ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2021 р. Справа№ 911/2929/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства «Богуславське лісове господарство» на рішення Господарського суду Київської області від 27.01.2021 (повний текст підписано 15.02.2021)

у справі №911/2929/20 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу м. Київ

до Державного підприємства «Богуславське лісове господарство»

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Богуславської міської ради (третя особа - 1)

Київської обласної ради (третя особа - 2)

про стягнення 123 954, 29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 Виконувач обов`язків керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу м. Київ звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства «Богуславське лісове господарство» про стягнення 123 954, 29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані прокурором в інтересах позивача встановленням факту заподіяння державі шкоди ДП «Богуславське лісове господарство» внаслідок порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, у тому числі лісів, в результаті незаконних порубок дерев на землях лісогосподарського призначення.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд відмовити прокуратурі в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу у задоволенні позову повністю.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.01.2021 у справі №911/2929/20 позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Богуславське лісове господарство» на користь Державного бюджету України, обласного бюджету Київської області, місцевого бюджету Богуславської міської ради 123 954,29 грн. шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища наступним чином: 30 % від суми, що становить 37 186,29 грн. на користь спеціального фонду Державного бюджету України, 20 % від суми, що становить 24 790,86 грн. на користь спеціального фонду Київського обласного бюджету, 50 % від суми, що становить 61 977,14 грн. на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Богуславської міської ради.

Стягнуто з Державного підприємства «Богуславське лісове господарство» на користь Київської обласної прокуратури 2 102,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків як постійного лісокористувача, зокрема, щодо забезпечення охорони та захисту лісів від незаконних порубок дерев, що призвело до порушення вимог природоохоронного законодавства, а саме зрізання без спеціального дозволу (лісорубного квитка) за межами виділеної лісової ділянки 16 (шістнадцяти) дерев під час розробки підприємством лісосіки СР (РГК) - 2019 року у кварталі 13 виділі 10 на площі 2,2 га Поташнянського лісництва, було заподіяно матеріальну шкоду лісовому фонду України у розмірі 123 954, 29 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішення, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- відповідно до частини 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 ГПК України;

- матеріали позову Київської обласної прокуратури не місять відомостей того, що Державна екологічна інспекція не бажала або не мала змоги самостійно звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Державна екологічна інспекція Столичного округу, керуючись ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, направляла на адресу ДП «Богуславський лісгосп» претензію та зазначала, що у разі відмови від добровільного відшкодування шкоди або неповідомлення про результати розгляду претензії у порядку та строки, передбачені ГПК України, Державна екологічна інспекція Столичного округу звернеться з позовною заявою до суду щодо примусового стягнення суми заподіяних збитків. Таким чином, Державна екологічна інспекція Столичного округу могла і виявляла готовність звернутися до суду самостійно.

- прокурор до позову не надав підтверджуючі листи Державної екологічної інспекції Столичного округу з приводу того, що остання не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом, а сама по собі обставина не звернення Державної екологічної інспекції Столичного округу з позовом протягом певного часового періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання позивачами функцій із захисту інтересів держави. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.08.2020 року у справі № 914/1844/18.

- Київською обласною прокуратурою не доведено наявність виключних підстав для представництва, адже бездіяльність позивача не можна вважати встановленою при відсутності звернень прокурора до органу місцевого самоврядування та надання йому можливості відреагувати на зазначені правопорушення.

- в ході проведення перевірки спільно з інспекторами Державної екологічної інспекції Столичного округу працівниками ДП «Богуславський лісгосп» було виявлено факт незаконної рубки 16-ти (шістнадцяти) сухостійних дерев за межами лісосіки головного користування в кварталі 13 виділі 10 на площі 2,2 га Поташнянського лісництва. На підприємстві було проведене службове розслідування та з метою притягнення винних осіб у скоєнні порушень лісового законодавства до відповідальності та відшкодування ними завданої шкоди, комісією було прийнято рішення передати відповідні матеріали до правоохоронних органів. Матеріали були направлені до Богуславського ВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області 06.09.2019 та було відкрите кримінальне провадження № 0000317 від 06.09.2019 (копії матеріалів службового розслідування містяться в матеріалах справи).

- підприємство, після виявлених фактів порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, самостійно звернулося до правоохоронних органів щодо розслідування факту незаконної порубки. На даний час триває кримінальне провадження. Відповідно до ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 3 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором, шкода, завдана державі внаслідок незаконних дій може бути відшкодована винною особою добровільно або в рамках кримінального провадження шляхом подачі цивільного позову прокурором. В даному випадку, позовні вимоги щодо стягнення шкоди з ДП «Богуславський лісгосп» є незаконними, оскільки фактично, можуть мати наслідком подвійне стягнення шкоди, завданої одним правопорушенням і є порушенням статті 61 Конституції України.

- твердження щодо можливості заявлення регресних вимог до винної особи може не мати місця у випадку одночасного відшкодування шкоди винною особою в рамках кримінального провадження і ДП «Богуславський лісгосп» відповідно до оскаржуваного рішення, в результаті чого будуть нанесені збитки державному підприємству. Шкода має бути відшкодована виключно винною особою, судом не досліджувалися питання наявності або відсутності добровільної сплати суми завданої шкоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор заперечує проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, з підстав їх необґрунтованості, просить її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2929/20. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державного підприємства «Богуславське лісове господарство» на рішення Господарського суду Київської області від 27.01.2021 у справі №911/2929/20 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.

01.04.2021 матеріали справи №911/2929/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до наказу ДП «Богуславське лісове господарство» від 22.08.2019 р. № 83 «Про проведення службового розслідування», керуючись Порядком проведення службового розслідування в ДП «Богуславський лісгосп» від 12.11.2018 р. № 83 було проведено службове розслідування по факту порушень лісового законодавства, виявлених під час перевірки Державною екологічною інспекцією Столичного округу.

Підставою для проведення службового розслідування стали наступні порушення лісового законодавства:

- під час розробки лісосіки головного користування 2019 року в кварталі 68 виділі 14 на площі 5,0 га Поташнянського лісництва було допущено зрізання 32-х (тридцяти двох) дерев за межами лісосіки в прилеглих суміжних виділах по всьому периметру лісосіки без будь-яких дозвільних документів (майстер Линенко С. П., обхід № 5);

- під час розробки лісосіки головного користування в кварталі 13 виділі 10 на площі 2,2 га Поташнянського лісництва виявлено факт незаконної рубки 16-ти (шістнадцяти) сухостійних дерев за межами лісосіки (майстер лісу Кудла В. А., обхід № 3);

- У кварталі 31 виділі 14 Улашківського лісництва виявлено незаконну рубку 1 (одного) сухостійного дерева породи ясен діаметром у корі біля шийки кореня 46 см (майстер лісу Легеза В. Ю., обхід № 3).

Комісією встановлено, що розробка лісосіки головного користування 2019 року Поташнянського лісництва у кварталі 13 виділ 10 на площі 2,2 га проводила бригада Поташнянського лісництва. Під час проведення лісозаготівельних робіт було допущено видалення дерев, не вимічених в рубки у стіну лісу. Видалення дерев проводилось без оформлення відповідних дозвільних документів.

За результатами службового розслідування ДП «Богуславське лісове господарство», оформленого актом результатів службового розслідування від 05.09.2019 р., комісія дійшла висновку про передачу відповідних матеріалів до правоохоронних органів з метою правильної кваліфікації вчинених правопорушень, встановлення винних осіб у скоєнні вищезазначених порушень лісового законодавства та притягнення до відповідальності.

У жовтні 2019 р. Державна екологічна інспекція Столичного округу звернулась до ДП «Богуславське лісове господарство» з претензію № 99/2019 від 25.10.2019 р. про відшкодування шкоди, завданої лісу внаслідок незаконної рубки дерев, яка складає 213 205 гривень 78 копійок (двісті тринадцять тисяч двісті п`ять гривень сімдесят вісім копійок).

Вказаною претензією позивач повідомив відповідача про наступне.

Державною екологічною інспекцією Столичного округу під час проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ДП «Богуславське лісове господарство» в період з 19.08.2019 р. по 02.09.2019 р. виявлено, зокрема, що під час розробки підприємством лісосіки СР (РГК) - 2019 року у кварталі 13 виділі 10 на площі 2,2 га Поташнянського лісництва допущено зрізання без спеціального дозволу (лісорубного квитка) за межами виділеної лісової ділянки 16 (шістнадцяти) дерев, чим порушено вимоги статті 67, 69 Лісового кодексу України, у зв`язку з чим позивач запропонував відповідачу на добровільних засадах за заподіяну шкоду, розраховану відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 р. № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внести 213 205, 78 грн до спеціального фонду Державного бюджету України та спеціального фонду місцевого бюджету.

Відповідно до розрахунку, доданого до вказаної претензії позивача, розмір шкоди, завданої, зокрема, внаслідок незаконної рубки (без дозвільних документів) 16 дерев під час розробки лісосіки СР (РГК) - 2019 року у кварталі 13 виділі 10 на площі 2,2 га Поташнянського лісництва ДП «Богуславське лісове господарство» за межами виділеної лісової ділянки складає 123 954, 29 грн.

У відповідь на претензію позивача № 99/2019 від 25.10.2019 р. у листі № 425 від 23.12.2019 р. відповідач зазначив, що не погоджується з вимогами про відшкодування шкоди, оскільки особи, до посадових обов`язків яких безпосередньо входить обов`язок з охорони та захисту лісу, в тому числі і від незаконних порубок, самі вчинили неправомірні дії, наявність і ступінь вини яких буде доведена в ході здійснення кримінального провадження, а шкода, завдана лісу внаслідок незаконної рубки дерев, має бути відшкодована саме винними особами. При цьому, у своєму листі відповідач зазначив про те, що матеріали службової перевірки знаходяться в Богуславському ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області та розпочате кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КПК України.

У травні 2020 Прокуратура Київської області звернулась до Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства з листом № 05/09/1-851 вих20 від 15.05.2020 р., у якому просила у строк до 25.05.2020 надати інформацію щодо проведених з 2018 р. по квітень 2020 р. Управлінням та підпорядкованими підприємствами службових перевірок (розслідувань) щодо неналежного здійснення державною лісовою охороною та відповідальними працівниками охорони лісових ресурсів на території Київської області.

У серпні 2020 Прокуратура Київської області звернулась до відповідача з листом № 05/09/1-1279вих20 від 12.08.2020 р., у якому просила у строк до 26.08.2020 з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави надати: інформацію та документи щодо відшкодування 213 205, 78 грн шкоди, завданої державі внаслідок незаконної вирубки дерев; інформацію про оскарження відповідачем результатів проведеної Державною екологічною інспекцією Столичного округу планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в період з 19.08.2019 р. по 02.09.2019 р.; інформацію про притягнутих до відповідальності службових осіб підприємства за результатами проведеної перевірки; копії матеріалів планової перевірки Державної екологічної інспекції Столичного округу, проведеної в період з 19.08.2019 р. по 02.09.2019 р.

У серпні 2020 Прокуратура Київської області звернулась до позивача з листом № 05/09/1-1280вих20 від 12.08.2020 р., у якому просила у строк до 26.08.2020 з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави надати інформацію про вжиті позивачем подальші заходи щодо відшкодування державі шкоди, завданої внаслідок незаконної рубки дерев ДП «Богуславське лісове господарство», яка складає 213 205, 78 грн., надати копії матеріалів планової перевірки Державної екологічної інспекції Столичного округу, проведеної в період з 19.08.2019 р. по 02.09.2019 р., а також надати інформацію щодо інших виявлених порушень лісового законодавства.

У відповідь на лист Прокуратури Київської області № 05/09-1-1279вих20 від 12.08.2020 р. відповідач у своєму листі № 361 від 25.08.2020 р. повідомив про невідшкодування розміру шкоди, розрахованої Державною екологічною інспекцією за результатами планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, оскільки здійснюється досудове розслідування за фактом незаконної рубки і у разі доведення судом вини осіб, з чиєї вини відбулися порушення, вони зобов`язані відшкодувати таку шкоду. Крім того, відповідач зазначив, що результати проведеної планової перевірки не оскаржував.

У вересні 2020 Київська обласна прокуратура звернулась до позивача з листом № 15/3-49вих20 від 30.09.2020 про пред`явлення до господарського суду Київської області позову в інтересах Державної екологічної інспекції, у зв`язку із невжиттям останньою належних заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення шкоди, завданої ДП «Богуславське лісове господарство» під час розробки лісосіки СР (РГК) к 2019 році в кварталі 12 виділи 10 на площі 2,2 га Поташнянського лісництва.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтями 5, 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню використання на території України. Використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог.

Згідно ст. 9 Лісового кодексу України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

Частиною 2 ст. 19 Лісового кодексу України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Положеннями ст. 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до ч.ч 1-2 ст. 86 цього ж Кодексу організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс протипожежних та інших заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік протипожежних та інших заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Статтею 90 цього ж Кодексу передбачено, що основними завданнями державної лісової охорони є:

- здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства;

- забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Статтею 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини боржника у заподіянні збитків.

Як вбачається із матеріалів справи та будо зазначено вище, під час проведення Державною екологічною інспекцією Столичного округу перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ДП «Богуславське лісове господарство» в період з 19.08.2019 р. по 02.09.2019 р. виявлено, зокрема, що під час розробки підприємством лісосіки СР (РГК) - 2019 року у кварталі 13 виділі 10 на площі 2,2 га Поташнянського лісництва ДП «Богуславське лісове господарство» допущено зрізання без спеціального дозволу (лісорубного квитка) за межами виділеної лісової ділянки 16 дерев.

Факт розробки лісосіки головного користування 2019 року Поташнянського лісництва у кварталі 13 виділі 10 на площі 2,2 га, під час якої було допущено видалення 16 дерев без оформлення відповідних дозвільних документів також підтверджується Актом результатів службового розслідування ДП «Богуславське лісове господарство» від 05.09.2019 р., поясненнями майстра лісу обходу № 3 Поташнянського лісництва Кудли В. А. від 28.08.2019 р., іншими доказами, наявними у матеріалах справи.

За наслідками вищевказаної перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Державною екологічною інспекцією Столичного округу складено відповідний акт, що не заперечується відповідачем, а також здійснено обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 р. «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», яка склала 213 205, 78 грн, з якої 123 954, 29 грн - шкода, завдана, внаслідок незаконної рубки (без дозвільних документів) 16 дерев під час розробки підприємством лісосіки СР (РГК) - 2019 року у кварталі 13 виділі 10 на площі 2,2 га Поташнянського лісництва ДП «Богуславське лісове господарство» за межами виділеної лісової ділянки.

Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що виявлені Державною екологічною інспекцією Столичного округу порушення вимог природоохоронного законодавства, а саме вирубка 16 дерев без спеціального дозволу - лісорубного квитка була здійснена на території, підвідомчій постійному лісокористувачу - Державному підприємству «Богуславське лісове господарство».

Організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

Системний аналіз статей 19, 63, 64 ЛК України свідчить, що обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних порубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2018 р. у справі № 909/1111/16.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач як постійний лісокористувач не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну вирубку лісу, чим заподіяно матеріальну шкоду лісовому фонду України.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заперечення відповідача щодо відсутності причинного зв`язку між завданою шкодою і діями відповідача та відповідно неправомірності вимоги до ДП «Богуславське лісове господарство», оскільки фактична шкода була завдана його працівником і наявність вини наразі встановлюється у рамках кримінального провадження № 0000317 від 06.09.2019 р., є безпідставними і необґрунтованим з вищевказаних підстав.

Щодо заперечень відповідача про наявність підстав представництва Київською обласною прокуратурою інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного регіону суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18.

Враховуючи те, що позивач після звернення до відповідача з претензією № 99/2019 від 25.10.2019 р. про відшкодування шкоди, завданої лісу, та отримання від відповідача листа-відповіді № 425 від 23.12.2019 р. про відмову у відшкодуванні такої шкоди, протягом розумного строку самостійно не звернувся до суду з позовом про її стягнення, чим допустив бездіяльність (нездійснення захисту інтересів держави), суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність звернення Виконувача обов`язків Київської обласної прокуратури до суду в інтересах позивача до відповідача та наявність підстав для представництва.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків як постійного лісокористувача, зокрема, щодо забезпечення охорони та захисту лісів від незаконних порубок дерев, що призвело до порушення вимог природоохоронного законодавства, а саме зрізання без спеціального дозволу (лісорубного квитка) за межами виділеної лісової ділянки 16 (шістнадцяти) дерев під час розробки підприємством лісосіки СР (РГК) - 2019 року у кварталі 13 виділі 10 на площі 2,2 га Поташнянського лісництва, було заподіяно матеріальну шкоду лісовому фонду України у розмірі 123 954, 29 грн, що підтверджується актом результатів службового розслідування ДП «Богуславське лісове господарство» від 05.09.2019 р., претензією позивача № 99/2019 від 25.10.2019 р., розрахунком розміру шкоди, заподіяною внаслідок незаконної рубки (без дозвільних документів) 16 дерев під час розробки лісосіки СР (РГК) - 2019 року у кварталі 13 виділі 10 на площі 2,2 га Поташнянського лісництва ДП «Богуславське лісове господарство» за межами виділеної лісової ділянки на суму 123 954, 29 грн, листами відповідача № 425 від 23.12.2019 р., № 361 від 25.08.2020 р., листами прокуратури № 05/09/1-851вих20 від 15.05.2020 р., № 05/09/1-1279вих20 від 12.08.2020 р., № 05/09/1-1280вих20 від 12.08.2020 р., № 15/3-49вих20 від 30.09.2020 р., іншими документами, наявними у матеріалах справи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість доводів прокурора та стягнення з відповідача шкоди, завданої внаслідок незаконної порубки лісу у розмірі 123 954, 29 грн.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) є: 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 69-1 цього ж Кодексу передбачено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать: 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Отже, розмір шкоди, заподіяної відповідачем внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 123 954, 29 грн. підлягає стягненню з відповідача у наступному порядку:

- 37 186, 29 грн., що складає 30 % від суми заподіяної шкоди підлягає стягненню з відповідача на користь спеціального фонду Державного бюджету України;

- 24 790, 86 грн., що складає 20 % від суми заподіяної шкоди підлягає стягненню з відповідача на користь спеціального фонду Київського обласного бюджету;

- 61 977, 14 грн., що складає 50 % від суми заподіяної шкоди підлягає стягненню з відповідача на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Богуславської міської ради.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Згідно ст. ст. 5, 23 Закону України «Про прокуратуру» єдність системи прокуратури України забезпечується єдиними засадами організації та діяльності прокуратури та єдиним статусом прокурорів.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: брати участь у розгляді справи.

Згідно ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Так, в матеріалах даної справи наявні: копії претензії Державної екологічної інспекції Столичного округу від 25.10.2019 № 99/2019 та листів прокуратури від 12.08.2020 №05/09/1-1280вих20 та від 30.09.2020 № 15/3-49вих20.

Даними доказами підтверджується, що Державна екологічна інспекція Столичного округу з моменту направлення на адресу відповідача претензії майже рік не вживала заходів щодо стягнення збитків, не зважаючи на листи прокуратури від 12.08.2020 та від 30.09.2020.

В судових засіданнях представник позивача - Державної екологічної інспекції Столичного округу підтримав позов в повному обсязі, зазначивши про відсутність у позивача коштів на сплату судового збору.

Тобто, Державна екологічна інспекція Столичного округу направляла претензію та не могла і не виявляла готовність звернутися до суду самостійно.

У постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначено, що бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. (пункт 38 постанови).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо, (пункт 40 постанови Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

З цього приводу Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 чітко зазначив, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. (пункт 39 постанови Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, вимогами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено спосіб звернення прокурора до суду, а саме попередньо повідомивши про це відповідного суб`єкта.

При цьому, Законом не конкретизовано та не визначено строки на таке повідомлення, його зміст, а головним обов`язком реалізації прокурором права на подання позову є виключно повідомлення суб`єкта владних повноважень про такий факт до пред`явлення позовної заяви.

Разом з тим, прокурором до Державної екологічної інспекції Столичного округу скеровано відповідний лист від 12.08.2020 та в подальшому, до пред`явлення позову 30.09.2020, однак позивачем будь-якого реагування не здійснено, самостійно позов не пред`явлено.

З огляду на викладене, прокурор звернувся до позивача до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», а також прокурором фактично надано позивачу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, доводи відповідача про неподання прокурором підтверджуючих листів Державної екологічної інспекції Столичного округу з приводу неможливості чи небажання здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з позовом не заслуговують на увагу суду, оскільки від позивача таких листів не надходило.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим, (пункт 43 постанови Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. (пункт 44 постанови Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

В даному випадку, Державна екологічна інспекція Столичного округу не оскаржила наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави, у зв`язку із чим у відповідності до п. 44 постанови Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 - у учасників процесу, у тому числі і у ДП «Богуславське лісове господарство» відсутнє право на спростування обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

З приводу того, що судом першої інстанції не зазначено, з яких підстав останнім була визначена розумність строку щодо невжиття компетентним органом заходів реагування необхідно зазначити, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Окремо варто зазначити, що у відповідності до положень ст. 23 Закону України прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

У даній справі Богуславська міська рада та Київська обласна рада не є такими суб`єктами, оскільки прокурор подав позовну заяву в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу, а не органів місцевого самоврядування, які виступають у справі як треті особи.

З огляду на викладене, доводи відповідача про те, що прокурором не доведено наявність виключних підстав для представництва, не відповідають дійсності.

Також, не підтверджуються матеріалами справи та нормами матеріального права доводи відповідача про відсутність у ДП «Богуславське лісове господарство» вини для застосування цивільно-правової відповідальності.

Як вказано у позовній заяві, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді не вчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Оскільки відповідач як лісокористувач не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну вирубку лісу, чим заподіяно матеріальну шкоду лісовому фонду України, що є підставою для стягнення з ДП «Богуславське лісове господарство» суми завданої шкоди.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.08.2018 № 909/976/17, постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 23.08.2018 у справі № 917/1261/17, від 19.09.2018 у справі № 925/382/17, від 09.12.2019 у справі № 906/133/18, від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17, від 09.11.2018 у справі № 909/912/17, від 27.03.2018 у справі № 909/1111/16, від 18.02.2019 у справі № 926/869/18.

Враховуючи вимоги статті 1166 Цивільного кодексу України, у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести суду, що у його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Цієї ж позиції притримується Вищий господарський суд України, викладеної у роз`ясненнях «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» від 27.01.2001 № 025/744, у постанові від 02.09.2015 у справі № 927/1883/14.

Згідно ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

Відтак відповідач - ДП «Богуславське лісове господарство», працівники якого безпосередньо здійснили самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев) в кварталі 13 виділі 10, та як постійний лісокористувач, вина якого полягає у протиправній бездіяльності у вигляді не вчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих йому ділянках із земель лісового фонду, та на виконання вимог чинного законодавства повинен відшкодувати завдані його протиправними діями збитки.

Тобто, у даному випадку предметом позовних вимог прокурора є цивільно-правові (господарські) відносини - незабезпечення лісокористувачем охорони і збереження лісового фонду, а дії майстра лісу Поташнянського лісництва Кудли В.А. та їх правова кваліфікація у рамках кримінального провадження є виключно кримінально-правовими відносинами, які не впливають на предмет судового спору у справі №911/2929/20.

При цьому, варто зауважити, що в подальшому відповідач не буде позбавлений права на звернення до суду з вимогою регресного характеру.

З огляду на викладене, доводи відповідача про відсутність причинного зв`язку між завданою шкодою і безпідставності позовних вимог прокуратури не відповідають дійсності.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 , серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства «Богуславське лісове господарство» на рішення Господарського суду Київської області від 27.01.2021 у справі №911/2929/20.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Богуславське лісове господарство» на рішення Господарського суду Київської області від 27.01.2021 у справі №911/2929/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 27.01.2021 у справі №911/2929/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/2929/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська