ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.09.2021р. Справа №905/1187/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Підйомспецтехніка» (69104, м.Запоріжжя, вул.Олімпійська, 12, )

до відповідача: Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» (85670, Донецька область, м.Вугледар, )

про стягнення 609593,80 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Підйомспецтехніка», м.Запоріжжя звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая», м.Вугледар про стягнення 584700 грн суми основного боргу, 9355,20 грн пені, 11694 грн втрат від інфляції, 3844,60 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №268Т від 10.08.2020р. про закупівлю товарів в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування пені, інфляційних та відсотків річних.

Ухвалою суду від 14.07.2021р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1187/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві №144 від 30.07.2021р. факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 584700 грн підтвердив, проте, позов не визнав і у задоволенні позовних вимог просив відмовити з огляду на важкий фінансовий стан підприємства.

Відповідь на відзив, подання якої в силу норм ч.4 ст.161 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком позивача, до господарського суду не надходила.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Як свідчать матеріали справи, 10.07.2020р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) був підписаний договір про закупівлю товарів №268Т, за змістом п.п.1.1 якого продавець зобов`язується поставити покупцю товар за кодом ДК 021:2015(СРV): 42410000-3 «Підіймально-транспортувальне обладнання», та розгорнутий асортимент (марка, модель та інші індивідуальні характеристики), якого визначаються специфікацією, яка є невід`ємною частиною цього договору, а покупець прийняти і оплатити такий товар.

Ціна цього договору становить 584700 грн з ПДВ (п.3.1 договору про закупівлю товарів).

На виконання умов договору №268Т від 10.07.2020р. сторонами була підписана специфікація (додаток до укладеного сторонами правочину), якою продавець та покупець узгодили найменування продукції, одиницю виміру, кількість, ціну за одиницю та загальну вартість товару на рівні 584700 грн з ПДВ.

Договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2021р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.10.1 договору №268Т від 10.07.2020р.).

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст.712 Цивільного кодексу України та ст.ст.264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст.655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу норм ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом №88 від 24.05.1995р. Міністерства фінансів України, документом, який містить відомості про господарську операцію є первинний документ.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У спірних правовідносинах первинними документами, які підтверджують здійснення господарських операцій з поставки товару за договором є видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, які повинні містити, зокрема, прізвища, особистий підпис осіб або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарських операцій та які є відповідальними за їх здійснення.

Як вказує позивач, на підставі видаткової накладної №РН-0000097 від 30.12.2020р. на суму 584700 грн позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 584700 грн.

Представлені до матеріалів справи первинний документ підписані з боку покупця Лавриненко Л.В. (довіреність №379 від 28.12.2020р. на отримання товару) (а.с.60).

В той же час, як вказувалось, у відзиві на позовну заяву відповідач факт отримання товару не заперечував.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами поставку товару на суму 584700 грн в межах договору №268Т від 10.07.2020р.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором №268Т від 10.07.2020р. обов`язок щодо оплати товару у визначений угодою строк та у повному обсязі не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги про стягнення, зокрема, заборгованості за наведеним правочином в сумі 584700 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.п.4.1, 4.2 договору №268Т від 10.07.2020р. розрахунки за партію товару проводяться згідно з рахунком-фактурою шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця. Розрахунки за цим договором здійснюються шляхом відстрочки платежу протягом 90 календарних днів з дати відвантаження продавцем товару на склад покупця.

Відтак, враховуючи умови договору та складеної до нього специфікації, з огляду на те, що постачання продукції відбулось 30.12.2020р., строк виконання зобов`язань з оплати товару за договором №268Т від 10.07.2020р. на суму 584700 грн настав.

Як вказувалось судом, відповідач у відзиві №144 від 30.07.2021р. факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 584700 грн підтвердив.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за договором №268Т від 10.07.2020р. у розмірі 584700 грн підлягають задоволенню на визначену позивачем суму.

При цьому, суд зауважує, що наведені відповідачем у відзиві твердження щодо безпідставності позовних вимог з посиланням на незадовільний стан підприємства не є підставами для відмови у задоволенні позову.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За змістом п.7.6 договору №268Т від 10.07.2020р., у разі порушення покупцем строків оплати за прийнятий товар, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі однієї облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 9355,20 грн пені за період з 31.03.2021р. по 18.06.2021р.

Здійснений позивачем розрахунок пені є арифметично вірним.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 3844,60 грн 3% річних за період з 31.03.2021р. по 18.06.2021р., а також 11694 грн інфляційних за період квітень травень 2021 року.

Розрахунок процентів річних є арифметично вірним.

Водночас, за підрахунком суду, здійсненим за допомогою комп`ютерної програми «Ліга.Закон», сума інфляційних втрат є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 11694 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційних, пені та процентів річних підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 9143,91 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» (85670, Донецька область, м.Вугледар, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Підйомспецтехніка» (69104, м.Запоріжжя, вул.Олімпійська, 12, ) суму основного боргу 584700 грн, пеню 9355,20 грн інфляційні втрати 11694 грн грн, 3% річних 3844,60 грн, а також судовий збір в сумі 9143,91 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 13.09.2021р.

Повний текст рішення складено 16.09.2021р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця