ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа№ 911/3157/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

За участю представників сторін

від позивача - Бернацька О.В.,

від відповідача - не з`явились,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2021 (повний текст рішення складено 13.05.2021)

у справі №911/3157/20 (суддя Саванчук С.О.)

За позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Тетіївтепломережа" Тетіївської міської ради

про стягнення боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання, -

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства "Тетіївтепломережа" Тетіївської міської ради про стягнення боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору в частині своєчасного розрахунку за поставлений позивачем природний газ.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.04.2021 року позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Комунального підприємства "Тетіївтепломережа" Тетіївської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг у розмірі 2 222 155,60 грн., 3 % річних у розмірі 202 203, 98 грн., інфляційні втрати у розмірі 337 390, 24 грн., пеня у розмірі 193 264, 91 грн., судовий збір у розмірі 46 257, 79 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на виконання умов Договору, позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, проте, оплату за переданий газ відповідач здійснив не у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 2 222 155, 60 грн., що не заперечується сторонами. Крім того, місцевий господарський суд встановив, що позивачем правомірно нарахована пеня, на підставі пункту 8.2. Договору, і, на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України - 3% річних та інфляційні втрати. Разом з тим, суд першої інстанції здійснив власний розрахунок штрафних санкцій за допомогою системи "Ліга-Закон", та встановив, що стягненню підлягає пеня у розмірі 322 103,19 грн., 3 % річних у розмірі 202 203, 98 грн. та інфляційні втрати у розмірі 337 390, 24 грн. Крім того, місцевий господарський суд встановив, що оскільки органом місцевого самоврядування не затверджено економічно обґрунтованого тарифу в 2017 році, що підтверджується рішенням Господарського суду Київської області від 25.09.2020 року у справі № 911/112/20, в наслідок чого відповідач був позбавлений можливості сплачувати грошові кошти без порушення строків, враховуючи відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій за період з 01.01.2018 року, з огляду на те, що зазначений факт не доведено відповідачем, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 60% за період 2017 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2021 року в частині відмови у стягненні пені у сумі 128 838, 28 грн., інфляційних витрат у сумі 18 840, 48 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції прийняв рішення без наведення у мотивувальній частині арифметичного розрахунку інфляційних втрат та взагалі не навів жодних мотивів відхилення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат, що суперечить положенням статей 236, 238 Господарського процесуального кодексу України. Також скаржник щодо зменшення судом першої інстанції розміру пені на 60% зазначає, що в цій частині рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, оскільки відповідачем до матеріалів справи не додано жодних належних доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача виконати взяті на себе зобов`язання. Також скаржник вважає, що посилання відповідача на рішення Господарського суду Київської області справі №911/112/20 не може бути підставою для зменшення пені.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 року заяву про самовідвід судді Майданевича А.Г. задоволено, матеріали справи №911/3157/20 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 169 грн. 77 коп.

19.07.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла заява на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 року з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2021 року у справі №911/3157/20 та призначено розгляд справи на 22.09.2021 року.

В судовому засіданні 22.09.2021 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів неможливості прибути в судове засідання та розглядати справи без його участі, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник, позивач) та Комунальним підприємством "Тетіївтепломережа" Тетіївської міської ради (далі - споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу № 2161/1718-БО-17 від 20.09.2017 року (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність споживача у 2017-2018 роках, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору. (т.1, а.с. 11-20).

Відповідно до пункту 2.1. Договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року природний газ обсягом до 975 тис. куб. метрів.

Згідно з пунктом 3.1. Договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що ціна за 1 000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 7 907, 20 гривень, крім того, податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9 488, 64 грн.

Відповідно до пункту 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% вартості поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з пунктом 8.2. Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1. Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктом 10.3. Договору визначено, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Відповідно до пункту 12.1. Договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 року до 31.03.2018 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 1 від 11.01.2018 року внесено зміни в пункт 8.2 Договору та викладено в такій редакції: згідно з пунктом 8.2. Договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1. Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. (т.1, а.с. 21).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 28.02.2018 року на суму 1 416 653, 95 грн. - строк оплати настав 25.03.2018 року, від 31.01.2018 року на суму 1 349 759, 04 грн. - строк оплати настав 25.02.2018 року, від 31.12.2017 року на суму 117 847, 18 грн. - строк оплати настав 25.01.2018 року, від 30.11.2017 року на суму 955 003, 15 грн. - строк оплати настав 25.12.2017 року, від 31.10.2017 року на суму 167 047, 51 грн. - строк оплати настав 25.11.2017 року. (т.1, а.с. 25-28).

Втім, оплату за переданий газ відповідач здійснив не у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 2 222 155, 60 грн., що не заперечується сторонами, а також вбачається з наявних в матеріалах справи довідкою по операціям за договором №2161/1718-БО-17 за період з 01.09.2017 року по 31.05.2020 року (т.1, а.с. 31) та банківської виписки. (т.1, а.с. 32-39).

Отже, спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що відповідач неналежним чином свої зобов`язання за договором постачання природного газу № 2161/1718-БО-17 від 20.09.2017 року, а тому у відповідача наявна заборгованість перед позивачем в розмірі 2 222 155, 60 грн., а також позивачем нараховано пеню на підставі пункту 8.2. Договору, у розмірі 322 103, 19 грн. і, на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України - 3% річних у розмірі 202 203, 98 грн. та інфляційні втрати у розмірі 356 230, 72 грн.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, в той же час зазначає, що з огляду на те, що рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2021 року у справі №911/3157/20 оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 128 838, 28 грн. та інфляційних втрат у розмірі 18 840, 48 грн., колегія суддів не вбачає підстав для перегляду вказаного рішення в частині задоволених позовних вимог.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами.

За змістом ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось відповідачем, позивач виконав свій обов`язок щодо передачі відповідачу природного газу належним чином, загальна вартість отриманого відповідачем товару за період жовтень - грудень 2017 року та січень - лютий 2018 року склала 5 006 310, 83 грн., в той же час відповідач, всупереч п. 6.1. Договору за поставлений позивачем товар оплатив не повністю та із затримкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 Цивільного кодексу України кваліфіковано як порушення зобов`язання.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, визначені ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно з ч. 3 ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку, отже нарахування пені має здійснюватись з наступного дня після спливу строку виконання грошового зобов`язання та припинитися або в переддень виконання грошового зобов`язання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені або у відповідне число через шість місяців після дати початку нарахування пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, матеріалами справи підтверджується, що за отриманий у жовтні 2017 року природний газ, відповідач мав розрахуватися 25.11.2017 року (т.1, а.с. 29), за отриманий у листопаді 2017 року природний газ, відповідач мав розрахуватися 25.12.2017 року (т.1, а.с. 28), за отриманий у грудні 2017 року природний газ, відповідач мав розрахуватися 25.01.2018 року (т.1, а.с. 27), за отриманий у січні 2018 року природний газ, відповідач мав розрахуватися 25.02.2018 року (т.1, а.с. 26) та за отриманий у лютому 2018 року природний газ, відповідач мав розрахуватися 25.03.2018 року (т.1, а.с. 25).

Також з матеріалів справи вбачається, що не заперечується відповідачем, у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 2 222 155, 60 грн., а тому позивач нарахував пеню в розмірі 322 103, 19 грн. за загальний період з 26.12.2017 року по 26.09.2018 року, інфляційні втрати в розмірі 356 230, 72 грн. за загальний період з 26.12.2017 року 31.07.2020 року та 3% річних в розмірі 202 203, 98 грн. за загальний період з 26.12.2017 року по 31.07.2020 року.

Відповідно до пункту 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% вартості поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, та встановлено, що він є арифметично невірним лише в частині, а саме щодо нарахування інфляційних втрат на суму 805 501, 65 грн. за період з 01.10.2018 року по 31.07.2020 року.

В той же час, колегією суддів також перевірено перерахунок суду першої інстанції, та встановлено, що інфляційні втрати розраховані місцевим господарським судом в частині нарахування на суму 805 501, 65 грн. за період з 01.10.2018 року по 31.07.2020 року у розмірі 63 181, 77 грн. також є невірними.

Отже, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат в частині нарахування на суму 805 501, 65 грн. за період з 01.10.2018 року по 31.07.2020 року колегію суддів встановлено, що інфляційні втрати в цій частині становлять 77 949, 33 грн., розрахунок наведено нижче:

Результати розрахунків

Втрати від інфляції

Місяць року за період розрахункуІндекс інфляції, %
жовтень місяць 2018101.7
листопад місяць 2018101.4
грудень місяць 2018100.8
січень місяць 2019101.0
лютий місяць 2019100.5
березень місяць 2019100.9
квітень місяць 2019101.0
травень місяць 2019100.7
червень місяць 201999.5
липень місяць 201999.4
серпень місяць 201999.7
вересень місяць 2019100.7
жовтень місяць 2019100.7
листопад місяць 2019100.1
грудень місяць 201999.8
січень місяць 2020100.2
лютий місяць 202099.7
березень місяць 2020100.8
квітень місяць 2020100.8
травень місяць 2020100.3
червень місяць 2020100.2
липень місяць 202099.4
Всього індекс інфляції за період109,677124
Результати розрахунку

Період розрахункуСума боргу, грн.Індекс інфляціїСума боргу з інфляцією, грн.Інфляційне збільшення боргу, грн.
жовтень 2018 - липень .65109,50.3377 949.33

З урахуванням викладеного вище, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача інфляційні втрати за загальний період з 26.12.2017 року 31.07.2020 року в розмірі 352 157, 80 грн.

Крім того, зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, враховуючи майновий стан сторін, керуючись ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, а також із урахуванням висновків, встановлених у рішенні Господарського суду Київської області від 25.09.2020 року у справі №911/112/20, місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру штрафних санкцій на 60% за період 2017 року.

