ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 року м.Дніпро Справа № Б29/59/04 (904/134/21)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Орєшкіної Е.В.,

при секретарі судового засідання: Колесник Д.А.

за участю представників сторін:

від ОСОБА_1 : Науменко Світлана Борисівна, ордер серії ДП №1896/045 від 17.02.2021 р., адвокат;

від апелянта: Целік Віктор Віталійович, довіреність №б/н від 13.05.2020 р., адвокат;

від ОСОБА_2 : Кайнога Євген Валерійович, договір про надання правової допомоги №б/н від 19.05.2021 р., адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Наукова-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2021 року (повний текст рішення складено 21.05.2021 року) у справі № Б29/59/04(904/134/21) (суддя Примак С.А.)

за позовом Державного підприємства "Наукова-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України (с. Горького, Дніпропетровський район, Дніпропетровської області)

до ОСОБА_1 (с. Горького, Дніпропетровський район, Дніпропетровської області)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Фізична особа підприємець Баєва Світлана Борисівна

про стягнення заборгованості у розмірі 2 087 873,62 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2021 року у справі №Б29/59/04(904/134/21) відмовлено у задоволенні позовної заяви Державного підприємства "Наукова-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Фізична особа підприємець Баєва Світлана Борисівна, про стягнення заборгованості за договорами оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності.

Рішення обґрунтовано недоведеністю позову.

Суд зазначив, що відповідач на спростування доводів позивача про те, що після закінчення договорів оренди спірного нерухомого майна не повернув об`єкти оренди позивачу, надав докази направлення листа від 25.05.2011 року про направлення уповноваженого представника для здійснення прийому-передачі приміщень магазинів та підписання актів приймання-передачі від 01.06.2011року до договорів оренди №02-09-ор, №03-09-ор, №04-09-ор від 01.01.2009 року.

Також суд зазначив, що відповідач підтвердив належними доказами, що після ухвалення рішень по справах №5005/1955/2011 від 19.04.2011 року, № 5005/1981/2011 від 09.03.2011 року та № 5005/2122/2011 від 12.04.2011 року, сторони досягли згоди про продовження дії відповідних договорів, про що свідчать регулярні платежі з орендної плати за період з січня 2011 року до листопада 2015 року. Даний факт позивач не заперечив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Наукова-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає на невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку доказів по справі та прийняття до уваги неналежних та недопустимих доказів.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в період дії спірних договорів оренди відповідач мав заборгованість зі сплати орендних платежів і ті суми, які він сплачував орендодавцю після закінчення дії договорів оренди спрямовувались на погашення заборгованості., а сума 109 640,90 грн. сплачена відповідачем у якості неустойки.

На думку апелянта суд неналежним чином дослідив дані обставини.

Також скаржник спростовує доводи суду про відсутність підстав для стягнення неустойки за договорами оренди і вважає що суд при цьому порушив вимоги ст.ст.785 ЦК України та 236 ГПК України.

Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2021 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства "Наукова-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України заборгованість за договорами оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.01.2009 року №02-09-ор, №03-09-ор у розмірі 2 087 873, 62 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача спростовує доводи скаржника. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення без змін.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фізичної особи підприємця Баєвої Світлани Борисівни надав письмові пояснення щодо доводів апелянта.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, ліквідатором Державного підприємства "Наукова-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України Чикильдіним О.М. заявлено вимогу до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.01.2009 року №02-09-ор, №03-09-ор, №04-09-ор у розмірі 2 087 873, 62 грн.

Фактично за змістом позову позивач просив вказану суму стягнути як неустойку в розмірі подвійної плати за користування річчю відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З матеріалів справи вбачається і сторонами не оспорюється, що між Державни підприємством "Наукова-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України та ОСОБА_1 01.01.2009 року було укладено три договори оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, а саме:

- договір №02-09-ор, об`єкт оренди - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (199,1 кв.м.);

- договір №03-09-ор, об`єкт оренди -нежитлове приміщення за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Горького, вул. Леніна, 2а (113,4 кв. м);

- договір №04-09-ор, об`єкт оренди - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (194,7 кв.м). (том 1 а.с.7-15).

Встановлено, що зміст розділу другого кожного договору аналогічний об`єкт оренди відповідно до п.2.4, п.2.5 у разі припинення договору повертається орендодавцю за актом приймання-передачі, обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні по договору.

Встановлено матеріалами справи, що між орендарем та орендодавцем існували судові спори щодо розірвання вказаних вище договорів оренди та повернення орендованого майна.

З інформації, перевіреної судом апеляційної інстанції в Єдиному державному реєстрі судових рішень, встановлено наступне:

За змістом рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2011 року у справі №5005/1955/2011 договір №02-09-ор від 01.01.2009 року оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, був автоматично пролонгований до 31.12.2010 року на підставі п. 11.3. договору. 22.01.2011 року позивач направив на адресу відповідача лист вих. № 39 від 21.01.2011 року, у якому, посилаючись на п.11.3 договору оренди № 02-09-ор від 01.01.2009 року, повідомив про його припинення у зв`язку із закінченням строку дії та запропонував у строк до 26.01.2011 року повернути приміщення магазину орендодавцю НВД АФ "Наукова". Але відповідач орендоване майно не повернув, відповідний акт приймання - передачі майна не підписав".

05.07.2011 року постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду, яка залишена без змін 29.09.2011 року відповідно до постанови Вищого господарського суду України, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Баєва Леоніда Олександровича задоволено частково. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2011 року у справі № 5005/1955/2011 змінено.

Викладено резолютивну частину в наступній редакції: "Здійснити заміну позивача Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова", у зв`язку з реорганізацією на правонаступника Державне підприємство "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України".

Позов задовольнити частково. Зобов`язати суб`єкта підприємницької діяльності фізичну особу Баєва Леоніда Олександровича звільнити належне Державному підприємству "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" нерухоме майно - нежитлове приміщення магазину, площею 199,1 кв. м, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с.Пашенна Балка,вул.Радянська,4.

В решті позовних вимог провадження у справі припинити".

В постанові апеляційного суду зазначено: "... договір № 04-09-ор від 01.01.2009р. припинив свою дію у звязку із закінченням строку його дії 31.12.2010р.

21.01.2011р. та 26.01.2011р.уповноваженими представниками Позивача були складені акти приймання-передачі майна, але Відповідач для повернення майна в користування Позивача не з`явився, акт приймання-передачі майна не підписав, орендоване майно фактично не повернув (а.с.33,34).

Таким чином,суд дійшов вірноно висновку,що на момент винесення рішення суду, Відповідач безпідставно використовує майно Позивача, який є державним підприємством.

Стаття 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлює, що у разі закінчення строку дії договору оренди окремого індивідуально визначеного майна зобов`язаний повернути це майно відповідному підприємству.

Відповідач доказів про добровільну передачу Позивачу зазначеного майна під час розгляду цієї справи суду не надав. Таким чином, позовні вимоги Позивача про зобовязання Відповідача звільнити зазначене орендоване майно обгрунтовано задоволені судом першої інстанції і в цій частині рішення суду не підлягає зміні чи скасуванню.

Що стосується вимог Позивача про визнання вказаного договору оренди розірваним з 26.01.2011 року, то в цій частині провадження у справі слід припинити, на підставі п. 1 ч.1 ст. 80 ГПК України, так як підстав для розірвання вказаного договору оренди на час вирішення спору судом немає, оскільки цей договір закінчив свою дію 31.12.2010р., тобто до звернення Позивача із цим позовом до суду. За вказаних обставин,в цій частині рішення суду першої інстанції необхідно змінити,так як висновки суду в цій частині позовних вимог,не відповідають дійсним обставинам справи...".

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2011 року у справі №5005/2122/2011 було встановлено підстави для зобов`язання Фізичної особи-підприємця Баєва Леоніда Олександровича повернути об`єкт оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, який передано йому відповідно до договору №03-09-ор від 01.01.2009 року і який знаходиться за адресою: Дніпропетровський район, с. Шевченко, вул. Шкільна,10.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2011року у справі №5005/1981/2011 встановлено, що договір № 04-09-ор від 01.01.2009 року припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку його дії 31.12.2010 року. 21.01.2011 року орендодавець повторно направив на адресу відповідача за вих. № 38, лист щодо своєї незгоди на пролонгацію договору оренди майна № 04-09-ор від 01.01.2009 року відповідно до умов п. 11.3. цього договору, встановив строк повернення майна - до 26.01.2011 року.

Нормами ч. 4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, є доведеним і в даній справі не потребує повторного доведення, що

орендар за договорами оренди від 01.01.2009 року №02-09-ор, №03-09-ор, №04-09-ор Фізична особа-підприємець Баєв Л.О. на час закінчення дії договорів об`єкти оренди не повернув і в судовому порядку орендодавець, якого у даному спорі представляє ліквідатор, змушений був зобов`язувати відповідача вчинити дії по звільненню орендованих приміщень.

У досліджуваній справі слід виходити з того, що предметом спору є стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1 ст.763 Цивільного кодексу України).

Якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст.764 Цивільного кодексу України).

Обов`язки наймача у разі припинення договору найму унормовано ст. 785 Цивільного кодексу України.

За змістом вказаної норми права у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Вирішуючи спір, суд не врахував, що умови вказаних договорів оренди прямо передбачали, що саме орендар має вжити активні дії для повернення орендованого майна по закінченні дії кожного договору, а також щодо складання на підтвердження такого факту відповідних актів приймання-передачі майна.

Суд констатував у рішенні, що:

- Державне підприємство "Наукова-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України зазначає, що лише 25.05.2020 року за допомогою правоохоронних органів повернуло у своє користування об`єкти оренди;

- щодо вказаних обставин позивач надав суду лист Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області №63/60-8654/1526 від 11.06.2020 року про звернення на спецлінію 102 щодо забезпечення охорони громадського порядку по факту незаконного займання з боку невідомих осіб вказаних приміщень;

- позивачем не надано до суду жодного доказу, що приміщення по вул. Леніна, 2а, с. Горького, вул. Шкільна, б. 10, с. Шевченко та вул. Радянська, б. 4, м. Пашена Балка були вилучені саме у ОСОБА_1 та що саме він знаходився у вказаних приміщеннях у період з грудня 2015 року по травень 2020 року.

Між тим, належну оцінку таким доводам позивача суд не надав і саме з огляду на положення ст.785 Цивільного кодексу України не встановив, чи виконав належним чином відповідач у даній справі передбачені договорами оренди №02-09-ор, №03-09-ор, №04-09-ор від 01.01.2009 року та вимогами згаданих вище норм цивільного законодавства вимоги щодо належного виконання свого зобов`язання з повернення орендованих приміщень.

Саме наявність чи відсутність таких доказів є підставою для висновку про обґрунтованість заявленого позову.

Посилання суду що відповідач на спростування доводів позивача про те, що після закінчення договорів оренди спірного нерухомого майна не повернув об`єкти оренди позивачу, надав докази направлення листа від 25.05.2011 року про направлення уповноваженого представника для здійснення прийому-передачі приміщень магазинів та підписання актів приймання-передачі від 01.06.2011 до договорів оренди №02-09-ор, №03-09-ор, №04-09-ор від 01.01.2009 року не є підставою для висновку про виконання орендарем обов`язку, а лише підтверджує його наміри.

Щодо вказаного доказу, який знаходиться у томі першому на аркуші справи 132 колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на його наступне:

Згідно ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Як пояснила представник відповідача, вказаний лист та докази його відправлення позивачу отримано ним за адвокатським запитом у іншого адвоката, який представляв інтереси ФОП Баєва Л.О. при розгляді спорів у справах №5005/1955/2011, №5005/2122/2011 та №5005/1981/2011.

Колегія суддів критично ставиться до можливості збереження таких доказів з 2011 року дотепер у особи, яка не є представником Баєва Л.О..

Крім того, належним у даному спорі може бути єдиний доказ акти приймання-передачі орендованого майна за згаданими вище договорами, які не надані відповідачем.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Отже, підстави для висновку про право позивача вимагати у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі, є обгрунтованими.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Між тим, колегією суддів встановлено, що відповідачем заявлено у відзиві на позовну заяву про застосування позовної давності (том 1 а.с.63-66).

Відповідно до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 названого Кодексу позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Визначаючи початок перебігу позовної давності, колегія суддів зазначає на безпідставність доводів скаржника про те, що його слід обраховувати відповідно до ст.786 Цивільного кодексу України- з моменту повернення речі наймачем.

У даній справі встановлено, що докази повернення обєктів оренди відсутні. Саме з наступного дня з дня закінчення дії договорів оренди (31.12.2010 року) право орендодавця порушено.

У відповіді на відзив на позовну заяву та під час розгляду апеляційної скарги апелянт стверджував, що ліквідатор Державного підприємства "Наукова-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України дізнався про порушення права боржника під час проведення ліквідаційної процедури 25.05.2020 року, а до цього часу вважав, що орендоване майно Баєвим Л.О. повернуто (том 1 а.с.79).

Такі доводи безпідставні, необґрунтовані і відхиляються колегією суддів.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів зазначає, що для правильного застосування ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Виходячи з вимог ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

У даній справі суд першої інстанції не встановив порушення прав позивача. Такі висновки суду помилкові, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено протилежне. За наведеного з мотивами відмови в задоволенні позову колегія суддів не погоджується. По суті спір вирішено вірно і вірно в задоволенні позову відмовлено.

Враховуючи наведене, оскаржуване судове рішення слід змінити в його мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Наукова-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України слід задовольнити частково.

Щодо судових витрат за розгляд апеляційної скарги- вони покладаються на апелянта відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 280, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Наукова-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України на рішення господарського суду Дніпропетровської області задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2021 року у справі № Б29/59/04(904/134/21), виклавши її в редакції даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст складено 17.09.2021 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Е.В. Орєшкіна