ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про відмову у видачі судового наказу

23 вересня 2021 року м.Харків Справа № 913/654/21
Провадження №5/913/654/21
Суддя Вінніков С.В., розглянувши в порядку наказного провадження заяву від 20.09.2021
про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за договором від 01.02.2019 №0102/19 про виконання послуг з ремонту в сумі 40 009 грн 45 коп.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інпро» (далі ТОВ «Інпро») звернулося до Господарського суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Відокремленого підрозділу «Шахта імені Г.Г.Капустіна» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» заборгованості за договором від 01.02.2019 №0102/19 про виконання послуг з ремонту в сумі 40 009 грн 45 коп.
В обґрунтування вказаної заяви стягувач зазначив, що на виконання умов укладеного між сторонами договору від 01.02.2019 №0102/19 про виконання послуг з ремонту ним виконаний капітальний ремонт компресора кисневого дожимного КД-8, що підтверджується підписаним між сторонами актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 15.01.2021 №3.
Боржник оплату виконаних робіт здійснив частково в сумі 5 000 грн 00 коп. Заборгованість становить 40 009 грн 45 коп.
Розглянувши вказану заяву, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст.147 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Наказне провадження - це самостійний, особливий, спрощений вид судового провадження під час розгляду господарських справ про стягнення грошової заборгованості за договором, спрямований на швидкий та ефективний захист прав заявника, в якому суд в установлених законом випадках за заявою особи без судового засідання і виклику сторін на підставі достатніх, допустимих і належних доказів видає судовий наказ, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.
За приписами ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.
Згідно приписів п.1 ч.1 ст.175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Відповідно до ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Частинами 1-3 ст.4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Згідно з ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
У заяві від 20.09.2021 ТОВ «Інпро» визначено боржником Відокремлений підрозділ «Шахта імені Г.Г.Капустіна» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» та зазначений ідентифікаційний код юридичної особи 26349214.
У той же час у реєстрі значиться юридична особа Акціонерне товариство «Лисичанськвугілля», яка має ідентифікаційний код 32359108. У розділі «Дані про відокремлені підрозділи юридичної особи» значиться відокремлений підрозділ «Шахта імені Г.Г.Капустіна» Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» з ідентифікаційним кодом ВП №26349214.
Суд зауважує, що згідно зі ст.95 Цивільного кодексу України відокремлені підрозділи не є юридичними особами.
Наявність статусу юридичної особи надає відповідній особі певний обсяг цивільної правоздатності і дієздатності. Так, відповідно до ч.2 ст.80 Цивільного кодексу України, юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Відсутність статусу юридичної особи позбавляє особу, яка зазначена у якості відповідача, набувати процесуальні права та обов`язки сторони у судовому процесі; така особа не може набувати статусу відповідача у справі.
Згідно з п.4 ст.64 Господарського кодексу України підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством.
З наведених норм господарсько-процесуального законодавства вбачається, що за відсутності в організації (філії) статусу юридичної особи, остання не може виступати стороною в судовому процесі, в тому числі відповідачем у справі яка розглядається господарським судом. Отже, спір, де відповідачем визначений відокремлений підрозділ підприємства, не підлягає вирішенню в господарських судах України. При цьому судом враховується неможливість заміни не існуючого відповідача (в процесуальному розумінні) на належного, оскільки така заміна не відповідає вимогам ч.2 ст.48 ГПК України.
Відповідно до п.п.1.7 п.1 постанови пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відособлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відособлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.
Суд наголошує, що відокремлений підрозділ «Шахта імені Г.Г.Капустіна» Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» не є юридичною особою та не може бути боржником у господарському процесі.
Частиною 2 ст.152 ГПК України встановлено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу ТОВ «Інпро» за заявою від 20.09.2021.
Частиною 2 ст.153 ГПК України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.
Керуючись ст.ст.4, 45, 147-148, 152-153, 154, 175, 232-235 ГПК України, суд
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Інпро» у видачі судового наказу за заявою від 20.09.2021 про видачу судового наказу про стягнення з Відокремленого підрозділу «Шахта імені Г.Г.Капустіна» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» заборгованості за договором від 01.02.2019 №0102/19 про виконання послуг з ремонту в сумі 40 009 грн 45 коп.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання 23.09.2021 та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.
Суддя С.В. Вінніков