Скаржник у апеляційній скарзі заперечує щодо вищевикладеного висновку місцевого господарського суду та зазначає, що встановлені у рішенні Господарського суду Київської області від 25.09.2020 року у справі №911/112/20 обставини не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення умов Договору.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що у зв`язку із не встановленням вчасно виконкомом Тетіївської міської ради для КП "Тетіївтепломережа" економічно обґрунтованих тарифів на надання послуг із теплопостачання, останній не мав змоги у строки, визначені Договором провести розрахунки за поставлений природний газ із позивачем. На підтвердження зазначених обставин відповідач посилався на рішення Господарського суду Київської області від 25.09.2020 року у справі №911/112/20, яке набрало законної сили.

Так, згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні принципи наведено у ст. 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Водночас, положеннями законодавства не визначено конкретного переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Колегія суддів зазначає, що загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Так, при зменшенні розміру пені, суд бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявленої до стягнення пені, зокрема, із розміром збитків позивача. Якщо порушення зобов`язання відповідачем не потягло за собою значні збитки для інших господарюючих суб`єктів, то суд може з урахуванням інтересів сторін зменшити розмір належної до сплати пені. При цьому як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є непідприємницьким товариством (єдиним засновником якого є Тетіївська міська рада), створеним для здійснення функцій, визначених законом, не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, а отже надходження коштів на рахунок відповідача та можливість погашення заборгованості за природний газ в цілому залежить від сплати кінцевими споживачами на користь відповідача відповідних платежів.

Водночас, місцевим господарським судом зазначено, що надходження коштів від такої сплати було недостатнім не лише через неналежну оплату споживачами вартості комунальних послуг.

Так, було враховано, що виконком Тетіївської міської ради (якому відповідач підзвітний та підконтрольний) не встановлював для КП "Тетіївтепломережа" економічно обґрунтовані тарифи на постачання теплової енергії, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, в результаті чого відповідач був вимушений надавати споживачам послугу з постачання теплової енергії, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води по тарифу, який не забезпечував позивачу відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на надання такої послуги. Вказана обставина встановлена рішенням Господарського суду Київської області від 25.09.2020 року у справі №911/112/20, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання у 2018 році йому збитків саме у розмірі 1 398 757, 00 грн. та наявності причино-наслідкового зв`язку між діями органу місцевого самоврядування та такими збитками.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що заявлені збитки відповідача за 2018 рік визначені як загальний фінансовий результат діяльності підприємства і не перебувають у прямому причино-наслідковому зв`язку саме із прийняттям місцевою радою рішень про затвердження тарифів. Відповідачем не розраховано фактичну собівартість послуг з теплопостачання у 2018 році, не доведено розмір різниці між такою собівартістю та вартістю послуг, які були фактично надані у 2018 році за тарифами, встановленими місцевою радою на вказаний період.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем належним чином доведено факт того, що органом місцевого самоврядування не затверджено економічно обґрунтованого тарифу в 2017 році, що підтверджується рішенням Господарського суду Київської області від 25.09.2020 року у справі № 911/112/20, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості сплачувати грошові кошти без порушення строків, визначених пунктом 6.1 Договору, а тому місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 60% за період 2017 року, що становить загалом 193 261, 91 грн.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що при вирішенні питання щодо зменшення розміру пені судом першої інстанції було дотримано принципу збалансованості інтересів сторін, а також враховано добросовісну поведінку відповідача, його фінансовий стан, а також те, що позивачем не надано доказів понесення збитків у зв`язку із таким простроченням.

Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи щодо зменшення штрафних санкцій на 60% за період 2017 року, дав їм належну правову оцінку, в той же час суд першої інстанції правомірно встановив, що розрахунок позивача інфляційних втрат, є арифметично невірними, однак місцевий господарський суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат також арифметично не вірно, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення інфляційних втрат відповідно до арифметично вірного розрахунку, здійсненого колегією суддів.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2021 року у справі №911/3157/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2021 року у справі № 911/3157/20 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 18 840, 48 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про часткове задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат, присудивши до стягнення з комунального підприємства "Тетіївтепломережа" Тетіївської міської ради (09800, Київська обл., Тетіївський р-н, м. Тетіїв, вул. Соборна, буд. 19-А, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) загалом інфляційні втрати у розмірі 352 157, 80 грн. (триста п`ятдесят дві тисячі сто п`ятдесят сім гривень, вісімдесят копійок).

3. В іншій рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2021 року у справі №911/3157/20 залишити без змін.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Тетіївтепломережа" Тетіївської міської ради (09800, Київська обл., Тетіївський р-н, м. Тетіїв, вул. Соборна, буд. 19-А, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 332, 27 грн. (триста тридцять дві гривні двадцять сім копійок).

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Київської області.

6. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/3157/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.09.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко