ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2021 р. Справа №921/807/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Зборівського районного споживчого товариства №57 від 28.05.2021 (вх. №01-05/1877/21 від 31.05.2021)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.04.2021 (повний текст складено 12.05.2021, суддя Хома С.О.)

у справі №921/807/20

за позовом: Зборівського районного споживчого товариства, м. Зборів, Тернопільська область

до відповідача: Зборівської територіальної громади в особі Зборівської міської ради, м. Зборів, Тернопільська область

про визнання за Зборівським районним споживчим товариством право власності на нежитлову будівлю магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул. Головна, 3, с.Бзовиця, Зборівського району, Тернопільської області.

за участю представників:

від відповідача: Боднар І.В. представник

від позивача: Помазанська С.І. адвокат ( режимі відеоконференції)

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 28.04.2021 у справі №921/807/20 у задоволені позову Зборівського районного споживчого товариства - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.04.2021 та прийняти нове рішення, яким визнати за Зборівським районним споживчим товариством право власності на нежитлову будівлю магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул. Головна, 3, с. Бзовиця, Зборівського району, Тернопільської області .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2021 справу №921/807/20 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 23.06.2021.

14.06.2021 на адресу суду від Зборівської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/4350/21 від 14.06.2021).

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.08.2021 відкладено розгляд справи на 08.09.2021.

В судовому засіданні 08.09.2021 представник апелянта надала суду пояснення щодо фактичних обставин справи та доводів апеляційної скарги, просила оскаржене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача надав суду пояснення щодо фактичних обставин справи, проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржене рішення залишити без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Зборівське районне споживче товариство звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Зборівської територіальної громади в особі Зборівської міської ради про визнання за Зборівським районним споживчим товариством права власності на нежитлову будівлю магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна 3, с.Бзовиця, Зборівського району Тернопільської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Зборівське районне споживче товариство з 1990 року і на даний час здійснює правомочності власника нежитлової будівлі магазину по вул. Головна,3 с. Бзовиця площею 197,1 кв.м., обліковує її на балансі в складі основних засобів, нараховує амортизаційні відрахування, використовує будівлю в господарській діяльності, сплачує земельний податок, тощо.

Позивач обґрунтовує свої вимоги обставинами, встановленими рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.07.2012 у справі №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011).

Також позивач посилається на правові висновки, викладені у п. 83, п.85 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 щодо застосування норми ст.392 Цивільного кодексу України, а саме про те, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності (на будівлю, споруду) у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою, а належним відповідачем у таких справах є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована.

Позивач вважає належним відповідачем у справі Зборівську територіальну громаду в особі Зборівської міської ради, яка є власником земельної ділянки, на якій розміщена спірна будівля, оскільки до складу міської ради згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшла територіальна громада села Бзовиця.

Позивач зазначає, що Бзовицька сільська рада у 2008 році зверталась до Зборівського районного суду із заявою про передачу спірної будівлі у власність сільської ради як безхазяйного майна, однак ухвалою Зборівського районного суду від 25.11.2008 у справі № 2-0-32/08 за заявою Зборівського РайСТ скасовано рішення Зборівського районного суду від 06.08.2008, яким була задоволена заява Бзовицької сільської ради про передачу спірної будівлі у власність як безхазяйного майна. Окрім того, ухвалою Зборівського районного суду від 01.12.2008 залишено без розгляду заяву Бзовицької сільської ради залишено без розгляду за відсутністю ознак безхазяйного майна, сільській раді роз`яснено право на подання позову про визнання права власності на майно на загальних підставах.

У 2017 році Бзовицька сільська рада вдруге звернулась до Зборівського районного суду в порядку окремого провадження із заявою про передачу безхазяйної нерухомої речі нежитлової будівлі магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна, 3 с. Бзовиця Зборівського району Тернопільської області у комунальну власність територіальної громади села Бзовиця. Ухвалою від 05.10.2017 вказану заяву залишено без розгляду, ухвалу залишено без змін постановою Верховного Суду від 24.10.2018.

Позивач вказує, що спірне майно було предметом спорів у господарських та адміністративних судах, разом з цим, для беззаперечного підтвердження права власності позивача на нежитлову будівлю магазину площею 197,1 кв.м. по вул.Головна,3 с.Бзовиця і усунення невизначеності у відносинах, в т.ч. органом місцевого самоврядування, виникла необхідність звернутись до суду із позовом про визнання права власності на підставі ст.392 ЦК України.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, зазначав, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підлягають задоволенню, а справа підлягає закриттю, оскільки існує рішення між тими ж сторонами щодо того ж предмету спору з тих же підстав. Зокрема, рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011), яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову Зборівського районного споживчого товариства до Бзовицької сільської ради про визнання права власності на будівлю магазину загальною площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна, 3, с.Бзовиця Зборівського району Тернопільськї області. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2013 у справі №6/68/5022-886/2012 відмовлено у задоволенні позову Зборівського районного споживчого товариства до Бзовицької сільської ради за участю третіх осіб: Зборівського районного БТІ та Управління Держкомзему у Зборівському районі про визнання права власності на будівлю магазину загальною площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна, 3, с.Бзовиця Зборівського району Тернопільської області на підставі ст.392 ЦК України. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 припинено провадження у справі №921/1192/14-г/4 на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України у зв`язку з існуванням рішення господарського суду щдо того ж предмету і з тих же підстав. Відповідач стверджує, що позивач неодноразово звертаючись з позовами до суду не довів того, що є власником спірної будівлі, а також не довів існування документа, що посвідчувало його право власності та видачу такого документа раніше і його втрату на момент звернення до суду з позовом.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, дійшов висновку про те, що позивач не підтвердив наявність прав та правовстановлюючих документів на спірну будівлю за адресою вул.Головна 3, с.Бзовиця, Зборівського району Тернопільської області, а також втрату документа, який засвідчує право власності позивача на вказаний у позові спірний об`єкт, таким чином, позовні вимоги про визнання за Зборівським районним споживчим товариством право власності на нежитлову будівлю магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна 3, с.Бзовиця, Зборівського району Тернопільської області є необґрунтованими та не доведеними матеріалами справи. Окрім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про закриття провадження у справі відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.231 та п.2 ч.1 ст.175 ГПК України з огляду на те, що позов заявлено до Зборівської територіальної громади, яка не була відповідачем в попередніх справах, та з інших підстав.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що при ухваленні рішення суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а викладені у рішенні висновки та мотиви відмови у задоволенні позову суперечать дослідженим судом обставинам справи, наявним процесуальним документам і доказам, а також судовій практиці Верховного Суду. Окрім того, судом порушено процесуальні та матеріальні норми права.

Так, скаржник з посиланням на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №914/904/17, від 27.06.2018 у справі №904/8186/17, від 11.04.2019 у справі №910/8880/18 та у постанові Великої палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №916/1068/18, вказує, що господарський суд безпідставно зробив висновок про те, що з позовом про визнання права власності може звернутись лише власник особа, яка має документ, що засвідчує її право власності і її власність зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Апелянт вказує, що у судових рішеннях за результатами розгляду спорів щодо спірного майна встановлено преюдиційні факти, а саме те, що позивач є добросовісним володільцем, майно передано йому на підставі волевиявлення попереднього власника. Проте, в порушення норми ст.75 ГПК України суд першої інстанції вимагав від позивача подання доказів для підтвердження обставин, встановлених Господарським судом Тернопільської області у справі №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011). Про повторному дослідженні суд першої інстанції не спростував, а встановив ті ж обставини, при цьому не взявши до уваги правовий висновок Господарського суду Тернопільської області, зроблений у справі №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011) та підтверджений Львівським апеляційним господарським судом в постанові суду від 17.09.2012 щодо наявності в позивача права власника спірної будівлі.

Також апелянт зазначає, що суд залишив поза увагою протокол вилучення документів від 07.05.1998 Тернопільського ГСРВ УПМ ДПА в Тернопільській області про вилучення правовстановлюючих документів на усі основні засоби Зборівського РайСТ на 133 аркушах. Судом не досліджено та не спростовано доказів позивача про наявність суб`єктивного права власника будинку, який обліковується на балансі з 1990 року, на який нараховуються амортизаційні нарахування, який використовується впродовж 30 років в господарській діяльності позивачем, а також того, що за користування земельною ділянкою під будівлею магазину сплачується земельний податок у встановленому розмірі.

Скаржник наголошує, що суд жодним чином не спростував відсутності ознак безхазяйного майна спірної будівлі магазину по вул.Головна,3, в с. Бзовиця, передачу його Зборівському Рай СТ на підставі волевиявлення попереднього власника, що встановлено рішенням Господарського суду Тернопільської області, зроблений у справі №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011) від 31.07.2012, відсутність претензій від будь-якої юридичної чи фізичної особи на спірну будівлю, відсутності у відповідача права власника на спірну будівлю (ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), наявність у позивача ознак власника, а саме володіння, користування та розпорядження майном (ст.319 ЦКУ).

Також апелянт вважає безпідставним висновок суду про те, що позивач не є законним власником нежитлової будівлі магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна,3, в с. Бзовиця, та наголошує, що Бзовицька сільська рада зверталась до суду про визнання майна безхазяйним, однак рішеннями судів було встановлено відсутність ознак безхазяйності спірного майна, а також те, що спірна будівля перебуває на балансі Зборівського РайСТ, яке вважає себе власником цього майна.

Відповідач не спростував жодними доказами доводів позивача щодо наявності у нього суб`єктивного права власника на спірну будівлю, законності волевиявлення попереднього власника майна колгоспу «Комунар» щодо передачі спірної будівлі позивачу, наявності факту володіння, користування та розпорядження майном, в тому числі передача в оренду частини спірного приміщення Бзовицькій сільській раді та іншим юридичним особам.

Також скаржник зазначає, що заявлений позов не зачіпає прав відповідача, Зборівську міську раду визначено відповідачем як власника земельної ділянки, на якій розміщене спірне майно, відповідно до вказівок Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №916/1608/18.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу навів спростування доводів апеляційної скарги, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, звернув увагу, що у відповідності до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (чинного на час виникнення спірних правовідносин), затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадились (з видачею свідоцтва про право власності) органами місцевого самоврядування за наявності передбачених названим положенням документів, проте позивач не довів наявності у нього права власності на спірний об`єкт, не надав доказів існування документа, що посвідчував його право власності на майно та видачу такого документа раніше, а також його втрату станом на момент звернення до суду з цим позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав суду копію рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.07.2012 у справі №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011), яким відмовлено у позові Зборівського районного споживчого товариства до Бзовицької сільської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності на будівлю магазину по вул. Головна, 3, с.Бзовиця Зборівського району загальною площею 197,1 кв.м.

Позивач вказує, що у цьому рішенні встановлено обставини, які є преюдиційними для цього спору, а саме:

- протоколом зборів уповноважених пайовиків Зборівського районного споживчого товариства №6 від 15.03.1990 р. серед іншого, затверджено акт передачі Зборівському РайСТ нежитлової будівлі колгоспу «Комунар», зобов`язано голову правління облаштувати будівлю магазину та поставити будівлю на баланс РайСТ в складі основних засобів, а постановою правління Зборівського РайСТ №7 від 21.03.1990 взято на баланс будівлю магазину в с.Бзовиця, Зборівського району, початкова балансова вартість якої складала 67 743 грн., залишкова станом на 01.07.2011 рік 36 817 грн.;

- згідно довідки Зборівського районного споживчого товариства №27 від 13.07.2011 останнє з 1990 р. обліковує на балансі будівлю магазину по вул.Головна,3 в с.Бзовиця Зборівського району;

- для обслуговування будівлі магазину по вул.Головна, 3 с.Бзовиця за Зборівським РайСТ закріплена земельна ділянка площею 0,13 га, що підтверджується довідкою Управління Держкомзему у Зборівському районі від 18.07.201 р. №1009 та позивач надав докази сплати земельного податку за користування земельною ділянкою для обслуговування спірної будівлі-магазину за липень 2001 р., листопад 2002 р., лютий 2003 р….;

-…наявність певного юридичного титулу, в даному випадку

- прийняття на баланс позивача спірної будівлі на підставі акту передачі нежитлової будівлі колгоспом «Коммунар» (Протокол зборів уповноважених пайовиків Зборівського районного споживчого товариства №6 від 15.03.1990 р.) свідчить, що позивач є добросовісним володільцем, а майно йому передано на підставі волевиявлення попереднього власника;

- встановлені судом обставини свідчать, що у позивача наявним є суб`єктивне право власника та юридично забезпечена можливість володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах шляхом здійснення щодо свого майна будь-яких дій, які не суперечать законодавству і не порушують права та охоронювані законом інтереси інших осіб, а також можливість захисту від усяких протиправних втручань щодо свого володарювання над належним йому майном в тому числі і пред`явити позов в порядку ст.392 ЦК України про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документу, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.4 с.75 ГПК України обставини встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч.7 ст.75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що викладені у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 31.07.2012 у справі №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011) висновки щодо наявності певного юридичного титулу Зборівського РайСТ та щодо наявності суб`єктивного права власника щодо будівлі магазину по вул. Головна, 3, с.Бзовиця Зборівського району загальною площею 197,1 кв.м. є правовою оцінкою суду встановлених ним обставин, яка в силу ч.7 ст.75 ГПК України не є обов`язковою для суду при вирішенні цього спору.

Окрім того, до матеріалів позовної заяви додано ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 25.11.2008, якою за заявою Зборівського РайСТ про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 06.08.2008 про визнання приміщення в с.Бзовиця по вул. Головна, 3, безхазяйним і передачу у власність Бзовицької сільської ради. Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 01.11.2008 заяву Бзовицької сільської ради про визнання приміщення в с.Бзовиця по вул. Головна, 3, безхазяйним і передачу його у власність територіальній громаді залишено без розгляду у зв`язку із виникненням спору про приміщення між Бзовицькою сільською радою та Зборівським районним споживчим товариством.

Відповідно до ухвали Зборівського районного суду Тернопільської області від 05.10.2017 у справі №599/1050/17 залишено без розгляду заяву керівника Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Бзовицької сільської ради Зборівського району про передачу безхазяйної нерухомої речі нежитлової будівлі магазину, що розташована за адресою по вул.Головна, 3, в с. Бзовиця Зборівського району, у комунальну власність у зв`язку з наявністю спору про право. Вказану ухвалу залишено без змін постановою Верховного Суду від 24.10.2018.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №233044544 від 18.11.2020 за параметрами пошуку «права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за адресою Тернопільська область, Зборівський район, с.Бзовиця, вул.Головна, земельна ділянка 3», за вказаною адресою знаходиться об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 26 нежитлова будівля магазину загальною площею 197,1 кв.м. під літ «А» з прибудовою з цегли під літ «а», металічним дашком під літ «д», відомості про права власності чи інші речові права відсутні.

Відповідно до довідки Зборівського районного споживчого товариства №40 від 23.12.2020, підписаної головою правління та головним бухгалтером товариства, станом на 01.12.2020 нежитлова будівля магазину с.Бзовиця по вул.Головна, 3, обліковується на балансі з 1990 року, первісною вартістю 68110 грн., нарахованим зносом 39901 грн., залишковою вартістю 28209 грн.

Також до позовної заяви додано технічний паспорт будівлі, виготовлений РКП Зборівської районної ради «Бюро Технічної Інвентаризації» на замовлення Зборівського РайСТ 14.01.2019, відповідно до якого загальна площа будівлі магазину становить 224,7 кв.м., прибудови 19,6 кв.м., дашок металічний 3,8 кв.м., приміщення під літ. «А» - 197,1 кв.м.

Позивач надав договір оренди об`єкта нерухомості №149/20 від 01.07.2020, укладений між позивачем та ФОП Олійником С.П., акт прийому-передачі до нього та докази сплати орендної плати за користування частиною нежитлового приміщення магазину №19/90, торговою площею 45,7 кв.м., що розташоване за адресою с.Бзовиця, вул.Головна, 3.

На підтвердження того, що позивач сплачує податок за користування земельною ділянкою, на якій розташоване спірне майно, позивач надав свідоцтво платника єдиного податку серії А№585525 від 18.01.2012 та копії виписок по рахунку позивача, щодо сплати єдиного податку.

Окрім того, на виконання ухвали Господарського суду Тернопільської області від 01.02.2021 позивач надав ряд документів, зокрема:

- протокол №6 від 15.03.1990 звітних зборів уповноважених пайовиків Зборівського районного споживчого товариства, в якому зазначено про затвердження акту передачі Зборівським РайСТ нежитлової будівлі колгоспу «Комунар» та зобов`язання голову правління облаштувати будівлі магазин по торгівлі продовольчими і не продовольчими товарами для забезпечення пайовиків товарами народного споживання; головному бухгалтеру поставити будівлю на баланс в складі основних засобів;

- протокол №1 загальних зборів членів колгоспу «Комунар» від 17.02.1989 р., в якому зазначено, зокрема, щодо закінчення робіт на магазині с.Комунарка (якщо поступлять будівельні матеріали);

- постанову правління Зборівського районного споживчого товариства від 21.03.1990 №07 «Про взяття на баланс нежитлової будівлі» на виконання постанови зборів уповноважених від 15.03.1990 постановлено взяти на баланс будівлю в с.Бзовиця переданою колгоспом «Комунар» по акту приймання-передачі (п.1); затвердити кошторис на обслуговування в будівлі магазин по торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами (п.2);

- довідку №27 від 13.07.11 Зборівського районного споживчого товариства, магазин по вул.Головна,3, с.Бзовиця Зборівського району Тернопільської області обліковується як власна будівля з 1990 року, початкова вартість 67 743 грн., знос 30 926 грн., балансова вартість на 01.07.201 року складає 36 817 грн. Довідка видана на підставі даних книги аналітичного обліку по рахунку №103;

- протокол від 07.05.1998 про вилучення податковою міліцією документів Зборівського Рай СТ, в т.ч. папки основних засобів на 133-х аркушах;

- довідку Управління Держкомзему у Зборівськрму районі від 18.07.2011 №1009 про те, що за Зборівським РайСТ, магазин в с.Бзовиця всього числиться землі 0,13 га, в тому числі землі комерційного використання 0,13 га;

- типовий договір №23 здачі в оперативну оренду основних фондів споживчого товариства, споживспілки, їх власних і спільних підприємств від 28.04.2003 та акт прийняття-передачі від 28.04.2004 щодо передачі Зборівським районним споживчим товариством Бзовицькій сільській раді на умовах оренди магазину в с.Бзовиця для приміщення сільської ради;

- повідомлення Зборівського районного бюро технічної інвентаризації щодо скасування права власності за Бзовицькою сільською радою на будівлю магазину по вул. Головна,3 в с.Бзовиця на підставі ухвали Зборівського районного суду від 25.11.2008;

- договір оренди майна №116 від 29.12.2006 між Зборівським районним споживчим товариством (Орендодавець) та ПП Проскуренко М.С. (Орендар), згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окремо визначене нерухоме майно магазин «Продтовари» с. Бзовиця, Зборівського району площею 42 кв.м. з актом приймання-передачі;

- договір оренди майна №116/07 від 01.12.2007 між Зборівським районним споживчим товариством (орендодавець) та ПП Проскуренко М.С. (Оренадр), згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окремо визначене нерухоме майно магазин «Продтовари» с. Бзовиця, Зборівського району загальною площею 42 кв.м.;

- рішення Бзовицької сільської ради №99 від 12.07.2009, прийняте за результатами розгляду клопотання Зборівського РайСТ про відмову у визнанні права власності на будівлю магазину по вул.Головна, 3, в с.Бзовиця Зборівського району;

- рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 06.08.2008, скасоване ухвалою Зборівського районного суду від 25.11.2008.

Як вказав позивач у клопотанні про долучення до матеріалів справи перелічених доказів, такі було отримано з матеріалів справи №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011).

Колегія суддів відхиляє за безпідставністю доводи апелянта щодо незаконності вимоги суду першої інстанції надати докази на підтвердження позовних вимог, оскільки в судових рішеннях у інших справах вже встановлювались обставини, на які покликається позивач як на підставу своїх вимог і такі не потребують повторного доказування, та зазначає, що вимога надати суду докази не суперечить нормам Господарського процесуального кодексу України.

Апелянт окремо звернув увагу на те, що суд першої інстанції не дослідив протоколу вилучення документів від 07.05.1998, який підтверджує вилучення в позивача правовстановлюючих документів на спірне майно.

Як вбачається із вказаного протоколу, складеного ст.о/уп Тернопільського МРВ УПМ ДПА в Тернопільській області, 07.05.1998 було вилучено книгу за рахунками 33,58 Зборівського РайСТ на 22 аркушах, реєстраційний журнал і головну книгу Зборівського РайСТ на 194-х аркушах, папку основних засобів Зборівського РайСТ на 133 аркушах, книги по рахунках 02, 13, 31, 78/1, 78/2, 80, 81 Зборівського РайСТ на 16 аркушах.

Вказаний протокол вилучення не є належним доказом існування та втрати правовстановлюючого документа на спірне майно, оскільки він підтверджує вилучення «папки основних засобів на 133 аркушах», з протоколу неможливо достеменно встановити наявність у вказаній папці на момент вилучення правовстановлюючих документів, в тому числі на спірне майно нежитлове приміщення за адресою вул.Головна, 3 в с. Бзовиця Зборівського району.

Окрім того, позивач подав до суду першої інстанції копії судових рішень щодо спірного майна у справах №819/321/15, №599/1050/17, №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011), №13/25/5022-1120/2011, №6/68/5022-886/2012, №921/1192/14-г/4, №921/168/19.

Із вказаних судових рішень вбачається, що спір про право власності на приміщення по вул. Головна, 3 в с. Бзовиця Зборівського району було неодноразовим предметом судових розглядів.

Так, рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі №13/25/5022-1120/2011 від 26.08.2011 (залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2011) задоволено позов Зборівського районного споживчого товариства до відповідача Бзовицької сільської ради про визнання в порядку набувальної давності права власності на будівлю магазину визнано за Зборівським районним споживчим товариством в порядку набувальної давності (ст 344 Цивільного кодексу України) право власності на будівлю магазину загальною площею 197,1 кв м за адресою вул Головна, 3, с Бзовиця Зборівського району Тернопільської області.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.03.2012 скасовано рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.08.2011 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2011, а справу №13/25/5022-1120/2011 направлено на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

За результатами нового розгляду вищевказаної справи, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.07.2012 (залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.09.2012) у справі №4/41/5022-390/2012 (13/25/5022-1120/2011) відмовлено Зборівському районному споживчому товариству в задоволенні позову про визнання права власності на зазначене майно за набувальною давністю.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.11.2014 у справі №819/2604/14-а (залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 №876/11684/14) частково задоволено позов Бзовицької сільської ради Зборівського району Тернопільської до відповідачів Реєстраційної служби Зборівського районного управління юстиції Тернопільської області та Комунального підприємства «Зборівське районне бюро технічної інвентаризації» про зобов`язання перенесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та скасування запису №24849369 про реєстрацію права власності на будівлю магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул. Головна, 3, с.Бзовиця Зборівського району Тернопільської області, скасовано запис № 24849369 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності на будівлю магазину площею 197,1 кв м за адресою вул. Головна, 3, с. Бзовиця Зборівського району Тернопільської області; зобов`язано Реєстраційну службу Зборівського районного управління юстиції перенести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 24849369 про реєстрацію права власності на будівлю магазину площею 197,1 кв м за адресою вул. Головна, 3, с. Бзовиця Зборівського району Тернопільської області; зобов`язано Реєстраційну службу Зборівського районного управління юстиції скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 24849369 про реєстрацію права власності на будівлю магазину площею 197,1 кв м за адресою вул. Головна, 3, с. Бзовиця Зборівського району Тернопільської області.

Після набрання законної сили судовими рішеннями у справі №4/41/5022-390/2012 (13/25/5022-1120/2011), у жовтні 2012 року Зборівське районне споживче товариство звернулось із позовом до Господарського суду Тернопільської області до відповідача Бзовицької сільської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Зборівського районного бюро технічної інвентаризації, Управління Держкомзему у Зборівському районні, про визнання права власності на нежитлову будівлю у справі №6/68/5022-886/2012 на підставі ст.392 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2013 (залишеним без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду від 21.03.2013 та Вищого господарського суду України від 04.06.2013) у справі №6/68/5022-886/2012 відмовлено Зборівському районному споживчому товариству у задоволенні позовних вимог на підставі висновку про те, що звертаючись з позовною вимогою про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, позивачем не доведено оспорення права власності або невизнання його іншою особою, як і не підтверджено втрату документа, який засвідчує право власності позивача на вказаний у позові об`єкт.

Крім цього, судом зроблено висновок, що відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадились (з видачею свідоцтва про право власності) органами місцевого самоврядування за наявності передбачених названим положенням документів, а тому відмова зазначеного органу в оформленні права власності на об`єкти нерухомого майна з підстав ненадання усіх необхідних документів не є оспорюванням чи невизнанням права власності. Окрім цього, згідно зі змістом рішень відповідача №29 від 12.02.2007, №99 від 19.07.2009, підставою для відмови органу місцевого самоврядування у визнанні права власності на нерухоме майно була саме відсутність у позивача необхідних документів. Також, суд зазначив що позивач заявляв вимогу про визнання права власності на усю будівлю загальною площею 197,1 кв м, однак, протоколом зборів уповноважених пайовиків Зборівського районного споживчого товариства №6 від 15.03.1990 та Постановою правління Зборівського РайСТ №7 від 21.03.1990 Зборівському РайСТ передано приміщення магазину, площу якого визначено не було. Окрім того, в будівлі окрім приміщення магазину знаходяться сільська рада і фельдшерсько-акушерський пункт.

У рішенні від 03.01.2013 у справі №6/68/5022-886/2012 судом також підкреслено про безпідставність посилання Зборівського РайСТ на встановлення факту наявності у нього права власності на спірні об`єкти судовим рішенням у справі №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011), оскільки, у цих судових актах лише вказано про наявність у Зборівського РайСТ певного титулу щодо спірного майна, що в силу ст. 344 ЦК України виключає можливість визнання права власності за набувальною давністю. В рішеннях суду у справі №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011) відсутній висновок про те, що позивач є власником приміщення по вул. Головна, 3 в с. Бзовиця.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.12.2014 у справі №921/1192/14-г/4 за позовом Зборівського районного споживчого товариства до відповідача Підприємства споживчої коопераціїї «ТЕКО» коопмаркет «ЗБОРІВ» Зборівського РайСТ про визнання права власності на будівлю магазину по вул. Головна, 3, с. Бзовиця Зборівського району, площею 197,1 кв.м., позов задоволено. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 (залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України) рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.12.2014 по справі №921/1192/14-г/4 скасовано повністю; провадження у справі №921/1192/14-г/4 за позовом Зборівського районного споживчого товариства до Бзовицької сільської ради про визнання права власності на будівлю магазину площею 197,1 кв.м. по вул. Головна, 3 в с. Бзовиця Зборівського району припинено; в частині позову Зборівського районного споживчого товариства до Підприємства споживчої кооперації Теко коопмаркет Зборів Зборівського районного споживчого товариства про визнання права власності на будівлю магазину площею 197,1 кв м по вул. Головна, 3 в с. Бзовиця Зборівського району прийняте нове рішення про відмову в позові.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.04.2014 у справі №819/589/14-а відмовлено в задоволенні позову Бзовицької сільської ради Зборівського району Тернопільської області до відповідача Реєстраційної служби Зборівського районного управління юстиції про зобов`язання відповідача взяти на облік безхазяйне майно нежитлової будівлі, що знаходиться в с. Бзовиця за адресою вул. Головна, 3 Зборівського району Тернопільської області та внесення записів до спеціального розділу Державного реєстру прав.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.12.2011 (залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.05.2012) у справі № 18/63/5022-1511/2011 було задоволено позов Зборівського РайСТ до Бзовицької сільради та визнано недійсними розпорядження Бзовицького сільського голови № 42 від 22.12.2003 «Питання безхозного майна», рішення Бзовицької сільради № 58 від 18.03.2004 в частині затвердження розпорядження № 42 від 22.12.2003 та рішення № 70 від 18.08.2008 про визнання права комунальної власності на будівлю магазину по вул. Головній, 3, в селі Бзовиця за Бзовицькою сільрадою.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.07.2014 (залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.10.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 21.01.2015) у справі №921/647/14-г/6 задоволено позов Зборівського районного споживчого товариства до відповідача - Бзовицької сільської ради, визнано недійсним рішення Бзовицької сільської ради №132 від 20.06.2013 «Питання безхазяйного майна», яким нежитлову будівлю по вул. Головна, 3 в с. Бзовиця Зборівського району Тернопільської області визнано безхазяйним майном.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 06.10.2015 у справі №921/796/15-г/4 за позовом Зборівського районного споживчого товариства до відповідача Бзовицької сільської ради про визнання недійсним рішення Бзовицької сільської ради №202 від 22.06.2015 позов задоволено та визнано недійсним рішення Бзовицької сільської ради №202 від 22.06.2015 «Про розгляд звернення Зборівського РайСТ».

Спірне рішення Бзовицької сільської ради №202 від 22.06.2015 у справі 921/796/15-г/4 стосувалось того, що Бзовицька сільська рада, як орган місцевого самоврядування відмовила Зборівському РайСТ у задоволенні звернення №53 від 12.05.2015 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,13 га за адресою вул. Головна, 3, с. Бзовиця Зборівського району для обслуговування будівлі магазину.

Також, Тернопільським окружним адміністративним судом розглядалась справа №819/461/16 за адміністративним позовом Зборівського районного споживчого товариства до відповідачів Зборівського районного управління юстиції, Зборівської районної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору і виступає на стороні відповідачів Бзовицької сільської ради Зборівського району Тернопільської області про скасування рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Кавецької Оксани Борисівни Реєстраційної служби Зборівського районного управління юстиції Тернопільської області №21254730 від 13.05.2015 про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна - нежитлової будівлі магазину по вул. Головна, 3, с. Бзовиця Зборівського району Тернопільської області, та скасування у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №5522 від 13.05.2015. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.09.2016 №819/461/16 (залишеною без змін ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 № 876/8025/16) відмовлено Зборівському районному споживчому товариству в задоволенні позовних вимог.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №819/3219/15 за позовом Зборівського районного споживчого товариства до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко Олександра Анатолійовича, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційної служби Зборівського районного управління юстиції Тернопільської області про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко О.А. від 07.09.2015 №24213276 позов задоволено та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича від 07.09.2015 №24213276.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.07.2019 у справі №921/168/19, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019, відмовлено у задоволенні позову Зборівського районного споживчого товариства до Бзовицької сільської ради про визнання права власності на нежитлову будівлю магазину.

Підставою звернення до суду з позовом у справі №921/168/19 позивачем вказано невизнання та оспорювання Бзовицькою сільською радою наявності в Зборівського РайСТ суб`єктивного права власника нежитлової будівлі магазину, за відсутності у відповідача правових підстав для визнання цього майна безхазяйним чи набуття права комунальної власності на спірну будівлю.

У рішенні від 18.07.2019 у справі №921/168/19 господарським судом, з яким погодився суд апеляційної інстанції, було встановлено, що Зборівське РайСТ не є власником будівлі магазину загальною площею 197,1 кв м за адресою вул. Головна, 3, с. Бзовиця Зборівського району Тернопільської області, Зборівське РайСТ ніколи не мало, а відповідно і не втрачало правовстановлюючих документів на спірну будівлю, на підставі яких можна було б зареєструвати право власності; як на момент постановлення судових рішень у справі №6/68/5022-886/2012, так і на час розгляду даного спору в будівлі, на яку претендує позивач (окрім приміщення магазину, яке Зборівське РайСТ здає в оренду) знаходяться Бзовицька сільська рада та фельдшерсько-акушерський пункт, право землекористування ділянкою під спірною будівлею в с. Бзовиця Зборівського району за позивачем, станом на 18.07.2019 також залишається неоформлене. При цьому суди спирались на обставини, встановлені у сравах № 13/25/5022-1120/2011 та № 4/41/5022-390/2012 (13/25/5022-1120/2011), та на докази, наявні в матеріалах справи №921/168/19.

Підставою позову у справі №921/807/20 позивачем визначено ст.392 ЦК України та необхідність беззаперечного підтвердження права власності позивача на нежитлову будівлю магазину, площею 197,1 кв.м. по вул.Головна, 3, с. Бзовиця, необхідність усунути невизначеність у відносинах з органом місцевого самоврядування щодо спірного майна, а також правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18.

Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, у позові про визнання права власності позивачем є особа, яка вже є власником. Право власності має бути раніше набуте на законних підставах.

Виходячи із норми ст.392 ЦК України, власник майна має право звернутися до суду про визнання права власності у двох випадках: 1)якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду, на яку посилався позивач, дійшла висновку про те, що правило ст.392 ЦК України за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно (зокрема тоді, коли з документа вбачається право власності особи, але не випливає однозначно, що майно є саме нерухомістю), але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. Якщо така реєстрація здійснена, то належним способом захисту, як зазначено вище, є віндикаційний позов, а не позов про визнання права власності (п.83 постанови).

Також Велика палата Верховного суду звернула увагу, що правомірне розміщення на земельній ділянці одного власника об`єкта рухомого майна (зокрема, малої архітектурної форми) іншого власника, наприклад, на умовах оренди, не обмежує прав власника після того, як строк користування землею власника рухомого майна закінчиться (зокрема, після закінчення строку договору оренди). Натомість знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (п.84 постанови), отже, за позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстроване, належним відповідачем є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована (п.85 постанови).

Слід зазначити, що у справі №916/1608/18 предметом позову було визнання неправомірними дій державного реєстратора, визнання недійсним рішення, визнання права власності на нерухоме майно та зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а позовні вимоги було обґрунтовано тим, що позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на заявлений об`єкт нерухомого майна - павільйон, оскільки павільйон є об`єктом малої архітектурної форми.

Таким чином, обставини у справі №916/1608/18 не є подібними до обставин у справі №921/807/20, де предметом позову є визнання права власності на нежитлову будівлю, правові висновки, викладені у пунктах 83-85 постанови не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Натомість у пунктах 76-79 постанови у справі №916/1608/18 наведено наступні правові висновки, які є загальними щодо застосування статті 392 Цивільного кодексу України:

«Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17 та від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.»

Як вірно встановив суд першої інстанції, з матеріалів справи №921/807/20 не вбачається наявності у позивача права власності на спірне нерухоме майно, позивачем не доведено існування документа, що підтверджував би право власності Зборівського районного споживчого товариства на будівлю магазину визначеною площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна, 3, в с.Бзовиця Зборівського району Тернопільської області, а також не доведено втрати такого документа.

В Протоколі №6 від 15.03.1990 року звітних зборів уповноважених пайовиків Зборівського районного споживчого товариства зазначено, зокрема, про затвердження акту передачі Зборівським РайСТ нежитлової будівлі колгоспу «Комунар», постановою правління Зборівського районного споживчого товариства від 21.03.1990 №07 «Про взяття на баланс нежитлової будівлі» на виконання постанови зборів уповноважених від 15.03.1990 постановлено, зокрема, взяти на баланс будівлю в с.Бзовиця переданою колгоспом «Комунар» по акту приймання-передачі (п.1).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній сам акт передачі Зборівському РайСТ нежитлової будівлі колгоспом «Комунар», у вказаних протоколі та постанові не зазначено ні площі нерухомого майна, ні його місцезнаходження у селі Бзовиця.

Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. А отже, знаходження майна на балансі підприємства не є безспірною ознакою його права власності. Тому, перебування на балансі Зборівського РайСТ спірної нежитлової будівлі магазину не є констатацією факту праві власності.

Договори оренди частини приміщень, надані позивачем, також не можуть слугувати належним доказом наявності права власності у орендодавця на весь об`єкт нерухомого майна, такі договори не містять посилання на правовстановлюючі документи.

Також матеріали справи №921/807/20 свідчать про те, що земельна ділянка під магазином в с.Бзовиця за Зборівським РайСТ не оформлена належним чином (копія довідки №1009 від 18.07.2011, яка видана Управлінням Держкомзему у Зборівському районі Тернопільської області, про те, що за райСТ магазин с.Бзовиця всього числиться землі 0,13 га в т.ч. землі комерційного використання 0,13 га, яка знаходиться в матеріалах справи, не може вважатись належним доказом на підтвердження оформлення та офіційної реєстрації за Зборівським РайСТ прав на таку земельну ділянку).

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновки судів, зроблені у інших судових справах щодо наявності у Зборівського районного споживчого товариства суб`єктивного права власника на спірне майно, колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє такі за безпідставністю, оскільки такі висновки судів є правовою оцінкою, а не встановленою обставиною, і вказані висновки серед іншого, слугували підставою для відмови у задоволенні позову у справі №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011), заявленого за ст.344 ЦК України про визнання права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що обставини щодо того, що Зборівське районне споживче товариство є власником нежитлової будівлі магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна 3, с.Бзовиця, Зборівського району Тернопільської області, має документ, який засвідчує його право власності на цю нежитлову будівлю магазину, жодним судовим рішенням, що набрало законної сили не встановлено.

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги про визнання за Зборівським районним споживчим товариством право власності на нежитлову будівлю магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна 3, с.Бзовиця, Зборівського району Тернопільської області є необґрунтованими, та не доведеними матеріалами справи, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог Зборівського районного споживчого товариства №57 від 28.05.2021 (вх. №01-05/1877/21 від 31.05.2021) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.04.2021 у справі №921/807/20 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 20.09.2021.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.