, визначений договорами (у даному випадку - не пізніше 22.04.2020) не сплатив, а тому позов підлягає задоволенню. Причому, з огляду на те, що відповідач має власний дохід від здійснюваної діяльності, то за умовами п. 4.5 договорів зобов`язаний був здійснити розрахунок за посталений товар у строк погоджений сторонами - протягом 10 банківських днів після підписання сторонами відповідних документів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2021 у справі № 910/1223/21 та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що рішення є незаконним, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, та не ґрунтуються на наявних у справі доказах; при цьому, суд неправильно застосував норми матеріального права та допустив низку порушень норм процесуального права.

Зокрема, ДП "Інформаційні судові системи" вказало, що суд, вказуючи на обов`язок відповідача виконати умови п. 2.3.1 Договорів, проігнорував та не навів мотивів відхилення позиції відповідача про застосування до спірних правовідносин п. 4.7. договорів, який передбачає, що розрахунок здійснюється згідно з ст. 49 Бюджетного кодексу України. Водночас у разі затримки надходжень бюджетних коштів розрахунок за поставлені товари здійснюється протягом 7 (семи) робочих днів з дати отримання коштів.

На переконання скаржника, суд не надав оцінки листу (запиту) вих. № 1020/1/05-00-21 про надання довідки чи був відповідач одержувачем бюджетних коштів у 2019 році, у 2020 році, 2021 році, у разі ствердної відповіді за якою бюджетною програмою.

Окрім того, ДП "Інформаційні судові системи" вважає, що суд: не врахував принципу свободи договору, що означає у даному випадку, усвідомлення позивачем особливостей укладення та виконання договору з підприємством, заснованим на державній власності; не узяв до уваги, що розпорядником бюджетних коштів є не скаржник, а Державна судова адміністрація.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2021, справу № 910/1223/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М. Л. - головуючий суддя; судді: Тищенко А. І., Іоннікова І. А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Інформаційні судові системи"; поновив пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження; зупинив дію рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі № 910/1223/21 до перегляду його в апеляційному порядку; відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Інформаційні судові системи"; розгляд апеляційної скарги призначив на 08.09.2021 о 10 год 00 хв; встановив учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ять днів з дня вручення даної ухвали.

14.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

У відзиві позивач стверджує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права,.

На спростування арґументів апеляційної скарги ТОВ "Вайз Ай Ті" зазначило, зокрема, про те, що відповідач, розуміючи, що виділення бюджених асигнувань на 2020 рік не буде, уклав договори на закупівлю, сприймаючи п. 4.7. договорів (виділення бюджетних асигнувань) як відкладальну обставину.

Натомість позивач наголосив, що ДП "Інформаційні судові системи" є державним комерційним підприємством, що відповідно до Статуту передбачає отримання прибутку (доходу) та відповідальність за узятими зобов`язаннями в межах належного майна згідно із законодавством.

Окрім того, вступаючи у договірні відносини з відповідачем, позивач не знав і не міг знати, що жодних бюджетних асигнувань на оплату продукції за укладеними договорами на 2020 та 2021 роки не передбачено. При цьому, доказів, що свідчили б про вжиття заходів ДП "Інформаційні судові системи" для отримання бюджетного фінансування з метою виконання зобов`язань за укладеними договорами, відповідач не надав.

30.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких останній ще раз акцентував увагу на п. 4.7 договорів на закупівлю, що передбачає розрахунок за поставлений товар відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України; розумінні ризиків та волі позивача укладення договору з підприємством, заснованим на державній власності.

17.08.2021 позивач подав до відділу документального забезпечення клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 08.09.2021 0 10 год 00 хв у режимі відеоконференції.

З урахуванням перебування судді Іоннікової І. А. у відпустці з 02.09.2021 - 06.09.2021, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4124/21 від 06.09.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Куксов В.В.,Тищенко А.І.

Згідно з повторним автоматизованим розподілом між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М. Л., судді: Куксов В. В.,Тищенко А. І.

Ухвалою суду прийнято до провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Інформаційні судові системи" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі № 910/1223/21 у складі: головуючий суддя - Яковлєва М. Л., судді: Куксова В. В., Тищенко А. І.: задоволено клопотання ТОВ "Вайз Ай Ті" про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції; судове засідання в режимі відеоконференції відбудеться 08.09.2021 о 10 год 00 хв в приміщенні Північного апеляційного господарського суду.

Скаржник наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 08.09.2021, не з`явився, своїх представників не направив та про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи викладене та те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності скаржника.

В судовому засіданні 08.09.2021, проведеної в режимі відеоконференції, представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив за обставин, викладених у відзиві, просив рішення суду залишити в силі.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи, ТОВ "Вайз Ай Ті" (постачальник) та ДП "Інформаційні судові системи" (покупець) уклали: договір закупівлі № 31/03-2020 від 31.03.2020 (далі - договір 1) та договір закупівлі № 31/03-2021-1 від 31.03.2020 (далі - договір 2).

Згідно з п. 1.1 договорів 1 та 2 постачальник зобов`язується протягом дії договору поставити покупцю сервери та комплектуючі до серверу, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його вартість на умовах, визначених договорами.

Відповідно до п. 1.2 договорів 1 та 2 кількість, ціна товару та інші характеристики зазначаються у специфікації до договору.

Пунктами 4.1 договорів 1, 2 передбачено, що загальна ціна договору 1 становить 199 719,00 грн, а договору 2 - 196 350,00 грн.

Відповідно до п. 5.1 договорів 1, 2 строк поставки - 10 календарних днів.

Місце поставки (передачі) товару - за адресою покупця (п. 5.2 договорів 1, 2).

Згідно з п. 2.3.1 договорів 1 та 2 покупець зобов`язується своєчасно і повному обсязі здійснювати розрахунки за договором. Оплата товару здійснюється за фактом постачання товару протягом 10 банківських днів після підписання сторонами відповідних документів (п. 4.5 договорів 1, 2).

Пунктом п. 14.1 договорів 1, 2 встановлено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з дня підписання його сторонами та діє до 31.12.2020, а в частині виконання зобов`язань - до повного їх виконання.

Специфікацією до договору 1 сторони визначено найменування товару: серверу, його технічні характеристики, загальна ціна становить 199 719,00 грн.

Специфікацією до договору-2 визначено найменування товару: комплектуючі частини до серверу, на суму 196 350,00 грн.

Суд установив, що на виконання укладених угод позивач поставив відповідачу сервер на суму 199 719,00 грн та комплектуючі частини на суму 196 350,00 грн, що в загальному розмірі становить 396 069,00 грн.

Факт належної поставки підтверджується видатковими накладними № Vt000751 від 08.04.2020 та № Vt000752 від 08.04.2020 підписаними сторонами без зауважень.

Натомість ДП "Інформаційні судові системи" зобов`язання щодо оплати вартості поставленої продукції за договорами 1 та 2 не виконало, вартість товару на вказану суму в строк, визначений договорами (не пізніше 22.04.2020) не сплатило.

Сума боргу у вказаному розмірі підтверджується також актом звіряння розрахунків між сторонами за період з 01.01.2020 по 01.08.2020, підписаним ДП "Інформаційні судові системи" без зауважень.

Через невиконання зобов`язань, 31.07.2020 ТОВ "Вайз Ай Ті" звернулось до ДП "Інформаційні судові системи" із вимогою оплатити поставлений товар в сумі 396 069,00 грн.

Однак ДП "Інформаційні судові системи" на вказану вимогу надало відповідь (лист від від 19.10.2020), що існує затримка надходження коштів з бюджету для оплати товару, а тому має місце відкладальна умова виконання зобов`язання, передбачена п. 4.7 договорів 1, 2, що виключає проведення такої оплати у 2020 році.

З огляду на несплату боргу, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення суми заборгованості в розмірі 396 069,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ст. 509 та ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною першою ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У статті 6 ГК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За правовою природою укладені договори є змішаними догововами, що місять елементи договору поставки та елементи договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини першої ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

У частині першій ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини сьомої ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з частиною першою ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У статті стаття 525 Цивільного кодексу України вказано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з ДП "Інформаційні судові системи" вартості товару в сумі 396 069,00 грн через невиконання останнім зобов`язань за договорами 1 та 2.

Під час розгляду в суді першої інстанції ДП "Інформаційні судові системи" заявило, що існує затримка надходження коштів з бюджету для оплати товару, а тому має місце відкладальна умова виконання зобов`язання, передбачена п. 4.7 договорів 1 та 2, що виключає проведення такої оплати у 2020 році.

Окрім того, в апеляційній скарзі ДП "Інформаційні судові системи" зазначило про те, що суд, вказуючи на обов`язок відповідача виконати умови п. 2.3.1 Договорів, проігнорував та не навів мотивів відхилення позиції відповідача про застосування до спірних правовідносин п. 4.7. договорів, який передбачає, що розрахунок здійснюється згідно з ст. 49 Бюджетного кодексу України. Водночас у разі затримки надходжень бюджетних коштів розрахунок за поставлені товари здійснюється протягом 7 (семи) робочих днів з дати отримання коштів.

На переконання скаржника, суд не надав оцінки листу (запиту) вих. № 1020/1/05-00-21 про надання довідки чи був відповідач одержувачем бюджетних коштів у 2019 році, у 2020 році, 2021 році, у разі ствердної відповіді за якою бюджетною програмою.

Окрім того, ДП "Інформаційні судові системи" вважає, що суд: не врахував принципу свободи договору, що означає у даному випадку, усвідомлення позивачем особливостей укладення та виконання договору з підприємством, заснованим на державній власності; не узяв до уваги, що розпорядником бюджетних коштів є не скаржник, а Державна судова адміністрація.

Стосовно арґументів відповідача щодо неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що розрахунок за договорами здійснюється згідно з ст. 49 Бюджетного кодексу України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 4.7 договорів 1, 2 розрахунок за поставлений товар здійснюється відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України. У разі затримки надходжень бюджетних коштів розрахунок за поставлені товари здійснюється протягом 7 робочих днів з дати отримання коштів.

Згідно з частиною першою ст. 49 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої ст. 49 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі:

1) наявності відповідного бюджетного зобов`язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету;

2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми;

3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

Відповідно до п. 1.4 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби в України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України, бюджетне фінансове зобов`язання - це зобов`язання розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів) сплатити кошти за будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду відповідно до законодавства.

Суд першої інстанції вказав, що у матеріалах справи відсутні докази погодження бюджетних коштів для оплати предмета закупівлі за договорами 1 та 2. Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що: бюджетні асигнування взагалі були передбачені для нього як одержувача бюджетних коштів за вказаними договорами; наявність затвердженого паспорту відповідної бюджетної програми на 2020 рік, який би передбачав спрямування бюджетних коштів на розрахунки за договорами; здійснення відповідачем реєстрації в установленому порядку юридичних та фінансових зобов`язань за договорами в органах казначейства, та надання органам казначейства доручень на здійснення відповідних платежів за договорами.

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 07.11.2019 по справі № 916/1345/19, від 10.04.2018 у справі №12-46гс1 та Європейський Суд з прав людини у справах «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус» від 8 жовтня 2005 року та «Бурдов проти Росії» (заява № 59498/00)) відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення боржника від відповідальності за невиконання обов`язку сплатити вартість поставленого товару.

Більше того, у п. 4.5 договорів 1 та 2 сторони погодили, що оплата товару здійснюється за фактом постачання товару протягом 10 банківських днів після підписання сторонами відповідних документів.

Суд першої інстанції також врахував, що відповідно до Статуту ДП "Інформаційні судові системи", затвердженого наказом Державної судової адміністрації № 1142 від 26.11.2019, підприємство є державним комерційним підприємством (п. 1), джерелом формування фінансових ресурсів підприємства є прибуток (дохід) (п. 45), підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно із законодавством.

Оскільки відповідач має власний дохід від здійснюваної ним діяльності, то за умовами п. 4.5 договорів він був зобов`язаний здійснити розрахунок за посталений товар у строк погоджений сторонами - протягом 10 банківських днів після підписання сторонами відповідних документів.

Отже, за викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначена обставина не є підставою для невиконання відповідачем своїх господарських зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, при цьому додатково на підтвердження правомірності такої позиції зазначає таке.

Як зазначено вище, пунктом 4.5 договорів визначено зобов`язання здійснити розрахунок за посталений товар у строк погоджений сторонами - протягом 10 банківських днів після підписання сторонами відповідних документів.

Отже, сторонами узгоджено не умови виникнення у замовника вказаного обов`язку, а порядок та строки здійснення розрахунків, тобто, строки виконання зобов`язань. Сторони погодили строк виконання зобов`язання з вказівкою на обставини наявності фінансування. Однак зазначена подія не може бути визнана такою, що має неминуче настати, оскільки вказаним пунктом 4.5 договорів 1 та 2 навіть не визначено обставини, за яких така подія як «надходження бюджетних коштів» має настати.

Враховуючи, що чинне законодавство України не містить будь-яких особливих вимог до договорів, які укладаються суб`єктами господарської діяльності з підприємствами, що фінансуються у тому числі з бюджету, виконання договору повинно здійснюватися на загальних підставах.

Так само не може бути обставиною звільнення від виконання зобов`язань відповідь на лист (запит) вих. № 1020/1/05-00-21 про надання довідки чи був відповідач одержувачем бюджетних коштів у 2019 році, у 2020 році, 2021 році.

З огляду на викладене, арґументи скаржника є необґрунтованими.

Окрім того, позивач заявив до стягнення інфляційні втрати у сумі 14 430,09 грн та 3 % річних у сумі 9 059,95 грн.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши розрахунки визнає їх арифметично правильними, а отже, з ДП "Інформаційні судові системи" на користь ТОВ "Вайз Ай Ті" належить до стягнення інфляційні втрати у сумі 14 430,09 грн. та 3 % річних у сумі 9 059,95 грн.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст. 277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам позивача. До того ж, в оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі № 910/1223/21 без змін.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу державного підприємства "Інформаційні судові системи" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/1223/21 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/1223/21 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4.Матеріали справи №910/1223/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 21.09.2021 (у зв`язку із перебуванням судді Куксова В.В. та Тищенко А.І. у відпустці з 13.09.2021 по 17.09.2021).

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді А.І. Тищенко

В.В. Куксов