ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2021 справа № 914/1434/21

м.Львів

за позовом: Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради, с.Новопавлівка Межівського району Дніпропетровської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Ойл Сервіс», м.Львів

про стягнення заборгованості. Ціна позову: 304374,09 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

За участю секретаря Зарицької О.Р.

Представники сторін:

від позивача: Дзюба А.В. - адвокат;

від відповідача: не з`явився;

Суть спору: на розгляді Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Ойл Сервіс» про стягнення заборгованості у розмірі 304374,09 грн.

Ухвалою суду від 03.06.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання у справі призначено на 30.06.2021.

18.06.2021, за вх.№14335/21, в документообігу суду зареєстровано подане позивачем клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

29.06.2021, за вх.№14836/21, в документообігу суду зареєстровано подане представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із не можливістю забезпечити явку повноважного представника.

Ухвалами суду від 30.06.2021 суд постановив: підготовче засідання відкласти на 08.07.2021; клопотання позивача від 15.06.2021 (вх.№14335/21 від 18.06.2021) про долучення доказів залишити без задоволення, долучені до клопотання докази до розгляду не приймати.

Ухвалою суду від 08.07.2021 підготовче засідання відкладено на 26.07.2021.

22.07.2021, позивач подав клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача.

Ухвалою суду від 26.07.2021 суд постановив закрити підготовче провадження у справі №914/1434/21 та призначити справу до судового розгляду по суті на 08.09.2021.

26.07.2021, за вх.№17339/21 (зареєстровано в системі документообігу суду о 12:18), від позивача поступило клопотання про поновлення строку на подання відзиву та відзив на позовну заяву (зареєстровано в системі документообігу суду о 12:18). Ухвалою суду від 08.09.2021 суд відмовив представнику відповідача у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відзиву.

Представник позивача в судове засідання 08.09.2021 з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив. Суд зауважує, що відповідач обізнаний про дане судове провадження, адже 29.06.2021 року та 08.07.2021 ним подано клопотання про відкладення судового засідання, а 07.07.2021 року на підставі заяви його представника Богославця Олега Мирославовича останньому надано доступ до матеріалів даної справи в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. Причинами для відкладення розгляду справи визначено, зокрема, неявку в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; першу неявку в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Суд зазначає, що відповідач належним чином повідомляється про дату та час судових засідань у спосіб надіслання на його юридичну адресу судових рішень. Відповідач інших адрес суду не повідомляв, а враховуючи, подані представником відповідача клопотання, описані вище, суд вважає, що учасник справи повідомлений належним чином про її розгляд. Відтак, суд не вважає повторну неявку представника відповідача у дане судове засідання такою, що перешкоджає вирішенню спору по суті в даному судовому засіданні.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 10 квітня 2020 р. було укладено договір №1004 на постачання товару, на виконання умов якого позивач здійснив передоплату за поставку товару у вигляді талонів на паливо (бензин А-95, дизельне паливо). Позивачем здійснено оплату товару у розмірі 436962,00 грн. Однак, відповідач здійснив поставку товару лише на суму 162032,40 грн. В отриманні товару на суму 274929,00 грн. позивачу було відмовлено.

Таким чином, позивач вважає, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 274929,60 грн.

За порушення умов договору позивач також просив стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 12179,73 грн. пені, 13718,96 грн. інфляційних втрат та 3545,80 грн. 3% річних.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву, у строки визначені ухвалою суду не подав, доказів погашення заборгованості не представив.

Обставини справи.

10 квітня 2020 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено договір №1004 на постачання товару (далі - Договір).

Відповідно до п.1 розділу 1 Договору Постачальник забов`язується поставити в 2020 році, а Покупець прийняти та оплатити товар ДК 021:00-9 Нафта і дистиляти (бензин (по талонах), дизельне пальне (по талонах)) у подальшому «Товар», відповідно до специфікації (додаток №1), яка містить вказівку на найменування, одиницю виміру та ціну за одиницю товару і яка є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п.2.1. розділу II Договору сума по Договору складає 436 962,00 грн. в тому числі ПДВ 72 827,00 грн.

У відповідності до п.4.2. розділу IV Договору розрахунки за поставлений Товар здійснюються на підставі п.7 ст.51 Бюджетного кодексу України за наявності бюджетного фінансування протягом 30 робочих днів.

Термін поставки - до кінця поточного року (п.4.4. розділу IV Договору).

У відповідності до п.5.3. розділу V Договору Товар поставляється стреч картками за адресою: с. Новопавлівка Межівського р-ну Дніпропетровської обл., вул. Карпінського, 24.

На виконання взятих на себе зобов`язань по Договору Позивач 28.04.2020 р., на підставі виставленого Відповідачем рахунку на оплату №86, в повному обсязі здійснив оплату за Товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями від 28.04.2020 №3, №6, №27, №53.

Відповідач 28.04.2020 р. передав Позивачу стреч-картки на пальне, що підтверджується Актом приймання передачі талонів на пальне від 28 квітня 2020 року.

Однак, починаючи з 01.12.2020 р. Позивач не мав змоги отоварити передані Відповідачем за Договором стреч картки на пальне, оскільки вони не були проплачені на АЗС з боку Відповідача.

На неодноразові листи та звернення Позивача до Відповідача про не виконання ним своїх зобов`язань по Договору та проханнями виконати умови Договору, Відповідач на дату подачі цього позову жодної відповіді не надав, пальне так і не поставив.

Відповідач свої зобов`язання виконав не в повному обсязі і здійснив поставку товару лише на суму 162 032,40 грн.

А відтак станом на 01.12.2020 р. у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість у розмірі 274 929, 60 грн.

За прострочення виконання зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача: 12179,73 грн. пені, 13718,96 грн. інфляційних втрат та 3545,80 грн. 3% річних.

Оцінка суду.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із описаних обставин справи, між сторонами виникли правовідносини з поставки товару.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач придбав у відповідача товар - бензин марки А-95 у скретч-картах в кількості 1000 л, вартістю 20160,00 грн., які позивачем сплачено згідно платіжного доручення № 480 від 22 травня 2020 р..

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено в ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Разом з тим, кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 Цивільного кодексу України).

Із суті правовідносин, що виникли між сторонами, та виходячи з обставин справи, зокрема, здійснення позивачем оплати товару у повному розмірі, суд зазначає, що фактично позивачем придбано товар - пальне на умовах переоплати, тому до правовідносин застосовуються положення ст. 693 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Крім цього, ст. 693 Цивільного кодексу України перебачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Крім цього, відповідно до ст. 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Талон відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України 20.05.2008 N 281/171/578/155 - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Враховуючи суть правовідносин між сторонами та специфіку придбання палива у спосіб придбання карток з метою мати можливість їх пред`явлення на АЗС для отримання палива у межах строку дії таких карток, суд зазначає, що у погоджений договором строк - 31.12.2020 року позивачу мали бути передані картки, які уже на час передачі мали бути забезпечені узгодженою кількістю палива, доступного для фактичного отримання позивачем при пред`явленні картки на АЗС. Договором між сторонами не визначалося додаткових умов чи дій від позивача для отримання палива на АЗС при пред`явленні карток. Відсутність палива на АЗС, технічні збої в системах оператора чи відсутність співпраці між відповідачем і АЗС не можуть вважатись об`єктивними обставинами неможливості виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, оплачених позивачем у повному обсязі. Як встановлено з матеріалів справи, позивачу передані відповідні талони, проте, лише частина з них виявилась придатними для їх отоварювання, що не спростовано належними і допустимими доказами.

Приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 7 Цивільного кодексу України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

За загальним правилом для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості.

Як встановлено вище, відповідач неналежним чином виконував свій обов`язок щодо поставки товару - бензину марки А-95 та дизельного пального на АЗС за скретч-картками, придбаними позивачем у відповідача.

Позивач стверджує, що з придбаних у відповідача пального на суму 436962,00 грн.. у скретч-картках фактично отримано пальне на суму 162032,40 грн, у зв`язку з чим не реалізованими залишись талони на пальне вартістю 274929,60 грн. Суд також звертає увагу, що відповідачем не подано доказів на спростування таких обставин, зазначених позивачем у позовній заяві.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, розглянувши вимоги позивача про стягнення інфляційних збитків у сумі 13718,96 грн; та 3% річних (на підставі ч. 2 статті 625 ЦК України, як вбачається зі здійсненого позивачем розрахунку) у сумі 3545,80 грн., зазначає, що такий здійснено частково не правильно, адже неправильно визначено початок виникнення прострочення заборгованості. Як було встановлено судом, договором не передбачено для відповідача строку виконання зобов`язання з поставки товару, а тому беручи до уваги, що п.11.1 договору визначено, що договір і діє до 31 грудня 2020 року , а в частині фінансових розрахунків до повного їх здійснення, то суд приходить до висновку, що прострочення виконання відповідачем обов`язку з поставки товару виникло з 01.01.2021, і тому саме з цієї дати слід відраховувати початок прострочення виконання зобов`язання з поставки товару.

Відтак, суд здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних у період з 01.01.2021р. 06.05.2021р., вказує, що правильним є нарахування інфляційних втрат у сумі 11141,03 грн та 3% річних у сумі 2847,22 грн.

Щодо заявленої до стягнення пені.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення зобов`язання.

Позивачем заявлено до стягнення 12179,73 грн пені, нарахованої за період 01.01.2021-06.05.2021.

Здійснивши перерахунок пені, судом встановлено, що позивачем пеня пораховано вірно і вимога позивача про стягнення пені у розмірі 12179,73 грн. підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідача Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового засідання.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

Враховуючи встановлені вище обставини, що не спростовані відповідачем, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог і наявність у позивача права на отримання від відповідача суми вартості товару, який з незалежних від позивача причин не міг бути отриманий згідно з умовами договору від 10.04.2020 № 1004 на АЗС по придбаних у відповідача талонах. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково і до стягнення належить 274929,60 грн. основного боргу, 12179,73 грн. пені, 11141,03 грн інфляційних втрат та 2847,22 грн. 3% річних

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене, відшкодування витрат позивача на оплату судового збору покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7, 12, 13, 14, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Ойл Сервіс» (79008, м. Львів, вул. Староєврейська, будинок 7А, ідентифікаційний код 42647162) на користь Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради (52950, Дніпропетровська область, Межівський район, с.Новопавлівка, вул..Карпінського, 24, ідентифікаційний код 41373091) 274929,60 грн. основного боргу, 12179,73 грн. пені, 11141,03 грн інфляційних втрат, 2847,22 грн. 3% річних та 4516,46 грн. судового збору.

4.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний тест рішення підписано 20.09.2021.

Суддя С.Б. Кітаєва