ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

14.09.2021р. № 905/1665/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Фурсової С.М.

при секретарі судового засідання Хнипель Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом керівника Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Центральна, будинок 3 В) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, місто Київ, бульвар Т. Шевченка, будинок 50-Г; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна група України (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Університетська, будинок 36; )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство ЕКО (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 36 Б; )

про стягнення 151 932,96 гривень, -

за участю представників сторін:

прокурор: Бондаренко О.С.

від позивача: не з`явився

від відповідача: Шох К.А.

від третьої особи: не з`явився

В С Т А Н О В И В

Слов`янська місцева прокуратура Донецької області звернулась до Господарського суду Донецької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група України» про стягнення 151 932,96 гривень, з яких, основний борг з орендної плати 140 544,06 гривень, пеня 7 538,78 гривень, інфляційні збитки 3 850,12 гривень.

В обґрунтування позовної заяви, керівник місцевої прокуратури, зазначив, що на підставі наказу Фонду державного майна України по місту Києву №1387 від 20.11.2018 «Про прийняття рішення щодо укладення договорів оренди державного нерухомого майна, за адресою: місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 36», враховуючи лист державного підприємства «ЕКО» від 09.08.2018 №354, між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №8274 від 21.11.2018. Згідно з цим договором та актом приймання-передавання від 21.11.2018 відповідачу передано у платне користування строком на 5 років нежитлові приміщення площею 289,90 кв.м. у підвалі будівлі літери «Б», що розташована за адресою: місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 36 та перебуває на балансі державного підприємства «ЕКО» з метою розміщення складу.

Розділом 3 Договору визначено порядок внесення орендної плати, яку відповідач відповідно до п.5.3. Договору зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати. Однак, відповідач в порушення умов договору та чинного законодавства з серпня 2019 по грудень 2019 включно зобов`язання щодо сплати орендної плати у повному обсязі не виконував, внаслідок чого між позивачем та відповідачем укладено договір №8274/01 від 03.02.2020 про припинення договору оренди №8274 від 21.11.2018.

Позивач звертався до відповідача з вимогою сплатити основну заборгованість, пеню та інфляційні збитки, проте, вимоги Фонду не виконані та ігноруються, заборгованість станом на дату подачі позову відповідачем не відшкодовано.

Оскільки, як стверджує прокурор, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву не вживаються заходи цивільно-правового характеру спрямовані на усунення зазначених порушень наявні підстави для зверення прокуратури до суду з позовною заявою в інтересах держави.

Ухвалою суду від 21.09.2020 позовну заяву Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області залишено без руху, встановлено строк для усунення встановлених недоліків, шляхом надання суду документів на підтвердження наявності повноважень у першого заступника керівника Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області Левічева Д.П. на підписання позовної заяви станом на 11.09.2020.

На виконання ухвали суду від 21.09.2020 від прокуратури на адресу суду 30.09.2020 надійшли пояснення з відповідними доказами щодо наявності повноважень у першого заступника керівника Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на підписання позовної заяви.

Ухвалою суду від 05.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1665/20, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.10.2020, встановлено строк на подання учасниками справи заяв по суті спору, доказів.

Відповідач через канцелярію суду 22.10.2020 подав відзив на позовну заяву, в якому не погодився з позовними вимогами в повному обсязі, вказав, що вони є безпідставними, в зв`язку з чим просив суд у задоволенні останніх відмовити, свої судові витрати покласти на позивача.

На адресу суду 22.10.2020 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Ухвалою суду від 29.10.2020 відкладено підготовче засідання на 17.11.2020, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача державне підприємство «ЕКО». Встановлено строк сторонам для направлення третій особі копій заяв по суті справи, які вже подано до суду. Третій особі надано строк для надання суду пояснення по суті спору.

До суду 06.11.2020 від керівника прокуратури надійшло повідомлення, в якому останній просив надати додатковий час для підготовки відповіді на відзив, та, на виконання ухвали суду від 29.10.2020 надав докази направлення позовної заяви з додатками на адресу третьої особи.

На адресу суду 13.11.2020 від позивача надійшли відповідь на відзив та клопотання про проведення судових засідань у режимі відеоконференції, аналогічні заяви надійшли на електронну адресу суду без накладення КЕП. У своїй відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач не довів необхідність проведення капітального ремонту орендованого майна, адже ним було підписано акт приймання-передавання від 21.11.2018 в якому зазначено, що технічний і пожежобезпечний стан орендованого майна задовільний та майно потребує лише поточного ремонту, який відповідно до договору покладається на орендаря. Крім того, позивач вказав, що погодження здійснення невід`ємних поліпшень, тобто, капітального ремонту мало надаватись лише позивачем, однак будь-яких листів щодо надання такої згоди, так само, як із проханням призупинення нарахування орендної плати не надходило. Таким чином, позивач наполягає на тому, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, в зв`язку з чим позов просить задовольнити у повному обсязі.

16.11.2020 від прокуратури до суду надійшла відповідь на відзив, в якій також йде посилання на те, що відповідач підписав акт приймання-передавання орендованого майна, в якому його стан був визначений як задовільний та потребував лише поточного ремонту. Зазначено, що відповідачем порушено порядок щодо ініціювання питання капітального ремонту та зупинення нарахування, а також звільнення від орендної плати за користування майном. Враховуючи, що на думку прокуратури, відповідач допустив порушення договірних зобов`язань зі сплати орендної плати, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Крім того, на адресу суду 16.11.2020 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи узгодженого висновку щодо стану майна об`єкту оренди.

Ухвалою суду від 17.11.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання на 03.12.2020, продовжено строк відповідачу для подання до суду заяв по суті справи, доказів, а також третій особі, для подання - пояснень.

Через канцелярію суду 03.12.2020 представник відповідача подав клопотання про поновлення строків на подання додаткових доказів, а саме:

- копії відповіді Регіонального відділення Фонду державного майна України №30-06/10297 від 23.11.2020;

- копії акта приймання-передачі (повернення) нерухомого майна від 10.10.2019 за договором оренди №8274 від 21.11.2019;

- копії листа Регіонального відділення Фонду державного майна України у м. Києві №30-06/2773 від 02.04.2020.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.12.2020 відкладено підготовче засідання на 24.12.2020, продовжено відповідачу строк для надання суду, у разі необхідності, заперечень на відповідь на відзив, третій особі на подання пояснень по суті спору.

На адресу суду від 21.12.2020 від позивача надійшли пояснення від 14.12.2020, в яких останній зазначив, що орендоване майно є неповернутим, оскільки на акті приймання-передачі (повернення) від 10.10.2019 відсутній підпис керівника та відбиток мокрої печатки Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, як однієї зі сторін договору. Позивач повідомляв відповідача про неможливість підписання акту приймання-передачі (повернення) від 10.10.2019 у зв`язку з припиненням договору оренди №8274 від 21.11.2018 26.12.2019 відповідно до умов договору №8274/01 про припинення договору оренди від 21.11.2018 №8274.

До суду 23.12.2020 від прокурора надійшли пояснення від 22.12.2020 щодо клопотання відповідача про поновлення строків на подання додаткових доказів та надання додаткового строку на їх подання.

Від відповідача 24.12.2020 через канцелярію суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження направлення третій особі клопотання про поновлення строків на подання додаткових доказів та надання додаткового строку на їх подання.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 24.12.2020 у справі №905/1665/20 позовну заяву керівника Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група України» про стягнення 151 932,96 гривень залишено без розгляду.

Керівник Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Просив скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 24.12.2020 у справі №905/1665/20 та направити справу №905/1665/20 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2021 ухвалу Господарського суду Донецької області від 24.12.2020 у справі №905/1665/20 скасовано, справу передано на розгляд до Господарського суду Донецької області

11.03.2021 матеріали справи повернулись до Господарського суду Донецької області.

У зв`язку з надходженням касаційної скарги ТОВ «Інвестиційна група Україна» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2021 у встановленому законом порядку справу №905/1665/20 09.04.2021 скеровано на адресу Східного апеляційного господарського суду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.06.2021 касаційну скаргу ТОВ «Інвестиційна група України» залишено без задоволення, постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2021 залишено без змін.

Після повернення матеріалів справи до Господарського суду Донецької області 27.07.2021, справу №905/1665/20 передано раніше визначеному складу суду (суддя Фурсова С.М.) для подальшого розгляду.

Ухвалою суду від 29.07.2021 призначено підготовче засідання на 03.08.2021, визнано явку сторін у засідання суду не обов`язковою. Ухвалою суду від 03.08.2021 відкладено підготовче засідання на 12.08.2021 об 11:20 год.; запропоновано відповідачу у строк до 12.08.2021 надати суду заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 12.08.2021 відкладено підготовче засідання на 14.09.2021 о 14:00 год.

17.08.2021 від представника відповідача до канцелярії суду надійшла заява про поновлення строку на подання заперечення на відповідь на відзив та заперечення на клопотання про зміну підсудності. Відповідач вважає, що клопотання позивача про передачу матеріалів справи №905/1665/20 до Господарського суду міста Києва є незаконним і необґрунтованим, на підставі цього не підлягає задоволенню.

У підготовче засідання 14.09.2021 з`явився прокурор та представник відповідача, надали пояснення щодо клопотання про передачу справи 905/1665/20 за підсудністю на розгляд до Господарського суду міста Києва (01054, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 44-В).

У засіданні 14.09.2021, розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку передати справу за підсудністю до Господарського суду міста Києва на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на наступні обставини.

Судом встановлено, що 21.11.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група України» (Орендар) укладений договір оренди №8274 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - договір), згідно пункту 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення площею 289,90 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 36, у підвалі будівлі літ. «Б» (далі Майно), що перебуває на балансі державного підприємства «ЕКО», ідентифікаційний код юридичної особи 32309722 (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.08.2018 і становить за незалежною оцінкою 3763000,00 гривень (без ПДВ).

Майно передається в оренду з метою розміщення складу (п.1.2 договору).

Згідно п. 3.1 договору орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) (далі Методика розрахунку), становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку жовтень 2018 року 48746,04 гривень. Розмір орендної плати за перший місяць оренди листопад 2018 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за листопад місяць 2018 року.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики (п. 3.3 договору).

Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (п. 3.6 договору).

За умовами п. 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Відповідно до п.3.10 договору у разі припинення або розірвання договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно.

Орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду Майно згідно з цим договором за актом приймання-передавання майна, який підписується одночасно з цим договором (п. 7.1 договору).

В розділі 5 визначені обов`язки орендаря, зокрема: своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «Призначення платежу» за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди); своєчасно здійснювати за власний рахунок поточний ремонт орендованого майна (п.п. 5.3, 5.7 договору).

Цей договір укладено строком на 5 років, що діє з 21.11.2018 до 21.11.2023 включно (п. 10.1 договору).

Договір оренди №8274 від 21.11.2018 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстровано в реєстрі за №6933.

На виконання умов договору за актом приймання-передавання від 21.11.2018 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву було передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група України» прийнято нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 289,90кв.м., розміщені за адресою: м. Київ, б. Лесі Українки, 36, у підвалі будівлі літ «Б», що перебуває на балансі державного підприємства «ЕКО», ідентифікаційний код юридичної особи 32309722.

В подальшому, 03.02.2020 Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву та Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група України» підписало договір №8274/01 про припинення договору оренди від 21.11.2018 №8274, згідно п. 1 якого чинність договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, №8274 від 21.11.2018, посвідченого 21.11.2018 Швець Р.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №6933, яке розташоване за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 36, у підвалі будівлі літ. «Б» загальною площею 289,9 кв.м, що перебуває на балансі державного підприємства «ЕКО» достроково припинено за взаємною згодою сторін.

Договір оренди від 21.11.2018 №8274 вважається припиненим з 26.12.2019 (п. 2 договору).

Договір №8274/01 від 03.02.2020 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстровано в реєстрі за №459.

Звертаючись з даним позовом до суду, прокурор у позовній заяві вказує на те, що спір у справі виник у зв`язку з тим, що за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року включно зобов`язання щодо сплати орендної плати відповідачем у повному обсязі не виконано, внаслідок чого між позивачем та відповідачем укладено договір №8274/01 від 03.02.2020 про припинення договору оренди №8274 від 21.11.2018. Позивач звертався до відповідача з вимогою сплатити основну заборгованість, пеню та інфляційні збитки, проте, вимоги Фонду не виконані, заборгованість станом на дату подачі позову відповідачем не відшкодовано. Оскільки, як стверджує прокурор, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву не вживаються заходи цивільно-правового характеру спрямовані на усунення зазначених порушень наявні підстави для звернення прокуратури до суду з позовною заявою в інтересах держави.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Суд зазначає, що право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду, в тому числі додержання правил юрисдикції у господарських судах.

Виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі №916/142/19.

У постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №905/1732/18 викладено правову позицію про те, що до позовів про права на нерухоме майно відносяться позови щодо захисту речових прав на нерухоме майно, зокрема: віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 Цивільного кодексу України); негаторний - про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 Цивільного кодексу України); про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст.392 Цивільного кодексу України) тощо.

У постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №760/6693/17-ц судом зазначено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм Верховний Суду у постанові від 19.06.2019 у справі №760/6693/17-ц висловив правову позицію, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно, вимог іпотекодержателя.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 у справі №910/10647/18 дійшла висновку, що у частині третій статті 16 Господарського процесуального кодексу України в попередній редакції йшлося про виключну підсудність господарським судам справ у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном.

Натомість у частині третій статті 30 Господарського процесуального кодексу України в чинній редакції йдеться про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, тобто, перелік спорів цієї категорії розширено.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 дійшла висновку, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 Господарського процесуального кодексу України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Отже, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 є визначальною для застосування норми частини третьої статті 30 ГПК України (виключної підсудності) до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань щодо користування нерухомим майном.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за користування державним майном за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року, а саме - нежитлові приміщення загальною площею 289,90кв.м., розміщені за адресою: м. Київ, б. Лесі Українки, 36, у підвалі будівлі літ «Б», що перебувають на балансі державного підприємства «ЕКО», ідентифікаційний код юридичної особи 32309722, у розмірі орендної плати в сумі 140 544,06 гривень.

З урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, до спору у даній справі застосовуються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Відповідно до частини 3 статті 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Таким чином, оскільки нерухоме майно в спірному випадку у період з серпня 2019 року по грудень 2019 року розташоване у місці Києві, то позовна заява керівника Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна група України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство ЕКО про стягнення 151 932,96 гривень підлягає розгляду Господарським судом міста Києва.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 статті 31 ГПК України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Спори між судами щодо підсудності не допускаються (ч. 6 ст. 31 ГПК України).

Суд звертає увагу також на те, що ст. 279 ГПК України передбачено скасування судового рішення, яким закінчено розгляд справи у випадку прийняття такого рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції.

Враховуючи викладене, передання справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом і законне та обґрунтоване рішення не буде в подальшому скасоване судом вищої інстанції, лише з підстав недотримання процесуальних норм щодо територіальної юрисдикції.

Зважаючи на те, що спір у даній справі належить розглядати суду за місцезнаходженням нерухомого майна, суд дійшов висновку, що матеріали справи №905/1665/20 за позовом керівника Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна група України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство ЕКО про стягнення 151 932,96 гривень підлягають передачі на розгляд Господарського суду міста Києва.

Керуючись ст.ст. 30, 31, 232-235, 236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

У Х В А Л И В

Матеріали справи №905/1665/20 за позовом керівника Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна група України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство ЕКО про стягнення 151 932,96 гривень передати за встановленою підсудністю на розгляд Господарського суду міста Києва (01054, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 44-В).

Ухвала набрала законної сили з дня її постановлення 15.09.2021.

Апеляційна скарга на ухвалу суду відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом десяти днів з дня її підписання.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (пункт 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст судового рішення складено 20.09.2021.

Суддя С.М. Фурсова