ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2649/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФ-ТРАНС ЛОГІСТИК"
до Приватного підприємства "Компанія Талант"
про стягнення 34000,00 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВФ-ТРАНС ЛОГІСТІК" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Компанія Талант" про стягнення заборгованості за договором про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень автомобільним транспортом у міжміському сполученні № 08/04/2021 від 08.04.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.07.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано заявнику строк на усунення недоліків позовної заяви - дев`ять днів з дня вручення даної ухвали суду.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 16.07.2021 року представник позивача надав заяву про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 16646).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи було вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, наданими сторонами.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачу було встановлено строк для подачі відзиву на позову та строк для подання заперечень на відповідь на відзив.

Позивачу було встановлено строк для подачі відповіді на відзив відповідача.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом було направлено на юридичні адреси позивача та відповідача копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано 21.07.2021 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано 22.07.2021 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд даної справи.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 06.08.2021 року представник відповідача надав відзив (вх. № 18395), в якому проти позову заперечує, посилаючись на те, що саме позивачем було порушено строки подання автомобіля на завантаження та пропущено строки доставки вантажу. Також відповідач вказує на те, що останнім було здійснено оплату у розмірі 20000,00 грн., на підтвердження чого надано платіжне доручення № 3009 від 08.07.2021 року. Крім того відповідач зазначає, що у зв`язку з порушенням позивачем строків завантаження вантажу, останній має сплатити штраф, який за розрахунком відповідача складає 5400,00 грн. та останнім було направлено позивачу заяву про зарахування зустрічних позовних вимог щодо зарахування 6000,00 грн. залишку боргу.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 16.08.2021 року представник позивача надав відповідь на відзив (вх. № 19107), в якій зазначає про вільне тлумачення відповідачем умов договору, а саме щодо порушення позивачем строків подачі автомобіля до завантаження. Щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, позивач вказує, що доставка вантажу до місця призначення відбулась 23.04.2021 року із дев`ятиденною затримкою, тобто відклик складання заяви на компенсацію почався 24.04.2021 року, у зв`язку з чим відповідну письмову заяву відповідач мав зробити до 14.05.2021 включно. Проте, як зазначає позивач, перша письмова вимога від відповідача про сплату штрафу за прострочення у доставці вантажу була у відповіді на претензію від 07.06.2021 року, тобто із запізненням на 24 доби.

Згідно ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне.

08.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВФ-Транс-Логістик" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Талант" (відповідач) було укладено договір № 08/04/2021 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та міжміському сполученні від 08.04.2021 року.

Згідно пункту 1.1. Договору, Експедитор діючи від свого імені та за рахунок замовника у межах даного договору організує виконання транспортно-експедиторських послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні шляхом залучення найманого вантажного транспорту, керуючись законом України Про транспортне-експедиторську діяльність, Про автомобільний транспорт, Цивільним та Господарським кодексом України , Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів дорогами (КДПВ), Женева, 19.05.1956 р. та протоколом до неї від 05 .07.1978р., Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом України та вантажів нормативними актами, що регулюють правові відносини в галузі перевезень вантажів в межах України та в міжнародному сполученні і угод в галузі міжнародних перевезень.

08.04.2021 року сторонами було підписано заявку № 0804/2021/UARU/MOS, якою було передбачено перевезення за маршрутом м. Ступіно, RU - Харків, UA, вантаж - папір на палетах, вагою 21 тона, договірна вартість перевезення й умови оплати: договірна 26000,00 грн. за авто через 4-5 днів після вивантаження, дата доставки - 3-5 днів з дати завантаження.

Також вищезазначеною заявкою було передбачено виділення автомобіля на 09.04.2021 року.

Як вбачається із міжнародної транспортної накладної CRM A № 523947, відповідно до якої вантаж було завантажено 10.04.2021 року.

13.04.2021 року, автомобіль прибув до Харківської митниці ДФС, про що в графі 19 CRM A № 523947 є відповідна відмітка.

В той час, як зазначає позивач, саме з вини відповідача, який не врахував ризики, що пов`язані з прийняттям Постанови КМУ від 1 квітня 2021 року № 269 "Про внесення змін до переліку товарів, заборонених до ввезення на митну територію України, що походять з Російської Федерації" розмитнення вантажу тривало до 23.04.2021 року, що призвело до вимушеного простою автомобіля на 10 діб.

Згідно п. 3.2.3 договору, відповідач зобов`язаний забезпечити своєчасне оформлення товарно-транспортних документів, необхідних для безперешкодного проходження митного, ветеринарного, карантинного, екологічного та іншого контролю і здачі вантажу вантажоодержувачу, а також нести витрати пов`язані з проходженням такого контролю. При затримці вантажу митними та іншими державними контролюючими органами заходи по розблокуванню і проходженню вантажу, що за твердженням позивача, належним чином не було виконано відповідачем та призвело до вимушеного простою транспортного засобу.

Відповідно до п. 6.3 договору, замовник оплачує експедитору нормативні простої транспортного засобу, що виникають з вини замовника на шляху слідування чи в місцях навантаження-вивантаження з розрахунку 500 грн. за кожну добу наднормативного простою, що почалося, при міжміських перевезеннях та 800,00 грн. за кожну добу при міжнародному перевезенні, якщо інше не буде обумовлено в наданій заявці.

Отже, з вищезазначених причин, як зазначає позивач, автомобіль останнього простояв 10 діб на території митниці та дата випуску авто з митниці зазначена 23.04.2021 року (графи 13, 19).

Позивач зазначає, що останнім 13.04.2021 року було передано відповідачу CRM A № 523947, а 20.05.2021 року відповідачем було отримано рахунок та акт здачі-приймання робіт № 78 від 23.04.2021 року на суму 26000,00 грн.

Враховуючи затримку автомобіля на митниці, позивач вказує, що 20.05.2021 року останнім було передано відповідачу рахунок та акт № 118 від 23.04.2021 року за оплату вимушеного простою на загальну суму 8000,00 грн.

21.05.2021 року позивачем було складено претензію, в якій останній вимагав погасити заборгованість за поставлений товар у розмірі 26000,00 грн. до 31.05.2021 року.

Відповідач в свою чергу, 07.06.2021 року направив позивачу лист вих. № 309/21, в якому зокрема зазначив, що саме через порушення позивачем строків подачі автомобіля 10.04.2021 року, замість 09.04.2021 року, відбулась затримка поставки товару, у зв`язку з чим відповідач вимагав від позивача сплати штрафних санкцій у розмірі 5400,00 грн.

Враховуючи те, що відповідачем не було здійснено оплату перевезення, здійсненого позивачем, останній звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача 26000,00 грн. та 8000,00 грн. за вимушений простій автомобілю на митниці.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що відповідачем було сплачено борг у розмірі 20000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 08.07.2021 року, крім того останній зазначає, що відповідна затримка на митниці відбулась саме через порушення позивачем дати подачі автомобіля на завантаження, у зв`язку з чим було нараховано до сплати позивачу штраф за порушення строків завантаження автомобіля у розмірі 5400,00 грн. та останнім було направлено позивачу заяву про зарахування зустрічних позовних вимог щодо зарахування 6000,00 грн. залишку боргу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно з ч.4 ст.306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

За приписами ч.1 ст.316 ГК, ст.929 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

В силу ст.932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

За порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до ст.934 ЦК України, глави 51 ЦК України, ст.14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» (далі - Закон 1955-IV).

Відповідно до ст.1 Закону 1955-І//;

транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору; перевізник - юридична або фізичка особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Згідно зі ст.908 ЦК України, ч.1 ст.307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

В матеріалах справи наявна міжнародна транспортна накладна CRM A № 523947, якою підтверджується здійснення позивачем перевезення товару та отримання його відповідачем, про що свідчить відповідна відмітка на накладній та печатка відповідача.

Крім того, в ході розгляду справи відповідачем було частково сплачено заборгованість за перевезення вантажу у розмірі 20000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3009 від 08.07.2021 року.

Щодо посилань відповідача на те, що в даному випадку, суд має відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 20000,00 грн., оскільки відповідна оплата мала місце до відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі штампу канцелярії суду, позов було подано позивачем 05.07.2021 року.

Ухвалою суду від 07.07.2021 року позов залишено без руху та 16.07.2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 174 ГПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Отже в даному випадку, враховуючи те, що позивачем вчасно усунув недоліки позовної заяви, позов вважається поданим 05.07.2021 року.

В той час, як оплату у розмірі 20000,00 грн. відповідачем було здійснено 08.07.2021 року, тобто після подачі позову до суду.

У відповідності до п. 2 ч. 1 статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи те, що оплату відповідачем заборгованості у розмірі 20000,00 грн. було здійснено після подачі позову до суду, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо залишку заборгованості у розмірі 6000,00 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем заявлено про необхідність зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 5400,00 грн., нарахованих останнім в якості штрафу за порушення строків подачі автомобіля.

Щодо посилань відповідача на зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 5400,00 грн. до залишку основного боргу у розмірі 6000,00 грн., суд зазначає наступне.

В обґрунтування необхідності зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідач посилається на те, що позивачем було порушено строки подачі автомобіля під завантаження та замість подання автомобіля 09.04.2021 року, як то визначено умовами заявки на перевезення вантажу, позивачем було подано автомобіль під завантаження 10.04.2021 року.

Таким чином, як вказує відповідач, автомобіль позивача із товаром прибув на митницю 13.04.2021 року, замість 12.04.2021 року, що й спричинило простій автомобіля.

Пунктом 6.2 договору сторони передбачили, що у разі порушення з вини експедитора строків подачі транспортного засобу до завантаження та, у зв`язку з цим, строків доставки вантажу, зазначених у заявці, експедитор зобов`язаний сплатити замовнику штраф за кожну добу затримки у розмірі 300,00 грн. за кожну добу при міжміських перевезеннях та 600,00 грн. за кожну добу при міжнародному перевезенні, якщо інше не обумовлено в наданій заявці, а також відшкодовує у повному обсязі завдані замовнику збитки у відповідності з діючим законодавством України.

Так, на підставі вищезазначеного пункту договору, відповідачем було нараховано позивачу штраф у розмірі 5400,00 грн., виходячи з того, що прострочення строків подачі автомобіля до завантаження сталося саме з вини позивача та за 9 днів прострочення позивач має сплатити відповідачу 5400,00 грн.

Вказану заяву про зарахування від 05.08.2021 року було надано відповідачем до суду разом із відзивом та доказами направлення позивачу.

Розглянувши заяву відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог, суд виходить із наступного.

Статтями 202, 203 Господарського кодексу України (ГК України) визначено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та другої статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

Згідно зі статтею 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно зі ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).

Зобов`язання з оплати заборгованості за договором може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених ст. 601 ЦК України, та за відсутності обставин, передбачених ст. 602 ЦК України, за наявності яких припинення зобов`язання зарахуванням не допускається.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними: кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим;

- бути однорідними: зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад: грошей; допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги;

- безспірність і дійсність вимог, які зараховуються, а саме: існування таких вимог на момент зарахування та відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17, від 15.08.2019 у справі №910/21683/17, від 11.09.2019 у справі №910/21566/17, від 25.09.2019 у справі №910/21645/17, від 05.11.2019 у справі №914/2326/18, від 01.10.2019 у справі №910/12968/17.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, відповідно, моментом припинення зобов`язання сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку (висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17).

Безспірність вимог, які зараховуються, полягає у відсутності між сторонами спору щодо змісту, умов виконання і розміру зобов`язань та є важливою умовою для зарахування вимог; наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із наведених умов виключає проведення зарахування у добровільному порядку (висновки, викладені в постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.08.2020 у справі №911/2560/19, від 11.06.2020 у справі №910/7804/19, від 26.05.2020 у справі №910/7807/19).

Дійсність вимог передбачає існування вимог в момент зарахування.

Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання.

Відтак, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, з них: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

З огляду на положення чинного законодавства зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

В той же час, однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме - відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи невідповідність будь-якій із наведених умов виключає можливість зарахування у добровільному порядку.

Таким чином для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 14.07.2020 по справі № 910/10471/19.

В свою чергу, у постанові Верхового Суду від 13 листопада 2019 року по справі № 910/16135/18 щодо зустрічних однорідних вимог зазначено наступне:

"На підставі викладеного, колегія суддів касаційного суду доходить висновку, що незважаючи на те, що формально зараховані, як зустрічні, можуть бути лише саме основні зобов`язання, проте, за аналогією вищевказаних ст.203 ГК, ст.601 ЦК та ч.11 ст.238 ГПК, задля досягнення тієї ж мети, на яку направлені вищевказані статті, та з урахуванням наведених засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, може мати місце зарахування і вимог про сплату штрафних санкцій та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у випадку, якщо у кожної із сторін наявне судове рішення, яке набрало законної сили, про стягнення таких вимог, оскільки в такому випадку будуть чітко зафіксовані розміри грошових сум, які сторони винні одна одній по таким вимогам, тобто, їх розмір носитиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання такими судовими рішеннями законної сили відповідно до п.9 ч.3 ст.129 та ч.1 ст.129-1 Конституції України такі судові рішення підлягатимуть обов`язковому виконанню.".

Тобто, в даному випадку, заявляючи до зарахування вимоги про стягнення штрафу до вимог позивача про стягнення основного боргу, відповідні вимоги про стягнення штрафу мають бути підтверджені судовим рішенням, яке набрало законної сили, про стягнення таких вимог, оскільки в такому випадку будуть чітко зафіксовані розміри грошових сум, які сторони винні одна одній по таким вимогам, тобто, їх розмір носитиме ясний та безспірний характер.

В той час, у даному випадку, позивачем, нарахований відповідачем штраф, не визнається, тобто відсутня обов`язкова складова для зарахування зустрічних однорідних вимог - їх безспірність.

Доказів стягнення з позивача штрафу у розмірі 5400,00 за порушення умов договору на перевезення, відповідачем до суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог, заявлених відповідачем у вигляді штрафу, оскільки докази безспірності вказаних вимог (як то наявність судового рішення про стягнення зазначеної суми штрафу та набрання вказаним рішенням законної сили) в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги те, що позивачем було здійснено перевезення вантажу на адресу відповідача та останній в свою чергу не надав доказів повної оплати за перевезення, вимоги про стягнення з відповідача 6000,00 грн. обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 8000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В даному випадку, умовами заявки № 0804/2021/UARU/MOS від 08.04.2021 року було визначено строк доставки товару протягом 3-5 днів з дати завантаження.

Як зазначає позивач, останнім було прийнято на завантаження товар 10.04.2021 року, про що свідчить відповідна відмітка в міжнародній ТТН та на митницю позивач прибув 13.04.2021 року, про що також зазначено у накладній.

Проте, у зв`язку з прийняттям Постанови КМУ від 1 квітня 2021 року № 269 "Про внесення змін до переліку товарів, заборонених до ввезення на митну територію України, що походять з Російської Федерації", яка набрала чинності 13.04.2021 року, розмитнення вантажу тривало до 23.04.2021 року, що призвело до вимушеного простою автомобіля на 10 діб.

Відповідно до п. 6.3 договору, замовник оплачує експедитору нормативні простої транспортного засобу, що виникають з вини замовника на шляху слідування чи в місцях навантаження-вивантаження з розрахунку 500 грн. за кожну добу наднормативного простою, що почалося, при міжміських перевезеннях та 800,00 грн. за кожну добу при міжнародному перевезенні, якщо інше не буде обумовлено в наданій заявці.

На підставі вищенаведеного пункту договору, позивачем було нараховано відповідачу штраф у розмірі 8000,00 грн. (800,00 грн. за кожну добу простою*10 діб).

В свою чергу, проаналізувавши п. 6.3 договору, суд зазначає, що для застосування такої міри відповідальності, як нарахування штрафу за простій автомобіля необхідною умовою є наявність вини замовника, тобто відповідача.

Відповідно до ч.4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених ч.4 ст.545 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Судом встановлено, що умовами заявки року не передбачено чіткого строку розвантаження в місці призначення, а сторонами узгоджувалися лише строки доставки товару.

Щодо посилань позивача на Постанову КМУ від 1 квітня 2021 року № 269 "Про внесення змін до переліку товарів, заборонених до ввезення на митну територію України, що походять з Російської Федерації", яка набрала чинності 13.04.2021 року, суд зазначає наступне.

Як вказує позивач, саме у зв`язку з тим, що відповідач не врахував прийняття зазначеної постанови, яка зокрема у переліку заборонених товарів містила товар, перевезення якого здійснював позивач, відбулась затримка автомобіля на митниці.

Проте суд зазначає, що Постанова КМУ № 269 "Про внесення змін до переліку товарів, заборонених до ввезення на митну територію України, що походять з Російської Федерації" була прийнята 01.04.2021 року, в той час, як заявку на перевезення вантажу підписано сторонами 08.04.2021 року, тобто вже після прийняття зазначеної постанови.

Беручи на себе зобов`язання здійснити перевезення вантажу, зазначеного у заявці, позивач мав усвідомлювати ризики, пов`язані із винесенням Постанови КМУ № 269.

В даному випадку позивачем не доведено в чому саме полягає вина відповідача, у зв`язку із прийняттям Постанови КМУ № 269, оскільки як позивач так і відповідач мали усвідомлювати наслідки у вигляді затримки на митниці.

Як вбачається з офіційного сайту zakon.rada.gov.ua, Постанову КМУ № 269 було опубліковано в Урядовому кур`єрі 03.04.2021 року та вказана Постанова набрала чинності 13.04.2021 року (тобто через 10 днів після публікації, як визначено у самій постанові).

В той час, як вже було зазначено вище, умовами заявки від 08.04.2021 року було передбачено, що доставка товару здійснюється протягом 3-5 днів з дати завантаження.

Отже, навіть з урахуванням дати можливого завантаження товару 09.04.2021 року, тобто на наступний день після підписання заявки, п`ятий день доставки товару припадає на 13.04.2021 року.

Таким чином, станом на момент підписання заявки від 08.04.2021 року, Постанова КМУ № 269 "Про внесення змін до переліку товарів, заборонених до ввезення на митну територію України, що походять з Російської Федерації" вже була прийнята (01.04.2021 року ) та опублікована (03.04.2021 року), що свідчить про можливість обізнаності як позивача так і відповідача про те, що вказана постанова набирає чинності 13.04.2021 року та у зв`язку зі здійсненням перевезення товарів, які є предметом зазначеної постанови, у позивача можлива затримка у розмитненні.

З урахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що позивачем не доведено саме вини відповідача у вимушеній затримці автомобіля на митниці, оскільки обидві сторони на момент укладення заявки на перевезення могли бути обізнані про прийняття постанови, з якою позивач пов`язує затримку розмитнення товару на митниці та відповідно безпосередня вина відповідача у простої автомобіля не доведена позивачем.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що даний спір виник з вини відповідача, який на момент подачі позову не здійснив оплати за перевезення позивачем вантажу в повному обсязі та часткова оплата у розмірі 20000,00 грн. мала місце вже після звернення позивача до суду, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача судового збору пропорційно, виходячи із суми боргу станом на момент розгляду справи, а саме з 26000,00 грн., оскільки підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення 20000,00 грн. слугувала оплата відповідачем зазначеної частини бору вже після подачі позову.

Отже з відповідача підлягає до стягнення 1735,88 грн. судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Компанія Талант" (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФ-ТРАНС ЛОГІСТИК" (04116, м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина, 6, кв. 138, ) 6000,00 грн. основного боргу та 1735,88 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 20000,00 грн. провадження у справі закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВФ-ТРАНС ЛОГІСТИК" (04116, м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина, 6, кв. 138, );

Відповідач - Приватне підприємство "Компанія Талант" (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6, ).

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "15" вересня 2021 р.

Суддя Н.С. Добреля