ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 рокуСправа № 912/2137/21
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Поліщук Г.Б., за участю секретаря судового засідання Ліподат Я.В., розглянув у відкритому підготовчому засіданні матеріали справи №912/2137/21

за позовом Фермерського господарства "Воронцівське", 28200, Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Воронцівка, вул. Воронцівська, 38

до відповідача Новгородківської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, 28200, Кіровоградська область, смт. Новгородка, вул. Центральна, 13

про визнання права постійного користування земельною ділянкою

за участю представників:

від позивача - Заболотній П.Л., ордер №1017289 від 14.07.2021;

від відповідача - участі не брали

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішенняю

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Фермерського господарства "Воронцівське" до Новгородківської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання права постійного користування земельною ділянкою площею 33,5716 га кадастровий номер :02:000:9168, яка знаходиться на території Новгородківської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області за Фермерським господарством "Воронцівське".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з моменту реєстрації селянського (фермерського) господарства як юридичної особи обов`язки землекористувача земельної ділянки несе створене Фермерське господарство, а не фізична особа-засновник, на ім`я якої видано державний акт на право постійного користування землею.

Ухвалою від 20.07.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №912/2137/21 за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 05.08.2021 о 14:30 год, встановив сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Протокольною ухвалою від 05.08.2021 на підставі ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву в підготовчому засіданні з розгляду справи № 912/2137/21 до 07.09.2021 о 14:30.

Відповідач участь повноважного представника в підготовчому засіданні 07.09.2021 не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про місце, дату та час засідання суду.

07.09.2021 на електронну адресу суду від Новгородківської селищної ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Крім того, відповідач позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що явка в засідання суду обов`язковою не визнавалась, та є правом, а не обов`язком учасників справи, господарський суд вважає за можливе розглянути справу без уповноважених представників сторін за наявними матеріалами.

Господарський суд враховує, що за правилами п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу.

У відповідності до частин 3, 4 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Частинами 1, 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Господарський суд встановив, що заява відповідача від 01.09.2021 №10-10/22 про визнання позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, підписана представником відповідача Прокопчук О.І., повноваження якої підтвердженні довіреністю №01-16/666 від 10.06.2021.

Враховуючи викладене, беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд вважає за можливе ухвалити судове рішення в підготовчому засіданні 07.09.2021.

В підготовчому засіданні 07.09.2021 господарським судом досліджено докази у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини, які є предметом доказування у справі.

На підставі рішення сесії Новгородківської районної Ради народних депутатів Новгородківського району Кіровоградської області від 24.12.1999 №72 ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянка прощею 46,70 га, розташовану на території Вершино-Кам`янської сільської ради, для ведення селянського (фермерського) господарства, про що видано Державний акт на право постійного користування землею серії КР №0253, зареєстрований в Книзі записів державних актів за №256 (а.с. 14-15).

Відповідно до розпорядження Новгородківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 30.03.2000 №131-р "Про державну реєстрацію СФГ "Тілігул", СФГ "Поліщук", СФГ "Воронцівське" 30.03.2000 проведено державну реєстрацію юридичної особи Фермерського господарства "Воронцівське", засновником якого був ОСОБА_1 (а.с. 11-13).

На даний час з зазначеної вище земельної ділянки окремо виділено земельну ділянку площею 6,78 га, яку передану в приватну власність засновнику господарства ОСОБА_1 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія КР0895 від 30.03.2000 (а.с. 16-17) та земельну ділянку площею 6,35 га, яку передано в приватну власність члену господарства ОСОБА_2 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія КР№108819 від 14.07.2005 (а.с. 18-19).

В постійному користуванні залишилась земельна ділянка площею 33,5716 га кадастровий номер :02:000:9168.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зазначена земельна ділянка зареєстрована в комунальну власність запис 39878735 від 18.12.2020 (а.с. 20).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права право постійного користування земельною ділянкою площею 33,5716 га кадастровий номер :02:000:9168 зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 21).

На адвокатський запит до Новгородської селищної ради щодо надання інформації про перелік документів, що необхідно подати до суб`єкта реєстрації для проведення реєстраційної дії, відповідачем повідомлено, що провести державну реєстрацію права постійного користування за Фермерським господарством "Воронцівське" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:9168 неможливо. Для вирішення питання визнання права постійного користування на земельну ділянку за ФГ "Воронцівське", у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є засновником вказаного фермерського господарства рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням селянських (фермерських) господарств регулюються, Земельним кодексом України, Законом України "Про селянське (фермерське) господарство", Законом України "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно частини 1 статті 51 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент створення ФГ) громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до положень статті 7 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент створення ФГ) користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно частини 1 статті 23 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент створення ФГ) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

З наведеного нормативного регулювання вбачається, що на момент надання земельної ділянки ОСОБА_1 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення ФГ надавалася не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2009-ХІІ "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції Закону на день реєстрації ФГ "Ярок"; втратив чинність 29 липня 2003 року - з моменту набрання чинності Законом України від 19 червня 2003 року № 973-ІV "Про фермерське господарство") після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.

Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.

Звідси законодавством, чинним на момент створення ФГ "Ярок", було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності ФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення ФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації ФГ. Тобто Закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення ФГ, без створення такого ФГ.

19 червня 2003 року було прийнято новий Закону України № 937-ІV "Про фермерське господарство" (далі - Закон № 937-ІV), яким Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" № 2009-ХІІ визнано таким, що втратив чинність.

У статті 1 Закону № 937-ІV вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст. 8 Закону України "Про фермерське господарство").

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

З аналізу приписів статей 1, 5, 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство" можна дійти висновку, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Відповідно до положень частини 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації (частини 2 статті 92 цього Кодексу).

Пунктом 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, який діяв з 01.01.2002 року (момент набрання чинності названим Земельним кодексом України) до 22.09.2005, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві повинні до 01.01.2008 року переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте, Конституційний Суд України рішенням № 5-рп/2005 від 22.09.2005 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Звідси громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

З моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 23.06.2020 у справі № 922/989/18.

Велика Палата Верховного суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного суду від 20.03.2019 року у справі № 615/2197/15-ц (провадження № 14-533цс18).

Як встановлено судом, на підставі рішення сесії Новгородківської районної Ради народних депутатів Новгородківського району Кіровоградської області від 24.12.1999 №72 ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянка прощею 46,70 га, розташовану на території Вершино-Кам`янської сільської ради, для ведення селянського (фермерського) господарства, про що видано Державний акт на право постійного користування землею серії КР №0253, зареєстрований в Книзі записів державних актів за №256 (а.с. 14-15).

Відповідно до розпорядження Новгородківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 30.03.2000 №131-р "Про державну реєстрацію СФГ "Тілігул", СФГ "Поліщук", СФГ "Воронцівське" 30.03.2000 проведено державну реєстрацію юридичної особи Фермерського господарства "Воронцівське", засновником якого був ОСОБА_1 (а.с. 12-13). Зазначене також підтверджується копією довідки №22/73 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с. 11).

Статтею 12 Закону України "Про фермерське господарство" визначено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам-членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Аналогічні норми закріплені у ст.ст. 31, 32 Земельного кодексу України.

За такого правового врегулювання, будь-який член фермерського господарства має право отримати безоплатно у власність частину земельної ділянки, що перебуває у користуванні фермерського господарства, а не лише особа, якій така земельна ділянка була раніше надана у користування, оскільки така земельна ділянка відведена саме з метою створення фермерського господарства.

З земельної ділянки, переданої ОСОБА_1 згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії КР №0253, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №256, окремо виділено земельну ділянку площею 6,78 га, яку передану в приватну власність засновнику господарства ОСОБА_1 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія КР0895 від 30.03.2000 (а.с. 16-17) та земельну ділянку площею 6,35 га, яку передано в приватну власність члену господарства ОСОБА_2 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія КР№108819 від 14.07.2005 (а.с. 18-19).

В постійному користуванні залишилась земельна ділянка площею 33,5716 га кадастровий номер :02:000:9168.

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

У пункті 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 (провадження № 12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Так, за приписами статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: 1) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; 2) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; 3) припинення діяльності релігійних, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; 4) використання земельної ділянки способами, які суперечать економічним вимогам; 5) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; 6) систематична несплата земельного податку або орендної плати; 7) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; 8) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; 9) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Відповідно до приписів частини 1 статті 27 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 13.03.1992 року), яка діяла до 01.01.2002 року, право користування земельною ділянкою або її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) використання землі не за цільовим призначенням; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і двох років - для несільськогосподарського виробництва; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство.

Таким чином, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення СФГ є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення СФГ і подальшої державної реєстрації СФГ як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства.

Станом на день вирішення спору Фермерське господарство "Воронцівське" продовжує здійснювати фермерську діяльність та використовувати земельну ділянку на праві постійного користування.

Відповідно до частин 3, 4 статті 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Фермерське господарство "Воронцівське" добровільно не відмовлялось від права постійного користування земельною ділянкою, наданої за державним актом на право постійного користування землею серії КР №0253, не давало згоду на її вилучення.

Крім того, розпаювання частини земельної ділянки між членами фермерського господарства не припиняє право постійного користування рештою земельної ділянки.

З урахуванням викладеного судом встановлено відсутність правових підстав, передбачених положеннями статей 141 - 143 Земельного кодексу України для припинення права позивача постійного користування земельною ділянкою.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечив проти задоволення позову.

Підсумовуючи вищезазначене, господарський суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, вважає порушеним право позивача, тому позовна вимога про визнання права постійного користування земельною ділянкою площею 33,5716 га кадастровий номер :02:000:9168, яка знаходиться на території Новгородківської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області за Фермерським господарством "Воронцівське", підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, 50% судового збору у розмірі 1 135,00 грн покладаються на відповідача, інші 50% судового збору у розмірі 1 135,00 грн підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України після подання до суду відповідного клопотання позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 130, 185, 191, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за Фермерським господарством "Воронцівське" (28200, Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Воронцівка, вул. Воронцівська, 38, ідентифікаційний код 30899017) право постійного користування земельною ділянкою площею 33,5716 га кадастровий номер :02:000:9168, яка знаходиться на території Новгородківської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Стягнути з Новгородківської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області (28200, Кіровоградська область, смт. Новгородка, вул. Центральна, 13, ідентифікаційний код 04367111) на користь Фермерського господарства "Воронцівське" (28200, Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Воронцівка, вул. Воронцівська, 38, ідентифікаційний код 30899017) судовий збір у розмірі 1 135,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Належним чином засвідчені копії рішення надіслати Фермерському господарству "Воронцівське" (28200, Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Воронцівка, вул. Воронцівська, 38 та електронною поштою: ), Новгородківській селищній раді (28200, Кіровоградська область, смт. Новгородка, вул. Центральна, 13 та електронною поштою: ).

Повне рішення складено 16.09.2021.

Суддя Г.Б. Поліщук