ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

щодо розгляду подання

20 вересня 2021 року м. ХарківСправа № 922/424/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

без виклику представників сторін

розглянувши подання (вх. № 21789 від 17.09.2021) приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбала С.В. про тимчасове обмеження виїзду за кордон

по матеріалам заяви про видачу судового наказу

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкантех", м. Харків
до Фізичної особи - підприємця Фіщенко Станіслава Геннадійовича, м. Харків
про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2021 року Господарський суд Харківської області видав наказ у наказному провадженні про стягнення з Фізичної особи - підприємця Фіщенко Станіслава Геннадійовича (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкантех" (, місцезнаходження: пр. Науки 36, кім. 4, м. Харків, 61166) суму заборгованості 225 000,00 грн. за договором поставки №21/01/20 від 21.01.2020 р. та суми судового збору у розмірі 227,00грн.

17 вересня 2021 приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Цимбала С.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Фіщенко Станіславу Геннадійовичу (РНОКПП: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), заборонити йому перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань по сплаті заборгованості по судовому наказу по справі №922/424/21 виданого стягувачу 12.03.2021, де було відкрито виконавче провадження постановою ВП№64884294 від 18.03.2021 та об`єднано виконавчі провадження №64884294, №65002231 у зведе виконавче провадження №65002387 про що винесено постанову ВП№65002231 від 31.03.2021 на підставі примусового виконання судового наказу №922/424/21 виданого 12.03.2021 та судового наказу №922/425/21 виданого 29.03.2021.

Подання обґрунтоване тим, що судові рішення боржником не виконано, будь які дії спрямовані на виконання судових рішень в межах виконавчого провадження №65002231 не здійснюються, тому бездіяльність боржника - Фіщенко Станіслава Геннадійовича свідчить про те, що він фактично ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Виконавець вказав, що ним встановлено:

19.03.2021 та 04.06.2021 виконавцем винесені постанови про арешт коштів боржника. Згідно повідомлень АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «АЛЬФА-БАНК», АТ «ПУМБ» у боржника є відкритті рахунки в банках, але відсутні кошти для виконання арешту.

Згідно відповіді на запит № 111455968 від 18.08.2021 до Державної фіскальної служби України про наявні рахунки у боржників-юридичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців, а також рахунки, відкриті боржником-юридичною особою через свої відокремлені підрозділи у боржника відсутні рахунки в банках.

Згідно відповіді на запит № 111455968 від 18.08.2021 до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржника - фізичної особи боржник самозайнята особа, яка самостійно нараховує (сплачує) дохід від здійснення підприємницької або незалежної професійної діяльності, але згідно безплатного пошуку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань боржник припинив підприємницьку діяльність 25.05.2020.

Згідно відповіді на запит № від 27.08.2021 до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, боржник ніде не працює.

Згідно відповіді на запит № від 27.08.2021 до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії, боржник не отримує пенсію.

Згідно відповіді на запит № 111455984 від 18.08.2021 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Згідно інформаційної довідки № 271113070 від 18.08.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у боржника відсутнє нерухоме майно.

Виконавець стверджує, що 20.05.2021 та 04.08.2021 ним здійснено вихід до боржника на адресу: м. Харків, вул. Академіка Богомольця, 50-А, але не зміг потрапити до житла боржника та про що склав акт.

У подані виконавець просить суд обмежити у праві виїзду за межі боржника - Фіщенко Станіслава Геннадійовича до виконання боргових зобов`язань, покладених на нього у зведеному виконавчому провадженні №65002387.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

В п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Відповідно до роз`яснення Верховного Суду України у листі від 01 лютого 2013 року Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України поняття ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, вправі звернутися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Дана норма встановлює право виконавця на звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 ГПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Як зазначається в листі Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, однією з підстав для відмови у задоволенні подань, є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі доведеного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Тому наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

За змістом ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право на привід боржника у разі його нез`явлення на виклик, накладати штрафи, звертатись до відповідних органів з поданням про притягнення боржника до відповідальності.

У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують накладення державним виконавцем штрафів на боржника, звернення до правоохоронних органів з відповідними поданнями, тощо на доказ обґрунтованого притягнення боржника до відповідальності за ухилення від виконання рішення .

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ГПК України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

З матеріалів справи не вбачається, що боржник свідомо вчиняє діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання рішення суду, але при цьому має реальну можливість виконати це рішення та сплатити борг.

Свідоме небажання боржника виконати рішення суду не є тотожним поняттю неможливості його виконання за відсутності майна та коштів.

Отже, державним виконавцем не надано суду належних доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та виконавцем вичерпано всі заходи примусу, надані йому Законом України Про виконавче провадження для примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 ГПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів, тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).

Надаючи оцінку наведеному, суд враховує, що поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти, як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). (Згідно роз`яснень Верховного Суд України в листі від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України")

Тобто, відсутність майна чи достатньої суми грошових коштів, не свідчить про вчинення свідомих дій боржником, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

При цьому суд звертає увагу на те, що Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальною нормою права, якою врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права.

Відтак, якщо спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України "Про виконавче провадження". (Відповідна правова позиція викладена також в постанові Верховного суду від 19.08.2020 у справі №910/8130/17).

Перевіряючи факт ухилення від виконання зобов`язань боржником, до суду виконавцем не надано належних та достатніх доказів такого ухилення боржника від виконання рішення суду, тобто наявність лише невиконаного зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Суд зазначає, що матеріали заяви не містять доказів, які достеменно підтверджують те, що виконавцем вчинено належні заходи у їх передбаченій законом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки.

При цьому суд враховує, що Конституція України (ст. 43) гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Згідно ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Доказів наявності чи відсутності трудових правовідносин боржника з роботодавцем приватним виконавцем не надано. Також ним не надано доказів відсутності цивільно-правових договорів укладених з боржником іншими особами на підставі яких у боржника є можливість отримання грошових коштів чи іншого майна необхідного для погашення заборгованості в межах виконавчого провадження.

Крім того, ст. 337 ГПК України встановлює правила тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України. Його передбачено як винятковий захід забезпечення виконання судового рішення. Стаття складається з 5 частин, кожна з яких визначає процедуру застосування судом такого заходу.

Зокрема, у ч.4 ст. 337 ГПК встановлено, що суд негайно розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

З 21.10.2019 набрала чинності норма, яка врегульовує застосування судом тимчасового обмеження фізичної особи боржника в праві виїзду за кордон у межах справи про неплатоспроможність такої особи в порядку, визначеному в Кодексі з процедур банкрутства.

Прогалиною законодавства є відсутність урегулювання питання щодо скасування цього виключного заходу забезпечення. Відсутність норми, яка передбачала би порядок та підстави скасування такої заборони, є прямим шляхом до порушення прав людини. Це неприпустимо в умовах утвердження України як правової держави.

Адже, зважаючи на установлену в кодексі секретність призначення та розгляду, застосування такого заходу може стати несподіванкою для багатьох боржників і за наявності потреби виїзду за кордон спонукати до негайного погашення боргу. Отже, аналогічним має бути й порядок скасування заборони.

Європейський суд з прав людини майже в кожному рішенні звертає увагу на вжиття державою як індивідуальних заходів, спрямованих на виконання конкретного рішення, так і заходів загального характеру, спрямованих на усунення підстав для надходження до ЄСПЛ заяв проти України в майбутньому.

Згідно зі ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подання приватним виконавцем про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - Фізичної особи - підприємця Фіщенко Станіслава Геннадійовича (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) є необґрунтованим, не доведеним за правовими підставами та таким, що не підлягає задоволенню.

Відмова у задоволенні подання не перешкоджає у повторному зверненні до суду.

З огляду на вищенаведене, керуючись статтями 232-235, 337 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання (вх. № 21789 від 17.09.2021) приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбала С.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - Фізичної особи - підприємця Фіщенко Станіслава Геннадійовича (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) - залишити без задоволення.

Копію ухвали направити сторонам та приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Цимбала С.В.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Ухвалу підписано 20.09.2021

Суддя І.П. Жигалкін

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.