РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/712/21
Господарським судом Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Солончевої О.П., за правилами загального позовного провадження в відкритому судовому засіданні розглянуто справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Вестпром",

вул. Ламана, 17, кім. 510, м. Дніпро, 49000;

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідно-механічний завод", вул. Носівський шлях, 56, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600;

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1;

предмет спору: про стягнення 317412,06грн

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Борода А.В. - адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія СВ №1017592 від 10.08.2021.

У судовому засіданні 13.09.2021, Господарським судом Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

05.07.2021, Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Вестпром" (надалі- ТОВ "ТК "Вестпром") подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідно-механічний завод" (надалі - ТОВ "Ніжинський дослідно-механічний завод") з проханням стягнути 317412,06грн, з них: 284920,22грн заборгованості за поставлений товар за договором поставки №2109-03 від 21.09.2018 (надалі - Договір); 16369,26грн пені, розрахованої в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 07.12.2020 по 19.05.2021 на підставі п.7.2 Договору, 1908,50грн 3% річних за цей же період, 14214,08грн інфляційних втрат за період грудень 2020 року - травень 2021 року, нарахованих на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині сплати коштів за поставлений товар на підставі видаткових накладних №42 від 22.01.2020 та від №85 від 31.01.2020, складених сторонами на виконання умов вказаного Договору.

Ухвалою від 21.07.2021, після усунення позивачем установлених судом недоліків, дану позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження в справі №927/712/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.08.2021; сторонам установлено строки для подачі письмових заяв по суті спору, зокрема відповідачу 15-тиденний строк для подачі, в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), мотивованого відзиву на позов.

Ухвала від 21.07.2021 отримана відповідачем 26.07.2021 (згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №268), тобто граничний строк для подання відзиву на позов закінчує свій перебіг 10.08.2021.

10.08.2021, відповідачем заявлено клопотання про продовження процесуальних строків для подання до суду мотивованого відзиву, обґрунтовано тим, що директор Товариства, з моменту отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, витратив значний час на пошук фахівця в галузі права для належного представництва інтересів Товариства в суді, у зв`язку з чим не зміг своєчасно в установлений судом строк забезпечити направлення до суду мотивованого відзиву на позов.

16.08.2021, у підготовче засідання повноважні представники сторін не прибули; про дату, час та місце підготовчого засідання сторони повідомлені належним чином, про що свідчать наявні матеріали справи.

Ухвалою суду від 16.08.2021, судом, у порядку частини 2 статті 119 ГПК України, за клопотанням відповідача, продовжено процесуальний строк для подання мотивованого відзиву на позов по 25.08.2021; відкладено підготовче засідання на 30.08.2021, в яке, в порядку статей 120, 121 ГПК України, викликано повноважного представника позивача.

25.08.2021, на електронну адресу суду, відповідачем направлено відзив на позов, в якому проти заявленого позову заперечив у повному обсязі. Зазначив, що договір про поставку №2109-03 від 21.09.2018, умовами якого обґрунтовано позовні вимоги, відповідачем не підписано. Відповідно до відомостей, що містяться в ЄДРПОУ, єдиним повноважним представником Товариства є його керівник, який не підписував указаний правочин, так само як і видаткові накладні та рахунки (додані до позову), складенні на його виконання. На думку відповідача, оскільки видаткові накладні містять підписи різних представників, які діяли на підставі різних довіреностей, що надавали їм право отримувати товар від імені Товариства за різними замовленнями, позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, а тому наявні достатні підстави для повернення позовної заяви без розгляду (п.4 частина 5 статті 174 ГПК України), або відмови в задоволенні позову за недоведеністю позивачем факту укладення сторонами договору №2109-03 від 21.09.2018.

28.08.2021, у межах установлених строків, позивач направив на електронну адресу суду відповідь на відзив, в якій, спростовуючи доводи відповідача, зазначав про наявність між сторонами домовленості щодо поставки товару на підставі вказаного Договору, що підтверджується видатковими накладними, складеними в двосторонньому порядку та які містять посилання на даний правочин, так само як товарно-транспортні накладні, на підставі яких мало місце перевезення цього товару. Звертав увагу, що відповідач, проводячи частковий розрахунок за поставлений товар на підставі видаткових накладних (доданих до позовної заяви), посилався саме на Договір №2109-03 від 21.09.2018, про що свідчать платіжні доручення (копії яких додано до позову) в графі «призначення платежу». Крім того, сторонами в 2019 році проводилась звірка взаєморозрахунків шляхом складання відповідного акту (копія якого додана до позову), що містить підпис керівника ТОВ «Ніжинський дослідно-механічний завод», посвідчений печаткою Товариства, при цьому, будь-яких інших договорів сторони не укладали.

30.08.2021, у підготовче засідання прибув повноважний представник позивача, за поясненнями якого, заявлений до стягнення борг виник у відповідача на підставі видаткових накладних №42 від 22.01.2020 (частково оплачена за платіжним дорученням №836 від 30.12.2020) та №85 від 31.01.2020, що складені сторонами на виконання умов Договору №2109-03 від 21.09.2018.

Відповідач у підготовче засідання повторно не прибув, явку повноважного представника не забезпечив, натомість клопотав відкласти його проведення, з огляду на намір скористатись правом на подання письмових заперечень на відповідь на відзив, у поряду статей 167, 184 ГПК України, в строк установлений судом (7 календарних днів, з дня отримання відповіді на відзив - 28.08.2021).

Судом відхилено клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання в справі як невмотивоване. За висновком суду, призначення справи до розгляду по суті, не позбавляє відповідача права в установлений строк (по 06.09.2021) подати до суду письмові заперечення на відповідь на відзив; інших підстав для відкладення підготовчого засідання в справі відповідачем не наведено.

Керуючись приписами п.3 частини 2 статті 185 ГПК України, суд, за результатами підготовчого засідання постановив закрити підготовче засідання та призначити розгляд справи по суті на 13.09.2021, про що відповідач повідомлений за офіційною електронною адресою його повноважного представника.

Суд констатує, що відповідач правом на подання письмових заперечень на відповідь на відзив, у порядку статей 167, 184 ГПК України, в установлений строк не скористався.

13.09.2021, у судове засідання прибув повноважний представник відповідача; позивач до суду не прибув, повноважного представника не направив, про дату, час та місце слухання справи по суті повідомлений належним чином.

Натомість, на електронну адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності його повноважного представника; позовні вимоги підтримав у повному обсязі. За відсутності мотивованих заперечень представника відповідача, судом задоволено клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника.

13.09.2021, судом розпочато розгляд справи по суті та заслухано повноважного представника відповідача, який проти заявленого позову заперечував, посилаючись на обставини, вказані ним у відзиві.

Суд, з огляду на заперечення відповідача, вважає за доцільне зазначити, що відповідність даної позовної заяви приписам статей 162, 173 ГПК України, в тому числі щодо дотримання позивачем правил об`єднання позовних вимог, судом перевірено на стадії відкриття провадження в справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши повноважного представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За статтею 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. За частиною 1 вказаної статті до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У силу вимог статті 205 ЦК України правочин може вчиняється усно або в письмовій (електронній) формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 цієї статті встановлено, що правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований в кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У силу частини 1 статті 639 цього Кодексу, договір може бути укладений в будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1 та 2 статті 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За частинами 1, 3 статті 641 та частинами 1, 2 статті 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною в разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане в пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Господарський договір укладається в порядку, встановленому ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (стаття 181 ГК України).

Матеріалами справи підтверджується фактичне виконання сторонами умов договору поставки №2109-03 від 21.09.2018, зокрема, в двосторонньому порядку ними складено видаткові накладні: №975 від 18.11.2019, №993 від 21.11.2019, №1075 від 16.12.2019, №1072 від 18.12.2019, №1091 від 24.12.2019, №42 від 22.01.2020, №85 від 31.01.2020, та товарно-транспортні накладні: №Р975 від 18.11.2019, №Р993 від 21.11.2019, №Р1072 від 18.12.2019, №Р85 від 31.01.2020, товар за якими отримано відповідачем на підставі довіреностей: №115 від 18.11.2019, №116 від 21.11.2019, №138 від 12.12.2019, №137 від 18.12.2019, №142 від 23.12.2019 та №5 від 21.01.2020.

При цьому, як установлено судом, перелічені документи первинно-бухгалтерського обліку (видаткові накладні) складено саме на виконання умов договору поставки №2109-03 від 21.09.2018, про що вказано в цих документах.

Відповідач за платіжними дорученнями: №1399 від 08.11.2019, №1416 від 13.11.2019, №1427 від 15.11.2019, №1432 від 18.11.2019, №1451 від 19.11.2019, №1467 від 21.11.2019, №1472 від 22.11.2019, №1500 від 02.12.2019, №1522 від 05.12.2019, №1537 від 10.12.2019, №1555 від 11.12.2019, №1561 від 12.12.2019, №1577 від 18.12.2019, №1606 від 24.12.2019, №1630 від 26.12.2019, №11 від 09.01.2020, №52 від 17.01.2020, №61 від 20.01.2020, №68 від 21.01.2020, №78 від 28.01.2020, №108 від 30.01.2020 та №114 від 04.02.2020, перераховуючи позивачу кошти, зазначав як підставу платежів: Договір №2109-03 від 21.09.2018.

Таким чином, беручи до уваги, що сторонами вчинено фактичні дії з виконання умов договору поставки №2109-03 від 21.09.2018, суд дійшов висновку про його укладення.

При цьому, відповідачем, на підставі належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76, 77 ГПК України, не доведено укладення сторонами Договору поставки №2109-03 від 21.09.2018, у будь-якій іншій редакції, відмінній від тієї, що додана позивачем до матеріалів справи; так само ним не доведено наявність між сторонами будь-яких інших договорів.

За умовами договору поставки №2109-03 від 21.09.2018 (пункти 1.1., 1.2.), ТОВ «ТК «Вестпром» (Постачальник) зобов`язався поставити ТОВ «Ніжинський дослідно-механічний завод» (Покупцю) металопродукцію - найменування, асортимент якої визначено в Специфікації або видаткових накладних, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар у строки та на умовах, визначених у Договорі. Найменування товару, асортимент, якість, кількість, ціна одиниці і загальна ціна товару, місце поставки, порядок і строки оплати товару, а також умови і терміни поставки товару встановлюється сторонами в Договорі, видаткових накладних або Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору.

За пунктами 2.1.-2.4., 2.9., 2.10. Договору поставка товару здійснюється по домовленості сторін (умови встановлюються за згодою сторін відповідно до вимог Міжнародних правил про тлумачення термінів ІНКОТЕРМС - 2010 згідно з частиною 4 статті 265 ГК України). У разі складання Специфікації умови поставки вказуються в ній.

Покупець зобов`язаний оплатити повну вартість товару на умовах та в передбачений даним Договором спосіб згідно з виставленим Постачальником рахунком.

Адресою місця поставки є: м. Дніпро. Сторони досягли згоди, що місце поставки може бути змінено Постачальником, про що він повідомляє Покупця будь-яким зручним способом.

Право власності на товар, а також усі ризики та витрати, пов`язані з товаром переходять до Покупця в момент поставки (передачі) товару Покупцю або транспортній організації (перевізнику Покупця), що підтверджується: при перевезенні залізничним транспортом - датою на штемпелі станції відправлення в залізничній накладній; при перевезенні автомобільним транспортом - датою підписання видаткової накладної.

Постачальник зобов`язаний надати Покупцю при кожній поставці товару наступні документи: рахунок-фактуру, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, податкову накладну в електронному вигляді за вимогою Покупця, копію сертифікату якості. Покупець зобов`язаний надати Постачальнику при кожній поставці товару наступні документи: оригінал довіреності, якою Покупець уповноважує визначену в довіреності особу на отримання товару в постачальника.

Моментом поставки вважається дата передачі товару Покупцю, зазначена в видатковій накладній.

Відповідно до пунктів 5.1. - 5.3. Договору ціна товару за одиницю і по позиціях приймається на умовах поставки, викладених у видаткових накладних або Специфікації. Загальні ціна Договору формується на основі фактично переданого товару, зазначеного в видаткових накладних або Специфікаціях. У ціни товару можуть бути включені витрати Постачальника з завантаження-розвантаження на транспортний засіб і з порізки товару, за попереднім погодженням з Покупцем.

Сторони, виходячи з умов пунктів 6.1.-6.3. Договору, погодили, що оплата товару здійснюється в безготівковій формі на підставі виставленого Постачальником рахунку, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, вказаний в цьому Договорі. Датою оплати товару є дата надходження коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. У платіжному дорученні обов`язково зазначаються в призначенні платежу: номер і дата Договору та номер рахунку, за яким здійснювалась оплата.

Покупець здійснює оплату товару в розмірі 100% попередньої оплати протягом трьох банківських днів з моменту виставлення рахунку, додаткові умови обумовлюються в Специфікації.

За пунктом 6.4. Договору Постачальник має право поставити товар (провести відвантаження товару) без отримання попередньої оплати, при цьому, Покупець зобов`язаний здійснити оплату товару протягом трьох банківських днів з моменту переходу права власності на товар.

Сторони в пункті 6.7. Договору також погодили, що якщо Покупець не виконав зобов`язання оплати за фактично поставлений товар та/або за оплату передбачених Договором санкцій, Постачальник має право зарахувати отримані в подальшому від Покупця кошти в рахунок погашення заборгованості та сплати застосованих до нього штрафних санкцій, незалежно від призначення платежу, зазначеного в платіжному дорученні.

Договір укладено на термін до 31.12.2018, він набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими особами. У випадку, якщо жодна із сторін письмово не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 20 днів до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим ще на один рік. Дана умова діє на кожний наступний календарний рік. У будь-якому випадку Договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за ним (пункти 9.1., 9.2.).

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані §1 Глави 54 ЦК України. Договір №2109-03 від 21.09.2018 діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Предметом позову в даній справі є стягнення вартості товару, поставленого за Договором; та похідні вимоги про стягнення неустойки (пені), трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобов`язань.

Тобто до обставин, що входять до предмету доказування в даній справі належить наявність між сторонами договірних правовідносин; факт поставки товару та порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати за отриманий ним товар; наявність підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності як стягнення неустойки, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору:

- на підставі видаткової накладної №42 від 22.01.2020 Постачальником поставлено, а Покупцем в особі начальника ВМТЗ Ланко В.І., діючого на підставі довіреності №5 від 21.01.2020, отримано товар вартістю 108000,01грн;

- на підставі видаткової накладної №85 від 31.01.2020 та товарно-транспортної накладної №Р85 від 31.01.2021 Постачальником поставлено, а Покупцем в особі начальника ВТМЗ Ланко В.І., отримано товар вартістю 260129,90грн.

Перелічені документи первинного бухгалтерського обліку складено сторонами в двосторонньому порядку. Довіреність на отримання товару №5 від 21.01.2020 та товарно-транспортна видаткова накладна №Р85 від 31.01.2021 засвідчені печаткою ТОВ «Ніжинський дослідно-механічний завод».

Податкові зобов`язання за указаними видатковими накладними задекларовані позивачем у спірному періоді, про що свідчать належним чином засвідчені копії податкових накладних, з відміткою про їх реєстрацію в ЄРПН.

Відповідач факт поставки товару за переліченими видатковими накладними не заперечував.

За змістом частин 1 та 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За доводами позивача, відповідач порушив умови Договору, оскільки в установлений строк за отриманий товар у повному обсязі не розрахувався. Позивачем відповідно до умов п.6.7. Договору в рахунок вартості товару, поставленого за видатковою накладною №42 від 22.01.2020, зараховано кошти в сумі 83209,69грн, що сплачені відповідачем за платіжним дорученням №836 від 30.12.2020.

Спроба позивача врегулювати спір у досудовому порядку (претензія №799 від 24.11.2020, що отримана відповідачем 27.11.2020) виявилась безрезультатною.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Виходячи з погоджених сторонами умов у пунктах 2.4., 2.10. та 6.4. Договору, відповідач мав розрахуватись за товар, поставлений за видатковою накладною №42 від 22.01.2020, у строк по 27.01.2020 (оплату прострочено з 28.01.2020); за товар, поставлений за видатковою накладною №85 від 31.01.2020, у строк по 05.02.2020 (оплату прострочено з 06.02.2020).

За висновком суду, матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасного розрахунку за отриманий товар в установлений Договором строк. На момент винесення рішення в справі відповідач належних доказів оплати наявного боргу в сумі 284920,22грн (108000,01грн +260129,90грн - 83209,69грн) до суду не надав.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань по своєчасному розрахунку за поставлений товар, суд, дослідивши матеріали справи, вирішив задовольнив позов у частині основного боргу в повному обсязі в сумі 284920,22грн.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом (частина 2 статті 612 ЦК України).

Частина 1 статті 216 ГК України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

За статтею 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції в вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому, стаття 3 вказаного Закону визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2. Договору сторони погодили, що за порушення умов та строків оплати товару, передбачених умовами Договору, Покупець за кожний день прострочення грошового зобов`язання має сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу. В разі якщо прострочення триває понад тридцять календарних днів, з тридцять першого дня Покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі двадцяти відсотків від суми заборгованості. За кожний наступний день прострочення, починаючи з тридцять першого дня, Покупець сплачує пеню з розрахунку один відсоток від суми заборгованості.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись п.7.2. Договору та частиною 2 статті 625 ЦК України позивач заявив до стягнення пеню в сумі 16369,26грн, розраховану в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 07.12.2020 по 19.05.2021, три відсотка річних у сумі 1908,5грн за аналогічний період та 14214,08грн інфляційних втрат за період з грудня 2020 року по травень 2021 року.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань по оплаті поставленого товару, провівши перерахунок заявленої до стягнення суми пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, беручи до уваги встановлений період прострочення виконання грошових зобов`язань, з урахуванням умов погоджених Договором (п.6.4.), суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат у межах заявлених вимог у сумах 1908,50грн та 14214,08грн відповідно до заявлених періодів стягнення.

Судом відмовлено в частині стягнення пені в сумі 16369,26грн за безпідставністю нарахування, враховуючи що за частиною 6 статті 232 ГК України в позивача, в період з 07.12.2020 по 19.05.2021, відсутнє право на нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені) за порушення грошових зобов`язань за Договором.

Строк визначений частиною 6 статті 232 ГК України є присікальним, тобто після закінчення шестимісячного строку, від дня коли зобов`язання мало бути виконано (за видатковою накладною №42 від 22.01.2020 - у період з 28.01.2020 по 28.07.2020 та за видатковою накладною №85 від 31.01.2020 - у період з 06.02.2020 по 06.08.2020), право на нарахування та стягнення неустойки (пені) за порушення грошових зобов`язань припиняється, крім випадків якщо сторонами в договорі погоджено відмінний порядок від того, що встановлений частиною 6 статті 232 ГК України.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними ніж докази, надані на її спростування.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що відповідач, в порушення статей 525, 526 ЦК України та статті 193 ГК України, договірні зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно не розрахувався, вимоги позивача не спростував, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині основного боргу в сумі 284920,22грн, в частині трьох відсотків річних у сумі 1908,50грн за період з 07.12.2020 по 19.05.2021 та в частині інфляційних втрат у сумі 14214,08грн за період з грудня 2020 року по травень 2021 року.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (п.5 частини 1 статті 237 ГПК України).

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.

Згідно зі статтею 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (1);

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (2).

Отже, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 частини 2 статті 126 ГПК України).

Аналогічний за змістом правовий висновок наведений в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду в складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

За статтею 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), що подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За приписами частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами 3 - 6 статті 126 ГПК України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

Виходячи з аналізу вказаних статей для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати критерії складності справи, обсяг наданих адвокатом послуг, кваліфікації і досвіду адвоката, ціну позову, керуватися принципами розумності та справедливості.

У позовній заяві позивач визначив витрати на професійну правову допомогу в розмірі 14400грн. На підтвердження заявленого розміру витрат надав до матеріалів справи належним чином засвідчені копії договору про надання правової допомоги №1503/1 від 15.03.2021 та додаткової угоди №1 від 07.05.2021 до нього; оригінал ордеру на надання правничої (правової допомоги) серії АЕ №1071661, виданого 02.06.2021; копії свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №3138, виданого 05.09.2016; довіреності б/н від 07.05.2021 та копію платіжного доручення №6116 від 07.05.2021 на суму 14400грн.

Як вбачається з умов договору про надання правової допомоги №1503-1 від 15.03.2021 та додаткової угоди №1 до нього, що укладені між Адвокатським бюро «Бейгул та партнери» та ТОВ «ТК «Вестпром» (клієнт), сторони погодили (п.1 додаткової угоди №1) вартість послуг адвоката за підготовку матеріалів для звернення до суду з позовом до ТОВ «Ніжинський дослідно-механічний завод», а також супроводження справи в Господарському суді Чернігівської області становить 14400грн та сплачується одноразово.

Тобто, гонорар адвоката відповідно до умов договору №1503-1 від 15.03.2021 та додаткової угоди №1 до нього, за представництво інтересів клієнта в суді за його позовом до ТОВ «Ніжинський дослідно-механічний завод», сторони визначили в фіксованому розмірі.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 дійшов висновку, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору в фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним, відтак відсутня необхідність для подачі до суду додатково детального опису цих робіт.

Матеріалами справи підтверджується факт надання Адвокатським бюро "Бейгул та партнери" на підставі договору №1503-1 від 15.03.2021 ТОВ «ТК «Вестпром» професійної правничої допомоги в межах судового розгляду справи №927/712/21, що повністю оплачені позивачем за платіжним дорученням №6116 від 07.05.2021.

Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15ц (пункт 21) вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Тобто, судові витрати на професійну правничу допомогу повинні бути фактичними, неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

За статтею 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

Суд, беручи до уваги ступінь складності справи (один епізод спірних правовідносин, що не потребував значних витрат часу на вивчення доказів та судової практики), характер та обсяг наданих адвокатом послуг (зокрема складання позовної заяви та участь представника в одному судовому засіданні 30.08.2021), виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, керуючись частиною 4 статті 129 ГПК України, вирішив покласти на відповідача відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6828,48грн, що документально обґрунтовані.

Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до 1 статті 129 ГПК України, за рахунок відповідача позивачу мають бути відшкодовані судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4515,64грн, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 165, 166, 184, 195, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Вестпром» (49000, м. Дніпро, вул. Ламана, буд. 17, кімн. 510, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжинський дослідно-механічний завод» (16600, Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Носівський шлях, буд. 56, ) про стягнення 317412,06грн, задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжинський дослідно-механічний завод» (16600, Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Носівський шлях, буд. 56, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Вестпром» (49000, м. Дніпро, вул. Ламана, буд. 17, кімн. 510, ) 284920,22грн основного боргу, 1908,50грн трьох відсотків річних, 14214,08грн інфляційних втрат, 4515,64грн судового збору та 6828,48грн витрат на професійну правову допомогу.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 20.09.2021

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко