РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2021Справа № 910/8967/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТВМ»

до фізичної особи-підприємця Паська Олега Петровича

про стягнення 232 961, 48 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТВМ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Паська Олега Петровича про стягнення 232 961, 48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди № 9 від 01.12.2017 щодо повної та своєчасної сплати орендної плати за період з січня 2020 року по січень 2021 року, внаслідок чого й утворилась спірна заборгованість про стягнення якої, з урахуванням штрафу та пені просить позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 позовну заяву було залишено без руху через її невідповідність вимогам статтям 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

18.06.2021 до суду надійшла заява позивача в порядку усунення недоліків.

Одночасно із поданням заяви про усунення недоліків позовної заяви, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 заяву про забезпечення позову повернуто заявникові.

Дослідивши зміст заяви про усунення недоліків позовної заяви, суд встановив, що виявлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 недоліки усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 07.07.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1.

Однак, конверт з ухвалою суду був повернутий відділенням поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та його повернення до суду є наслідком відсутності волевиявлення відповідача щодо його належного отримання, проте, ніяким чином не неналежним повідомленням про розгляд справи у розмінні Господарського процесуального кодексу України.

09.08.2021 від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

20.08.2021 від відповідача надійшла заява про продовження строку для подачі відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 відмовлено у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Паська Олега Петровича про продовження строку для подачі відзиву на позовну заяву.

30.08.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що розмір основного боргу має бути зменшений на суму коштів, сплачених на виконання пункт 5.2 Договору, як попередня оплата та суму гарантійного внеску. Також заявник вказує на пропуск строку позовної давності для вимог про стягнення неустойки та протиправність нарахування штрафу на підставі пп. 9.2.4 Договору.

Одночасно із поданням відзиву, відповідач подав зустрічний позов, в якому просить визнати недійсними з моменту укладення пункти 9.2.2, 9.2.3 та 9.2.4 Договору оренди № 9 від 01.12.2017, укладеного між фізичною особою-підприємцем Паськом Олегом Петровичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТВМ».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2021 відмовлено у задоволенні клопотань фізичної особи-підприємця Паська Олега Петровича про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву та зустрічного позову. Відзив фізичної особи-підприємця Паська Олега Петровича на позовну заяву залишено без розгляду, а зустрічну позовну заяву повернуто заявнику.

З огляду на викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Комарової О.С. 01.09.2021 по 17.09.2021 у щорічній відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу - 20.09.2021.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТВМ» (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Паськом Олегом Петровичем (орендар) було укладено Договір оренди № 9 (далі - Договір) за умовами якого, орендодавець зобов`язався передати орендарю, а орендар зобов`язався прийняти у тимчасове платне користування приміщення, визначені у цьому Договорі, а також сплачувати орендодавцю орендну плату (п. 1.1 Договору).

Згідно пунктів 1.2, 1.3 Договору, приміщення, які передаються в оренду за цим Договором (нежитлове приміщення) знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1а.

Тип нежитлового приміщення: приміщення загальною площею 144 кв.м. з метою використання для ремонту та обслуговування автотранспорту, а також зберігання запасних частин, інструменту і іншого майна орендаря.

Пунктами 3.1, 3.3 Договору визначено, що приміщення надаються в оренду на строк - до 31 грудня 2018 року. Якщо жодна із сторін не менш ніж за 30 календарних днів до моменту закінчення строку дії Договору не заявить письмово про припинення його дії, то Договір вважається пролонгованим на тих самих умовах і на той самий строк.

Відповідно до п. 4.2 Договору, приміщення, що орендуються, приймаються орендарем на підставі акту приймання-передачі та вважаються переданими з моменту підписання акту прийому-передачі приміщень.

За умовами п. 5.3 Договору, розмір щомісячної орендної плати за приміщення, що орендується складає 8 460, 00 грн.

Орендна плата сплачується орендарем в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця наперед до 10 числа кожного поточного місяця (п. 5.4 Договору).

Згідно п. 5.6 Договору щомісячно сторони підписують акт виконаних послуг, що підтверджує виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором у даному періоді.

Розділом 9 Договору визначено відповідальність сторін у випадку порушення своїх зобов`язань за Договором.

Так, відповідно до пп. 9.2.1 Договору, у разі порушення терміну оплати, передбаченого п. 5.4 Договору, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від загальної суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

При простроченні терміну оплати, передбаченого п. 5.4 Договору більш ніж 30 календарних днів, або у випадку злісного ухилення від оплати орендар сплачує штраф у розмірі 100% від загальної суми заборгованості (пп. 9.2.4 Договору).

01.12.2017 сторонами підписано акт приймання-передачі приміщення, згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове володіння невиробниче складське приміщення загальною площею 144 кв.м., що знаходиться з адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1а.

Звертаючись до суду з даним позовом, заявник вказує, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання за Договором в частині повної та своєчасної сплати орендної плати за період з січня 2020 року по січень 2021 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 109 980, 00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами частини 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з ч. 3 ст. 283 ГК України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з нормами частин 1, 3, 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

За встановленими обставинами справи, відповідач підписавши Договір прийняв у тимчасове володіння невиробниче складське приміщення загальною площею 144 кв.м., що знаходиться з адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1а.

Прийняття майна в оренду зумовлює виникнення обов`язку зі сплати орендних платежів та відшкодування інших витрат, обумовлених Договором.

Так, відповідно до умов п. 5.6 Договору, сторонами було оформлено та підписано наступні акти надання послуг:

- № 1 від 31.01.2020 на суму 8 460, 00 грн;

- № 6 від 29.02.2020 на суму 8 460, 00 грн;

- № 11 від 31.03.2020 на суму 8 460, 00 грн;

- № 16 від 30.04.2020 на суму 8 460, 00 грн;

- № 21 від 31.05.2020 на суму 8 460, 00 грн;

- № 26 від 30.06.2020 на суму 8 460, 00 грн;

- № 35 від 31.07.2020 на суму 8 460, 00 грн;

- № 40 від 31.08.2020 на суму 8 460, 00 грн;

- № 43 від 30.09.2020 на суму 8 460, 00 грн;

- № 45 від 31.10.2020 на суму 8 460, 00 грн;

- № 56 від 30.11.2020 на суму 8 460, 00 грн;

- № 57 від 31.12.2020 на суму 8 460, 00 грн;

- № 1 від 31.01.2021 на суму 8 460, 00 грн.

Разом з цим, докази оплати орендарем послуг з користування об`єктом оренди за спірний період в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

З огляду на погоджений сторонами у п. 5.4 Договору порядок розрахунків, граничним строком виконання грошового зобов`язання було десяте число кожного місяця, протягом якого відповідач користувався об`єктом оренди. Відтак, строк виконання грошових зобов`язань за заявленими вимогами є таким, що настав.

З урахуванням наведеного, суд встановив, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного внесення орендної плати за період з січня 2020 року по січень 2021 року, що свідчить про наявність у нього перед позивачем заборгованості в розмірі 109 980, 00 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту неналежного виконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати за Договором та факту наявності боргу, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 109 980, 00 грн, є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись пунктом 9.2.1 Договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 13 001, 48 грн.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язань можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки, судом встановлено наявність порушення відповідачем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими та не суперечать вимогам Закону.

Разом з цим, позивачем не враховано положень ч. 6 ст. 232 ГК України щодо періоду нарахування пені, у зв`язку з чим до розрахунку включено період, який перевищує шестимісячний період нарахування.

Зробивший власний розрахунок пені, виходячи з моменту виникнення права на нарахування неустойки за кожен місяць та з урахуванням шестимісячного періоду її нарахування, суд встановив, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 6 768, 47 грн.

Крім цього, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 109 980, 00 грн штрафу, нарахованого на підставі п. 9.2.4 Договору.

Суд зазначає, що згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тобто сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка тощо.

Таким чином, уклавши Договір, сторони погодились із запропонованими умовами.

Згідно з частиною 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до частини 2 статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 ГК України).

Так, керуючись пунктом 9.2.4 Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 109 980, 00 грн за прострочення сплати платежу, більш ніж на 30 календарних днів.

За встановленими обставинами справи, грошові зобов`язання зі сплати орендної плати за період з січня 2020 року по січень 2021 року є простроченим з 11 числа відповідного місяця. Доказів його погашення, зокрема протягом 30 календарних днів, матеріали справи не містять, що є підставою для застосування штрафу на підставі зазначеного пункту Договору у розмірі 100% від розміру загальної суми заборгованості, що становить 109 980, 00 грн.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 226 728, 47 грн, з яких 109 980, 00 грн заборгованості з орендної плати, 6 768, 47 грн пені та 109 980, 00 грн штрафу.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3 400, 92 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Паська Олега Петровича ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТВМ» (02222, м. Київ, вул. Пухівська, буд. 1А; ідентифікаційний код 40420234) 109 980, 00 грн (сто дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 00 коп.) заборгованості, 6 768, 47 грн (шість тисяч сімсот шістдесят вісім гривень 47 коп.) пені, 109 980, 00 грн (сто дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 00 коп.) штрафу та 3 400, 92 грн (три тисячі чотириста гривень 92 коп.) судового збору.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 20.09.2021.

Суддя О.С. Комарова