ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2021 р. Справа№ 910/17889/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Дашко М.В. (ордер серія ВІ №1055172 від 13.09.2021)

від відповідача: Будова Н.М. (ордер серія КС №757538 від 11.06.2021)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2021 року

у справі №910/17889/20 (суддя Головіна К.І.)

за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Автопоставка 3000"

до акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 1 372 744, 82 грн.,

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопоставка 3000" із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості в сумі 1 372 744,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки № ПЗ/НХ-19906/НЮ від 22.07.2019 р. в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.03.2021 року у справі №910/17889/20 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Автопоставка 3000" основний борг у сумі 1 255 319 грн. 94 коп., пеню у сумі 64 141 грн. 69 коп., інфляційні втрати у сумі 21 383 грн. 46 коп., 3 % річних у сумі 30 456 грн. 94 коп., судовий збір у сумі 20 569 грн. 53 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції вказав, що оскільки відповідач своєчасно та в повному обсязі вартість поставленого йому товару не сплатив, він допустив порушення зобов`язання та у нього виникла заборгованість на суму 1 255 319,94 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

В той же час, суд першої інстанції здійснив власний розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Не погоджуючись з судовим рішенням, акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2021 року у справі №910/17889/20 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт вказав, що оскільки позивачем не зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому строк виконання зобов`язань за договором, а саме строк оплати за товар є таким, що не настав. Також апелянт зазначив, що позивачем не підтверджено факт поставки товару, оскільки акт приймання-передачі та видаткова накладна, якими позивач обґрунтовує поставку, з боку залізниці підписані неуповноважною особою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2021 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/17889/20 та призначено справу до розгляду на 13.07.2021.

03.08.2021 року через канцелярію суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

13.09.2021 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення .

У судовому засіданні, 14.09.2021 року представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 22.07.2019 р. між ТОВ "Автопоставка 3000" (постачальник) та АТ "Українська залізниця" (покупець) був укладений договір поставки ПЗ/НХ-19906/НЮ (далі - договір, а.с. 10).

Згідно з п. 1.1. договору постачальник зобов`язується у 2019 році поставити і передати у власність покупцю певний товар (двигуни дизельні 2018-2019 років, виробником якого є: ВАТ "Мінський моторний завод" (Білорусія)), відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору (п. 1.1).

Кількість та асортимент товару визначається у специфікації № 1 (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 3.2. договору ціна визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України (п. 3.1 договору). Загальна сума договору становить 1 255 319,94 грн.

Згідно з п. 4.2. договору оплата за кожну партію поставленого товару здійснюється покупцем у безготівковій формі не пізніше 30 банківських днів після дати поставки партії товару, відповідно з рахунком-фактурою на дану партію товару, обумовлену п. 6.1 договору та при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідно до вимог чинного законодавства (п. 4.1 договору). Датою оплати вважається дата відправлення коштів покупцем за банківськими реквізитами постачальника (п. 4.2 договору).

Постачальник здійснює поставку товару на склад покупця на умовах DDP (Київський головний матеріальний склад: Київська область, с. Шевченкове, вул. Польова, 5 (ст. Бобрик) або інший підрозділ покупця, вказаний у заявці на поставку товару відповідно до Правил Інкотермс 2010 року (п. 5.1 договору). Поставка товару здійснюється протягом 30 календарних днів на підставі відповідної письмової заявки покупця підписаної уповноваженими представниками покупця. Датою поставки товару вважається дата підписання покупцем видаткової накладної або акта приймання-передачі (п.п. 5.2., 5.5 договору).

Відповідно до п.п. 7.1., 7.3. договору постачальник зобов`язаний поставити товар у строк, встановлений цим договором, а покупець - своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за поставлений товар.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019 р. включно (п. 13.1).

Специфікацією № 1 до договору сторони погодили найменування товару - двигун дизельний у кількості 7 одиниць загальною вартістю 1 225 319,94 грн.

Як зазначає позивач, на виконання вказаного договору, відповідно до видаткової накладної № 281 від 21.11.2019 р., позивач поставив відповідачу товар на суму 1 255 319,94 грн., що також підтверджується актом приймання передачі від 21.11.2019 р. та товарно-транспортною накладною № Р281 від 21.11.2019 р.

Проте, відповідач свої зобов`язання зі сплати вартості поставленої продукції виконав неналежним чином, вартість товару на вказану суму не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що оскільки відповідач своєчасно та в повному обсязі вартість поставленого йому товару не сплатив, він допустив порушення зобов`язання та у нього виникла заборгованість на суму 1 255 319,94 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

В той же час, суд першої інстанції здійснив власний розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підтвердження факту передачі товару позивачем надано видаткову накладну № 281 від 21.11.2019 р. та акт приймання передачі від 21.11.2019 р. на суму 1 255 319,94 грн., підписаний з боку відповідача начальником майстерні виробничого підрозділу Шепетівська дистанція колії Гетьман Р. Н. та скріплені печаткою цього підрозділу.

Апелянт зазначає, що вказані документи не є належними доказами, які підтверджують факт поставку товару, оскільки підписані з порушенням п. 124 Статуту Залізниці та п. 5.7. Положення про регіональну філію «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань та фінансових результатів.

Тобто, факт проведення сторонами у справі господарських операцій, що стосуються виконання ними зобов`язань, повинен підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Документами, які є підставою для оприбуткування товару, є видаткові накладні. Такі документи є підставою для внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри.

Первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» мають бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Колегія суддів зазначає, що наявні в матеріалах справи видаткова накладна № 281 від 21.11.2019 та акт приймання-передачі від 21.11.2019 дають можливість ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопоставка 3000" та Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії «Південно-Західна залізниця».

Дійсно, відповідно до п. 124 Статуту відповідача, будь-які договори, довіреності, інші правочини та документи, а також банківські та фінансові документи від імені товариства повинні бути підписані щонайменше двома особами: членами правління та/або іншими уповноваженими на це особами. Такі договори, довіреності, правочини та документи від імені товариства вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу для товариства виключно у разі, коли вони скріплені двома підписами.

За умовами п. 5.7 положення про регіональну філію «Південно-Західна залізниця» відповідача, будь-які договори довіреності, інші правочини та інші вихідні документи, а також банківські та фінансові документи від імені Товариства вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу для Філії, Товариства та третіх осіб виключно у разі, коли вони укладені (вчинені) з дотриманням правила двох підписів (скріплені двома підписами щонайменше двох посадових осіб Філії) уповноважених на це посадовими особами Філії, які діють на підставі довіреності, виданої Товариством (керівник та заступник керівника філії, іншого структурного підрозділу Філії або іншою уповноваженою на це посадовою особою Філії тощо).

Досліджуючи повноваження особи, які з боку відповідача підписали видаткову накладну та акт приймання-передачі продукції колегія суддів відзначає, що умови договору не містять вимог того, що акт приймання-передачі чи видаткова накладна з боку відповідача повинна бути підписана саме двома уповноваженими особами.

Частиною третьою статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Водночас, питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Так, зокрема, в умовах договору не містяться посилань ні на Статут, ні на умови Положення філії відповідача, які б давали можливість позивачу, при укладенні та виконанні договору, бути обізнаним із порядком підписання уповноваженими особами Залізниці фінансових документів.

Крім того, підпис особи, який міститься на видатковій накладній та акту приймання-передачі від імені відповідача, скріплена печаткою.

Відповідно до пунктів 1, 5, 9, 10 розділу 3 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 червня 2015 року N 1000/5 право на застосування гербових печаток (для установ, які мають право використовувати державну символіку) або печаток установи із зазначенням найменування установи та ідентифікаційного коду (далі - печатка установи) закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється її правовим статусом.

На документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).

Розпорядчим документом керівника установи визначаються порядок використання, місце зберігання печатки установи і посадові особи, відповідальні за її зберігання, а також перелік посадових осіб, підписи яких скріплюються печаткою установи.

Облік усіх печаток та штампів, що застосовуються в установі, ведеться у журналі за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Видача печаток, штампів посадовим особам здійснюється під підпис у відповідному журналі. Печатки зберігаються у шафах (сейфах), що надійно замикаються і опечатуються.

Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа (вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 у справі № 915/878/16).

Особи, які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства, призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Всі визначені у цьому позові первинні документи містять відтиск печатки відповідача, що є засвідченням легітимності підпису перед третіми особами.

Матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначених штампів, їх підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний, зокрема, на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті товару).

В той же час, колегія суддів відзначає, що відповідачем не заперечується факт отримання від позивача спірного товару на підставі видаткової накладної № 281 від 21.11.2019 та акту приймання-передачі від 21.11.2019. Перевезення вказаного товару на склад покупця підтверджується товарно-транспортною накладною №Р281 від 21.11.2019.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи документи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому твердження апелянта в цій частині відхиляються.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, пунктом 4.2. договору встановлено, що оплата за кожну партію поставленого товару здійснюється покупцем у безготівковій формі не пізніше 30 банківських днів після дати поставки партії товару, відповідно з рахунком-фактурою на дану партію товару, обумовлену п. 6.1 договору та при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідно до вимог чинного законодавства (п. 4.1 договору).

Твердження апелянта, що у зв`язку з не реєстрацією податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних строк виконання зобов`язання з оплати товару є таким, що не настав, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Так, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 440/3177/20, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2021 р., позов ТОВ "Автопоставка 3000" до Головного управління ДПС у Полтавській області, Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії було задоволено:

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Головного управління ДПС у Полтавській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, від 30.04.2020 №1547723/39185235.

Зобов`язано Державну податкову службу (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 43005393) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 21.11.2019 №3, складену Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопоставка 3000".

Зокрема, в межах справи № 440/3177/20 встановлено, що на виконання умов договору на підставі видаткової накладної №281 від 21.11.2019 позивач поставив покупцю товар - Двигун Д-245.12С-2950 в кількості 7 шт всього на суму 1 255 319,94 грн, з урахуванням ПДВ. Перевезення здійснювалося на підставі товарно-транспортної накладної №Р281 від 21.11.2019.

У зв`язку з цим позивач 21.11.2019 за фактом першої події (поставка товару) склав податкову накладну №3 на загальну суму 1 255 319,94 грн, у т.ч. ПДВ 209 219,99 грн.

У відповідь позивач отримав квитанцію, у якій зазначено, "Документ прийнято. Реєстрація зупинена". Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної від 21.11.2019 №3 зупинена. ПН/РК відповідає вимогам пп. 1.6 п. 1 "Критеріїв ризиковості платника податку". Пропонуємо надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної /розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних .

В якості підстави для відмови у реєстрації податкової накладної у ЄРПН зазначено ненадання платником податку копій документів, а саме: розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків.

В межах справи № 440/3177/20 колегія суддів зазначила про безпідставність таких доводів контролюючого органу, оскільки за умовами Договору поставки від 22.07.2019, оплата та кожну партію поставленого ТОВАРУ по даному Договору здійснюється ПОКУПЦЕМ у безготівковій формі не пізніше 30 (тридцяти) банківських днів після дати поставки партії ТОВАРУ, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію ТОВАРУ, обумовлену згідно п. 6.1 Договору та при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства. (п. 4.1 Договору).

По факту відвантаження товару, за першою подією, позивачем було сформовано та відправлено на реєстрацію в ЄРПН податкову накладну № 3 від 21.11.2019 року, на загальну суму 1255319,94 грн., в т.ч, ПДВ - 209219,99 грн.

Варто зазначити, що платник податку - постачальник з настанням першої з умов виникнення податкових зобов`язань, визначених у пункті 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, дії платника податків зі складення податкової накладної за фактом відвантаження товарів, підтвердженого виписаною видатковою накладною, відповідають вимогам статей 185, 187 Податкового кодексу України щодо визначення першої з подій, з настанням якої у постачальника виникає обов`язок скласти податкову накладну, тому відмова контролюючого органу в реєстрації такої податкової накладної з підстав ненадання платником розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків є неправомірною.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, позивачем було вчинено дії щодо реєстрації податкової накладної 21.11.2019 по факту відвантаження товару.

Статтею 201.10 Податкового кодексу України встановлено, що датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції та якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням граничних строків для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

З огляду на викладене, враховуючи те, що податкові накладні були подані позивачем на реєстрацію в обумовлені Податковим кодексом України строки, а також те, що дата реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не залежить від волі позивача, та була протиправно зупинена податковим органом, що встановлено в межах справи № 440/3177/20, а тому позивачем належним чином виконано вимоги п. 4.1. договору щодо здійснення реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дата реєстрації позивачем податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних жодним чином не нівелює обов`язок відповідача зі сплати вартості поставленого товару саме у строк, обумовлений договором, оскільки відсутність у відповідача квитанцій про реєстрацію податкових накладних та будь-яких інших документів не може вважатись відкладальною умовою та не звільняє відповідача від обов`язку оплатити поставлений товар у визначений Договором строк.

Вказане, зокрема, і узгоджується з пунктом 8.6. Договору, яким сторонами було погоджено, що у разі нездійснення постачальником реєстрації податкових накладних у строки, передбачені податковим кодексом України та/або порушення постачальником строків порядку заповнення і реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, постачальник зобов`язується відшкодовувати покупцю суму недоотриманого покупцем податкового кредиту з податку на додану вартість, а також збитки, понесені у зв`язку з застосуванням до останнього фінансових санкцій.

Отже, у відповідача виник обов`язок з оплати поставленої продукції 1 255 319,94 грн. з 07.01.2020.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за договором поставки позивачем взяті на себе зобов`язання були виконані належним чином, тоді як відповідачем в порушення умов договору поставлений товар оплачений не був, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог у сумі 1 255 319,94 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У пункті 8.2.1 договору сторони погодили, що у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, погоджується з висновком суду, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 64 141,69 грн.

Стосовно позивних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат колегія суддів вважає за можливе зазначити про наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.11.2020 р. у справі № 910/13071/19, якщо сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, то вона індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Тобто, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат, погоджується з висновком суду, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати у сумі 21 383,46 грн. та 3 % річних у сумі 30 456,94 грн., оскільки позивач невірно визначив дату виникнення у відповідача обов`язку з оплати товару (24.12.2019 замість 07.01.2020).

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яка відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником не доведено обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог не надано, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 11.03.2021 року у справі № 910/17889/20, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Судові витрати (судовий збір) за подачу апеляційної скарги на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/17889/20 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/17889/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/17889/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 17.09.2021.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук