УХВАЛА

07 вересня 2021 року

м. Київ

Справа № 916/1989/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.

за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2020 (суддя Рога Н. В.)

і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2021 (головуючий суддя Бєляновський В. В., судді Богатир К. В., Філінюк І. Г.)

у справі № 916/1989/20

за позовом першого заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до 1) Приватного підприємства "Бастіон-2015", 2) Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради і 3) Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондаря Олексія Миколайовича

про скасування повідомлення, реєстрації декларації, рішення державного реєстратора, повернення об`єкта до первісного стану

(у судовому засіданні взяли участь: прокурор - Бересток Б. П., представник позивача - Варбаногло Г. А., відповідача - Ігнатенко О. О., Святюк С. П.)

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Перший заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради (позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства "Бастіон-2015" (відповідач 1), Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (відповідач 2), державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради Регіональне бюро державної реєстрації Бондаря Олексія Миколайовича (відповідач 3) у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив суд:

- визнати незаконним та скасувати повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД 78 від 21.11.2018, зареєстроване Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради;

- визнати незаконною та скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 17 від 24.04.2019, зареєстровану Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради;

- визнати незаконним та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради Регіональне бюро державної реєстрації Бондаря О. М. про реєстрацію змін у розділі про право власності на нежитлову будівлю, об`єкт житлової нерухомості, розташовану в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 153Д/1 (індексний номер рішення: 46908839 від 17.05.2019);

- повернути об`єкт до первісного стану шляхом внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: змінити загальну площу нежитлової будівлі, яка розташована в м. Одесі, по вул. Фонтанська дорога, 153Д/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) з 295,6 кв. м на 182,1 кв. м.

Короткий зміст судових рішень

2. Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.11.2020, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2021 у справі № 916/1989/20, у задоволенні позову відмовлено.

3. Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд виходив із того, що прокурор ініціював спір, сторонами якого є Одеська міська рада та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, яке є виконавчим органом ради та підзвітне і підконтрольне міській раді. За приписами Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виразником інтересів територіальної громади є відповідна рада, її виконавчі органи є підконтрольними і підзвітними відповідній раді, а тому між представницьким та виконавчим органами місцевого самоврядування не повинно бути суперечності у розумінні інтересів територіальної громади. У позовній заяві прокурором не обґрунтовано нормами законодавства наявність у Одеської міської ради права звертатися до суду з позовом до виконавчого органу ради щодо визнання незаконними та скасування документів, прийнятих таким виконавчим органом на виконання своїх повноважень, що може свідчити про неправильне визначення позивача у справі щодо вимог, заявлених у даній справі до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

4. Також суд першої інстанції зазначив, що надані прокурором до матеріалів справи докази на підтвердження зміни зовнішніх геометричних розмірів об`єкта забудови не є достатніми, а прокурор не є особою, яка володіє спеціальними знаннями в області будівництва, у зв`язку з чим у суду відсутня можливість встановити, чи дійсно зовнішні геометричні розміри фундаментів об`єкту змінилися та, якщо змінилися, це призвело до порушення прав територіальної громади міста Одеси, адже, ані з позовної заяви, ані з матеріалів справи неможливо встановити, яку саме земельну ділянку (площа, межі розташування тощо) незаконно займає ПП "Бастіон-2015" та чи займає взагалі.

5. Крім того, суд зазначив, що обраний прокурором спосіб захисту жодним чином не забезпечить відновлення порушеного права позивача (навіть за наявності доказів порушення такого права), адже саме по собі внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно не має наслідком вчинення дій щодо повернення об`єкту нерухомості до первісного стану та звільнення земельної ділянки, яка належить територіальній громаді міста.

6. Апеляційний господарський суд в цілому погодився з прийнятим судом першої інстанції судовим рішенням, однак дійшов висновку щодо необхідності зміни мотивів, якими керувався суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову.

7. Так суд апеляційної інстанції зазначив, що виникненню права власності у ПП "Бастіон-2015" на спірне нерухоме майно, виходячи із національної системи регулювання підстав і порядку набуття такого права на новостворене нерухоме майно, слугувала та передувала активна участь у такому процесі держави в особі відповідних органів архітектурно-будівельного контролю, які спочатку надали дозвіл на капітальний ремонт нежитлової будівлі - літ. "А", процес якого вони були уповноважені контролювати, а потім прийняли в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт. Отже, оскільки право власності на нежитлову будівлю ПП "Бастіон-2015" набуло в результаті проведення державними органами законодавчо встановлених процедур, відповідальність за такі процедури не може покладатися на відповідача, який розраховував на їх належність та легітимність.

8. Право власності ПП "Бастіон-2015" на спірний об`єкт загальною площею 295,6 кв. м виникло після проходження ним належної законодавчої процедури, яка охоплювала реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, без жодного зауваження з боку Управління ДАБК Одеської міської ради, а також подальшої державної реєстрації змін до об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

9. Тобто, у момент оформлення права власності та внесення змін до об`єкта нерухомого майна за відповідачем не було жодних обставин і підстав для відмови йому у реєстрації його права власності на спірний об`єкт нерухомості, оскільки декларація про готовність до експлуатації об`єкта нежитлової будівлі літ "А" за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 153Д/1, загальною площею 295,6 кв. м зареєстрована 24.04.2019 Управлінням ДАБК Одеської міської ради за № ОД 17 не була скасована.

10. Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що право власності ПП "Бастіон-2015" виникло на законних підставах, у зв`язку з чим позовні вимоги прокурора щодо скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора від 17.05.2019 про реєстрацію змін у розділі про право власності на нежитлову будівлю, розташовану в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 153Д/1 за своїми наслідками становлять втручання у право ПП "Бастіон-2015" на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а тому задоволенню не підлягають.

11. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості або змін до об`єкту нерухомого майна на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, цей документ вичерпує свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим оспорювані у справі повідомлення та декларація будь-яких прав або охоронюваних законом інтересів позивача не порушують, а скасування реєстрації такої декларації не матиме будь-яких правових наслідків. Сам факт реєстрації такої декларації та реєстрації змін у розділі про право власності на спірну нежитлову будівлю на її підставі виключає можливість віднесення спірного об`єкта нерухомого майна до самочинного з огляду на його узаконення.

12. Стосовно вимоги прокурора про повернення спірного об`єкта до первісного стану шляхом внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме зміни загальної площі нежитлової будівлі з 295,6 кв. м на 182,1 кв. м, суд апеляційної інстанції зауважив, що у спірних правовідносинах рішення суду про задоволення такої вимоги у обраний прокурором спосіб захисту не призведе до реального захисту і поновлення порушених прав та інтересів територіальної громади міста Одеси, оскільки саме по собі внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно не має наслідком вчинення дій щодо повернення об`єкту нерухомості до первісного стану та звільнення земельної ділянки, яка належить територіальній громаді міста.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. Прокурор подав касаційну скаргу, в якій просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2020 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2021 у справі № 916/1989/20 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

14. Прокурор не погоджується з ухваленими рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, зазначаючи, що судами було порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки не було надано належної правової оцінки усім обставинам справи у їх сукупності.

15. Так скаржник зазначає, про помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо неналежності обраного прокурором способу захисту в частині вимоги про повернення спірного об`єкта до первісного стану, шляхом внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо загальної площі самочинно реконструйованої нежитлової будівлі, оскільки задоволення такої вимоги дозволить відновити порушене право територіальної громади міста на земельну ділянку, на якій розміщений спірний об`єкт нерухомого майна.

16. При цьому, скаржник стверджує, що заявлені прокурором позовні вимоги не позбавляють Одеську міську раду можливості звернутись у майбутньому до суду з позовними вимогами про проведення відповідачем перебудови або знесення спірного нерухомого майна.

17. З огляду на викладене, прокурор стверджує, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що обраний скаржником спосіб захисту, щодо повернення спірного об`єкта до первісного стану шляхом внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно жодним чином не забезпечить відновлення порушеного права позивача є помилковими.

18. Також прокурор стверджує про помилковість та передчасність висновків суду апеляційної інстанції про те, що право власності відповідача на спірний об`єкт виникло на законних підставах, оскільки з наведених у позові доводів, які підтверджуються відповідними доказами, вбачається, що відповідачем фактично проведено не капітальний ремонт спірного об`єкта, як це зазначено ним у документах декларативного характеру, зареєстрованих управлінням ДАБК Одеської міської ради, а його реконструкцію зі зміно зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані.

19. Таким чином, оскільки відповідачем зареєстровано право власності на фактично самочинно реконструйований об`єкт нерухомого майна, тобто об`єкт самочинного будівництва, а отже право власності останнього на спірний об`єкт майна виникло на незаконних підставах, у зв`язку з чим позовні вимоги про скасування права власності за своїми наслідками не становлять втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

20. При цьому, обґрунтовуючи підставу, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 815/6347/17 та від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13.

Позиція інших учасників справи

21. Відповідач 1 надав відзив на касаційну скаргу, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані рішення і постанову залишити без змін.

22. ПП "Бастіон-2015" зазначає, що капітальний ремонт спірного об`єкта здійснювався на підставі відповідної проєктної документації, яка відповідала вимогам законодавства та була затверджена уповноваженим органом. Жодних порушень в частині будівельних робіт не було зафіксовано, в тому числі і прокуратурою. Право власності підприємства на спірний об`єкт нерухомого майна виникло на законних підставах.

23. Також відповідач 1 подав клопотання про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України з огляду на неподібність правовідносин у справах, на які посилається прокурор у касаційній скарзі.

24. Інші учасники справи не надали відзивів на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

25. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

26. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1. якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2. якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3. якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4. якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

27. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом у судовому рішенні, яке оскаржується.

28. Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України і таке обґрунтування полягає у неврахуванні судами попередніх інстанцій під час ухвалення судових рішень, що оскаржуються, висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 20 цієї ухвали).

29. Разом з тим, дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 916/1989/20 з огляду на таке.

30. Так, предметом позову у даній справі є вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт, визнання незаконною та скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання незаконним та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про реєстрацію змін у розділі про право власності на спірну нежитлову будівлю та повернення об`єкта до первісного стану шляхом внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині зміни загальної площі спірної нежитлової будівлі.

31. Як зазначалося у пунктах 5 і 12 цієї ухвали, окремою підставою для відмови у задоволенні позову слугувало те, що обраний прокурором спосіб захисту в частині вимоги про повернення спірного об`єкта до первісного стану шляхом внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме зміни загальної площі нежитлової будівлі, не призведе до реального захисту і поновлення порушених прав та інтересів територіальної громади міста Одеси, оскільки саме по собі внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно не має наслідком вчинення дій щодо повернення об`єкту нерухомості до первісного стану та звільнення земельної ділянки, яка належить територіальній громаді міста.

32. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де аналогічними (тотожними, аналогічними, подібними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 по справі № 372/4583/14-ц).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

33. Таким чином, обґрунтовуючи доводи своєї касаційної скарги (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) скаржник повинен довести неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норму права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

34. Так, постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 815/6347/17 ухвалена у адміністративній справі за позовом заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення перевірки та нескасування декларації про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції нежитлового приміщення без змін геометричних розмірів фундаментів у плані; визнання протиправною та скасування реєстрації вказаної декларації про початок виконання будівельних робіт; зобов`язання розглянути питання щодо притягнення третьої особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною п`ятою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Підставою позову у наведеній справі було те, що при проведенні перевірки під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002168 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 Кримінального кодексу України (далі - КК), виявлено, що в оскаржуваній декларації про початок виконання будівельних робіт містяться завідомо недостовірні відомості. Незважаючи на неодноразові повідомлення місцевої прокуратури на адресу УДАБК щодо недостовірності даних, відповідачем не вжито заходів реагування та не виявлено порушень вимог містобудівного законодавства.

35. Одеський окружний адміністративний суд, на наслідками розгляду вказаної справи ухвалив рішення, яким позов прокурора задовольнив. При цьому, суд апеляційної інстанції скасував рішення місцевого суду та закрив провадження у справі, мотивувавши своє рішення тим, що спір підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства з огляду на те, що правовідносини виникли в рамках кримінального провадження, тому перевірка скарг на дії, рішення чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень має відбуватися в тому ж порядку й тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки та оцінки доказів у кримінальному провадженні.

36. Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи судові рішення у касаційному порядку, змінила мотивувальну частину постанови суду апеляційної інстанції зазначивши, що зі змісту позовної заяви опосередковано вбачається, що прокурор звертався до суду фактично за захистом прав територіальної громади як власника земельної ділянки, де розташоване побудоване третьою особою майно, дозвільні документи на будівництво якого стали, зокрема, підставою та предметом цього позову. Отже, прокурор, визначивши належне коло учасників спору та обравши відповідний спосіб захисту, має можливість звернутися до суду в порядку цивільного чи господарського судочинства.

37. З огляду на викладене у пунктах 34-36 цієї ухвали, Верховний Суд зазначає про відмінність правовідносин у зазначеній справі у порівнянні зі справою, яка переглядається, зокрема з огляду на те, що висновки Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 815/6347/17 стосувались юрисдикції відповідного спору, з урахуванням заявлених прокурором позовних вимог та обраного ним кола учасників спору.

38. Постанова Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 ухвалена у спорі за позовом заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області (далі -Інспекція) до Публічного акціонерного товариства "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" про зобов`язання відповідача знести самовільно побудовану споруду.

39. Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову, посилаючись на приписи статті 15, частин першої, сьомої статті 376, частини другої статті 321, частини другої статті 331, статті 182 ЦК України, пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", та вказав, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів статті 376 ЦК України, оскільки "ТВФ "Чорне море" отримало свідоцтво про право власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Факт набуття ПАТ "ТВФ "Чорне море" права власності на об`єкт нерухомого майна виключає можливість знесення такого об`єкту нерухомості в порядку, установленому для самочинно побудованих об`єктів. Адже факт набуття права власності на нерухоме майно, навіть якщо будівництво такого майна було самочинним, дозволяє зробити висновок про втрату правового режиму такого майна як самочинного.

40. Суд апеляційної інстанції частково скасував рішення місцевого господарського суду, в частині позовних вимог прокуратури в інтересах держави в особі Інспекції. У цій частині провадження закрито, у решті рішення залишено без змін. Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині позовних вимог Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради. Вказав, що за змістом положень чинного законодавства реєстрація права власності на нерухоме майно є офіційним визнанням права власності з боку держави. Тож задоволення позову про знесення самовільно побудованої споруди з урахуванням визнання державною права власності особи на це нерухоме майно матиме наслідком втручання у право на майно і таке втручання зумовить порушення справедливого балансу та покладатиме надмірний індивідуальний тягар на останнього, а відтак буде непропорційним і становитиме порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

41. Велика Палати Верховного Суду за наслідками касаційного перегляду судових рішень у наведеній справі дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції з огляду на те, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

42. Колегія суддів зазначила, що підставою для відмови в задоволенні позову в частині вимог органів державної влади та місцевого самоврядування суди визнали факт набуття відповідачем права власності на об`єкт нерухомого майна після закінчення його будівництва та, посилаючись на встановлений факт, вказали про неможливість знесення об`єкта нерухомості, на який зареєстровано право власності, у порядку, встановленому для самочинно побудованих об`єктів. Проте, вказуючи про порушення гарантованого Конституцією права власності, суди разом з тим не врахували відомостей щодо документа державної реєстрації такого права в порушення умов надання в користування землі, на якій здійснено забудову, встановлених договором обмежень щодо її забудови та передбачених законодавством правил і порядку здійснення такої забудови не змінюють режиму такого об`єкта та не виключають застосування правових наслідків щодо такого будівництва.

43. Велика Палата Верховного Суду, направляючи справу на новий розгляд зазначила, що суди, приймаючи рішення у справі, не надали оцінки наявним доказам та не встановили обставини щодо відповідності чи невідповідності спірного об`єкта встановленим законодавчо ознакам самочинності, які є істотними для правильного вирішення цього спору та не дослідили необхідності застосування практики ЄСПЛ в контексті посилання на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції щодо втручання у мирне володіння майном.

44. Так, колегія суддів зазначає про неподібність правовідносин у наведеній справі № 916/2791/13 та справі, яка переглядається з огляду на (1) відмінність предмету позову та встановлених фактичних обставини справи (у справі яка переглядається прокурором не заявлялись вимоги про знесення самочинно збудованого об`єкта), (2) відмінність підстав для відмови у задоволенні позову (у цій справі суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні позову, зокрема, з підстав неефективності обраного прокурором способу захисту (у цій частині прокурор не обґрунтовує доводи касаційної скарги з посиланням на відповідний пункт частини другої статті 287 ГПК України)).

45. Так згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

46. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а інші доводи касаційної скарги (1) не обґрунтовані підставами, передбаченими частиною другою статті 287 ГПК України, (2) не доводять порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, (3) направлені на переоцінку доказів та обставин справи, що були предметом розгляду та їм була надана належна правова оцінка, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, а тому відхиляються Судом (касаційний розгляд здійснюється в межах, передбачених статтею 300 ГПК України), Суд на підставі частини першої статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2020 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2021 у справі № 916/1989/20.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2020 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2021 у справі № 916/1989/20.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил