РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021Справа № 910/9986/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Бабич М.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімтехнолоджі"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимус Еліт"

про стягнення 2 549 388,46 грн

Представники сторін:

від позивача: Коломієць І.С.,

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімтехнолоджі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимус Еліт" про стягнення 2 549 388,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 11/02-1 від 11.02.2021.

22.06.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімтехнолоджі" подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 відкрито провадження у справі №910/9986/21, призначено підготовче засідання на 09.08.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімтехнолоджі" про забезпечення позову у справі № 910/9986/21 відмовлено.

В підготовче засідання 09.08.2021 з`явився представник позивача.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 15.09.2021.

В судове засідання 15.09.2021 з`явився представник позивача. Представник відповідача в засідання суду не з`явився, уповноваженого представника не направив, про час та місце судового засідання були повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, своїм правом на подання відзиву він не скористався, оскільки його неявка не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 15.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптимус Еліт" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімтехнолоджі" (Покупець) укладено договір поставки № 11/02-1 (надалі також - договір), за умовами п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцю товар, а саме Мінеральні добрива (надалі-Товар), у кількості, за ціною та на умовах, визначених даним Договором та Додатками, що є невід`ємними частинами даного Договору, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар у зазначений термін.

Згідно з п. 2.2 договору, Сторони домовилися, що Постачальник передає Покупцю Товар у кількості визначеному додатками до даного Договору. Загальна кількість Товару за даним Договором визначається кількістю Товару, зазначеного в додатках до даного Договору.

Відповідно до п. 3.1 договору, Сторони домовилися, що Постачальник поставляє Покупцю Товар, за ціною та місцем поставки, зазначеними в Додатках до даного Договору.

Згідно з п. 5.3 договору, факт передачі Товару Покупцю виникає в момент приймання Товару, та підтверджується видатковою накладною, підписаною уповноваженими представниками Сторін, спрямованою Постачальнику засобами електронного зв`язку.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами обох Сторін і діє до моменту виконання Сторонами своїх зобов`язань. Після закінчення терміну дії цього Договору, Договір може бути пролонгований за домовленістю Сторін строком на 1 (Один) рік. (п. 8.4 договору).

11.02.2021 сторонами підписано Додаток № 1 до договору, зокрема, з такими умовами: загальна вартість Товару з ПДВ складає 1 664 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 277 333,33 грн; оплата за Товар: 100% передоплати перераховується Покупцем протягом 1 (одного) банківського дня включно з дати підписання даного Договору на підставі рахунку-фактури шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника; строки та умови поставки Товару: Товар поставляється до 28.02.2021 року включно. Датою поставки кожної партії Товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній.

11.02.2021 сторонами також підписано Додаток № 2 до договору, зокрема, з такими умовами: загальна вартість Товару з ПДВ складає 1 703 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 283 833,33 грн; оплата за Товар: 100% передоплати перераховується Покупцем протягом 1 (одного) банківського дня включно з дати підписання даного Договору на підставі рахунку-фактури шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника; строки та умови поставки Товару: Товар поставляється до 28.02.2021 року включно. Датою поставки кожної партії Товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній.

01.04.2021 сторонами також підписано Додаток № 3 до договору, зокрема, з такими умовами: загальна вартість Товару з ПДВ складає 504 504,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 84 084,00 грн; оплата за Товар: 100% передоплати перераховується Покупцем протягом 2 (двох) банківських днів включно з дати підписання даного Договору на підставі рахунку-фактури шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника; строки та умови поставки Товару: Товар поставляється до 10.04.2021 року включно. Датою поставки кожної партії Товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній.

На виконання умов договору позивач здійснив оплату мінеральних добрив на загальну суму 3 315 200,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 6755 від 12.02.2021 та № 6940 від 15.02.2021, а також банківськими виписками.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що 19.03.2021 позивачем відповідачу був направлений лист №19-03/21-01 з проханням повернути суму сплаченого авансу у розмірі 1 676 800,00 грн. через непостачання товару, а 23.03.2021 - лист №23-03/21-10 з проханням повернути суму 1 638 400,00 грн. через непостачання товару.

07.04.2021 позивачем була направлена відповідачу претензія № 01-0704 з вимогою негайно повернути аванс. Зазначений лист було отримано відповідачем 09.04.2021, що підтверджується даними з інтернет-ресурсу з відстеження відправлень за допомогою Укрпошти. Відповіді на зазначений лист позивачу не надходило.

Листом 21-04/21-02 від 21.04.2021 ТОВ "Агрохімтехнолоджі" просило ТОВ "ОПТИМУС ЕЛІТ" повернути невикористані кошти за мінеральні добрива по рахунку № СФ-0000009 від 11.02.2021 в сумі 504 504,00 грн. шляхом зарахування оплати на рахунок за КАС-32: № СФ-0000026 від 01.04.2019 - 504 504,00 грн. Даний лист погоджено відповідачем 22.04.2021.

Листом № 28-04 від 28.04.2021 ТОВ "ОПТИМУС ЕЛІТ" просило ТОВ "Агрохімтехнолоджі" повернути невикористані кошти за мінеральні добрива по рахунку № 175 від 25.01.2020 (Договір 771 від 25.01.2020) в сумі 5 316,42 грн. шляхом зарахування оплати на рахунок № СФ-0000009 від 11.02.2021 (Договір 11-02-01 від 11.02.2021) - 5 316,42 грн та по рахунку № 522 від 05.03.2021 в сумі 522 612,00 грн. шляхом зарахування оплати на рахунок № СФ-0000009 від 11.02.2021 (Договір 11-02-01 від 11.02.2021) - 409 586,00 грн.

Так, сума неповернутого авансу, сплаченого позивачем по рахунку № СФ-0000009 від 11.02.2021, становить 757 393,58 грн. (1 676 800,00 грн. - 504 504,00 грн. - 5 316,42 грн. - 409 586,00 грн.).

Отже, з огляду на викладені обставини, позивач стверджує, що загальна сума неповернутого авансу, сплаченого позивачем становить 2 395 793,58 грн. (1 638 400,00 грн. + 757 393,58 грн), про стягнення якої заявлено у цьому позові.

Крім того, з огляду на прострочення відповідача, позивач заявив до стягнення пеню у розмірі 51 351,20 грн, 3% річних у розмірі 22 284,37 грн та інфляційні у розмірі 79 959,31 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статей 692, 693 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач здійснив оплату мінеральних добрив на загальну суму 3 315 200,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 6755 від 12.02.2021 та № 6940 від 15.02.2021, а також банківськими виписками.

Однак, доказів поставки оплаченого позивачем товару у встановлені договором строки, матеріали справи не містять.

07.04.2021 позивачем була направлена відповідачу претензія № 01-0704 з вимогою повернути аванс у розмірі 3 315 200,00 грн, яка отримана відповідачем 09.04.2021, що підтверджується даними з інтернет-ресурсу з відстеження відправлень за допомогою Укрпошти. Відповіді на вказану претензію позивачем отримано не було.

Враховуючи зарахування зустрічних вимог відповідача в рахунок оплати за договором № 11/02-1, наразі заборгованість останнього перед позивачем становить 2 395 793,58 грн, що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за квітень 2021, підписаним у двосторонньому порядку позивачем та відповідачем.

За ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 912/2275/17.

За наведених вище обставин судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив поставку товару у повному обсязі та не здійснив повернення суми попередньої оплати, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 2 395 793,58 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Поряд з викладеним, позивач заявив до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 22 284,37 грн та інфляційні у розмірі 79 959,31 грн за порушення виконання зобов`язання з повернення попередньої оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі якої позивач звертається з такою вимогою, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставкиу відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

При цьому, у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Платати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Перевіривши розрахунок 3% річних за загальний період прострочення відповідача з 01.03.2021 по 31.05.2021, суд зазначає про часткове задоволення вимог в цій частині на суму 22 284,36 грн, оскільки позивачем неправильно підраховано суму 3%.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних за загальний період прострочення відповідача з 01.03.2021 по 31.05.2021, суд зазначає про його обґрунтованість та необхідність задоволення у заявленому позивачем обсязі на суму 79 959,31 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню у загальному розмірі 51 351,20 грн за загальний період прострочки з 01.03.2021 по 31.05.2021, посилаючись на п. 6.2 договору.

Згідно з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

Отже, чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується і конкретний її розмір.

У п. 6.2 договору, на який посилається позивач, сторони визначили, що за порушення строків поставки Постачальник сплачує неустойку у розмірі облікової ставки НБУ від суми недопоставленого Товару за кожний день прострочення.

З наведеного вбачається, що сторони встановили пеню саме за порушення строків поставки товару, тобто, за порушення негрошового зобов`язання, в той час, як з огляду на зміст позовних вимог, сума пені нарахована позивачем за період прострочення повернення відповідачем суми попередньої оплати, тобто, за період невиконання відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло з 01.03.2021.

Оскільки положень про можливість нарахування пені за порушення строків повернення попередньої оплати покупцю укладений сторонами договір не містить, то правові підстави для застосування п. 6.2 договору та стягнення пені у цьому випадку відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні цих позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимус Еліт" (вул. Зоологічна, 4-А, оф. 139, м. Київ, 04119, ідентифікаційний код 42456173) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімтехнолоджі" (вул. Козацька, 120/4, м. Київ, 03022, ідентифікаційний код 41896055) борг у розмірі 2 395 793,58 грн, 3% річних у розмірі 22 284,36 грн, інфляційні у розмірі 79 959,31 грн та судовий збір у розмірі 37 470,56 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 22.09.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко