РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.09.2021Справа № 910/11394/21

За позовом Комунального некомерційного підприємства «Київська стоматологія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТСАЄНС»

про розірвання договору підряду

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне некомерційне підприємство «Київська стоматологія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - позивач, КНП «Київська стоматологія») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТСАЄНС» (далі - відповідач, ТОВ «АРТСАЄНС») з вимогами про розірвання Договору № 2 від 11.01.2021, укладеного між КНП «Київська стоматологія» та ТОВ "АРТСАЄНС", зобов`язання ТОВ «АРТСАЄНС» повернути ТОВ «АРТСАЄНС» білизну.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 залишено позовну заяву КНП «Київська стоматологія» без руху; встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

28.07.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (на виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху). У якості додатків до наведеної заяви додано позовну заяву в новій редакції та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про усунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.

Судом враховано, що згідно прохальної частини позовної заяви в новій редакції позивач заявив вимоги про розірвання Договору № 2 від 11.01.2021, укладеного між КНП «Київська стоматологія» та ТОВ «АРТСАЄНС».

Відповідно до п. 2. ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

ГПК України не передбачено права позивача на подання нової редакції позовної заяви. Разом з тим, виходячи зі змісту поданої позивачем такої позовної заяви, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд розцінює подану позивачем разом із заявою про усунення недоліків позовну заяву як заяву про зменшення розміру позовних вимог та приймає її до розгляду, враховуючи при цьому, що позивач дотримався порядку подання відповідної заяви, визначеного ч. 5 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, суд розглядає позовні вимоги про розірвання спірного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 позовну заяву КНП «Київська стоматологія`прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/11394/21 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/11394/21.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем ухвали Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 про відкриття провадження у справі № 910/11394/21.

Поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 910/11394/21 було направлене відповідачу за адресою: Україна, 04116, місто Київ, вулиця Ванди Василевської, будинок 14, офіс 3, вказаною у позовній заяві, яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача, що підтверджується наявним в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Втім, поштове відправлення з наведеною ухвалою суду та примірником повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції було повернуто органами зв`язку до Господарського суду міста Києва.

Враховуючи, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 910/11394/21 було надіслано за належною адресою, тобто повідомленою суду позивачем, яка відповідає адресі, зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та повернуто підприємством зв`язку, суд дійшов висновку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, заяву про усунення недоліків позовної заяви та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

11.01.2021 між Комунальним некомерційним підприємством «Київська стоматологія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТСАЄНС» (виконавець, відповідач) був укладений Договір № 2 (далі - Договір або Договір № 2 від 11.01.2021), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги по обробці білизни (прання, прасування) у відповідності до вимог даного Договору. Предмет договору за ДК 021:2015 код 98310000-9 Послуги з прання і сухого чищення (Прання білизни) (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору виконавець зобов`язаний, зокрема, прання та обробку білизни виконувати в термін строком 5 (п`ять) робочих днів з дати отримання замовлення (2 рази на місяць), окрім вул. Пимоненка 10А - 4 рази на місяць.

Умовами п. 3.1 Договору передбачено, що замовник зобов`язаний, зокрема, передати виконавцю білизну згідно Акту передачі, в якому зазначено асортимент та кількість білизни. Білизну передавати у розтрушеному стані, провітрену, якщо білизна була забруднена розчинниками або іншими легкозаймистими матеріалами.

Послуги за цим Договором вважаються наданими після підписання Актів прийому-передачі наданих послуг (надалі - Акти наданих послуг). Виконавець надає замовнику Акти наданих послуг за всіма адресами. Замовник протягом 10 (десяти) календарних днів підписує Акти наданих послуг та один екземпляр повертає виконавцю або направляє мотивовану відмову від підписання (п. 5.2 Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2021 року (п. 6.2 Договору).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір № 2 від 11.01.2021 як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Позовні вимоги про розірвання спірного договору обгрунтовані неможливістю врегулювати спір з визначення дійсного обсягу обробленої відповідачем в січні 2021 білизни, підписання акту наданих послуг за січень 2021 із дійсними обсягами наданих послуг з прання білизни та неможливістю отримання позивачем послуги з прання білизни за Договором.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Позивач в позовній заяві дійшов хибного висновку про те, що Договір № 2 від 11.01.2021 за своєю правовою природою є договором підряду.

Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц). Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Дослідивши умови укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою Договір № 2 від 11.01.2021 є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було надано позивачу акт № 1 здачі-приймання надання послуг від 01.02.2021 на суму 10 866,73 грн. До акту відповідачем було додано реєстр № 1 до Договору за послуги за січень 2021 року.

Не погоджуюсь з даними вказаного акту та реєстру, керуючись п. 5.2 Договору, позивачем на адресу відповідача був направлений лист № 061/217-276 від 10.02.2021 з мотивованою відмовою від підписання акту за січень 2021 року та проханням здійснити звірку обсягів переданої білизни. До вказаного листа позивачем були додані копії актів та накладних здачі білизни. Матеріали справи містять надані позивачем копії актів здачі білизни від 13.01.2021, 28.01.2021, 18.01.2021, 21.01.2021, 28.01.2021 та накладних від 11.01.2021, 27.01.2021.

Посилаючись на дані, зазначені у вказаних актах та накладних, позивач стверджує, що відповідачем було невірно визначено загальний обсяг білизни, який був переданий йому, і, як наслідок, невірно визначено вартість, яку позивач мав сплатити за прання переданої білизни.

Лист позивача № 061/217-276 від 10.02.2021 з мотивованою відмовою від підписання акту за січень 2021 року залишений відповідачем без відповіді.

Наступним листом № 061/217-287 від 11.02.2021 позивач, через неповернення відповідачем переданої у лютому та частково у січні 2021 року білизни, посилаючись на п. 2.1 Договору, просив відповідача повернути білизну, передану на підставі актів здачі білизни від 04.02.2021, 01.02.2021 та накладної від 27.01.2021 (копії наявні в матеріалах справи) загальною вагою 32,5 кг. Вказаний лист відповідач також залишив без відповіді.

З огляду на зазначене, 15.03.2021 позивачем було направлено на адресу відповідача лист-претензію № 061/217-505 з вимогою надати згоду на розірвання Договору.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, обставин справи, повідомлених позивачем, не спростував, у зв`язку з чим та відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України суд здійснював вирішення справи за наявними матеріалами.

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 907 ЦК України).

Підстави для зміни або розірвання договору визначені ст. 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої ст. 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за частиною другою ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини другої ст. 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Статтею 188 ГК України врегульовано порядок зміни, розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта ст. 188 ГК України).

Частинами другою та третьою ст. 188 ГК України встановлений порядок проведення сторонами договору переговорів щодо добровільної зміни чи розірвання договору. Частиною четвертою цієї статті визначено, заінтересована сторона може звернутися до суду, якщо виник спір.

Як встановлено судом по матеріалам справи, позивач 15.03.2021 направив відповідачу лист-претензію № 061/217-505 з вимогою надати згоду на розірвання Договору на адресу: 04116, місто Київ, вулиця Ванди Василевської, будинок 14, офіс 3. Втім, поштове відправлення з наведеним листом-претензією було повернуто органами зв`язку позивачу.

Враховуючи, що поштове відправлення було надіслано за адресою, яка відповідає адресі ТОВ «АРТСАЄНС», зазначеній у реквізитах сторін у Договорі № 2 від 11.01.2021, та відповідає адресі місцезнаходження ТОВ «АРТСАЄНС» відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак повернуто підприємством зв`язку, суд дійшов висновку про те, що позивачем було належним чином виконано обов`язок, передбачений ст. 188 ГК України, щодо надсилання відповідачу пропозиції про розірвання договору.

Відповіді на пропозицію про розірвання Договору № 2 від 11.01.2021 матеріали справи не містять.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у частині другій ст. 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу (за участі фізичних чи юридичних осіб) та змісту правовідносин (цивільні чи господарські).

Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) та не може ставитися в залежність від проінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Умовами п. 5.2 Договору передбачено, що послуги за цим Договором вважаються наданими після підписання Актів прийому-передачі наданих послуг.

Матеріали справи не містять підписаних обома сторонами актів прийому-передачі наданих послуг.

Водночас відповідач не надав суду належних і допустимих доказів дотримання ним порядку прийому-передачі наданих послуг, у зв`язку з чим не довів виконання своїх зобов`язань за Договором щодо надання послуг по обробці білизни (прання, прасування), а, отже, з боку відповідача мало місце порушення умов Договору.

При цьому, таке порушення відповідачем умов Договору є істотним в розумінні ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, оскільки позивач (як замовник за Договором) внаслідок такого порушення відповідачем умов Договору позбавляється того, на що розраховував при укладенні договору, а саме отримання послуг по обробці білизни (прання, прасування) відповідно до умов Договору.

За таких обставин, оскільки матеріалами справи підтверджується та відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано факту істотного порушення умов Договору, вимоги позивача про розірвання Договору № 2 від 11.03.2021 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позовних вимог, судовий збір в сумі 2 270,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати Договір № 2 від 11.01.2021, який укладено між Комунальним некомерційним підприємством «Київська стоматологія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТСАЄНС».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТСАЄНС» (Україна, 04116, місто Київ, вулиця Ванди Василевської, будинок 14, офіс 3; ідентифікаційний код 42288746) на користь Комунального некомерційного підприємства «Київська стоматологія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Україна, 04050, місто Київ, вулиця Пимоненка, будинок 10-А; ідентифікаційний код 42376659) 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частин 1, 2 статті 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 21.09.2021.

Суддя Гумега О.В.