ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа№ 910/11052/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 (повний текст складено 13.04.2020)

у справі № 910/11052/19 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфсел"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) "Київкінофільм"

про стягнення 180 638,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфсел" про стягнення 180 638,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо здійснення своєчасної та повної оплати за договором №БМС-07-Б/702 від 01.07.2015 про встановлення сервітуту.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 у справі №910/11052/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфсел" на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" 16 221,32 грн. боргу та судовий збір у розмірі 243,32 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд виходив з доведеності обов`язку відповідача вносити плату за договором, з визначенням періоду стягнення заборгованості з березня 2016 по червень 2016 та розміру заборгованості 16 221,32 грн., оскільки строк дії договору №БМС-07-Б/702 є припиненим з 30.06.2016.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення у відмовленій частині позовних вимог скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- судом не враховано усі обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам;

- суд дійшов помилкового висновку про те, що строк договору №БМС-07-Б/702 від 01.07.2015 є припиненим з 30.06.2016, оскільки у позасудовому порядку договір може бути припинено в разі закінчення строку його дії (відмови однієї із сторін від пролонгації) або в разі його дострокового припинення за взаємною згодою сторін. Суд неправильно визначив правовідносини сторін, що виникли з договору, та не вказав, яка саме з наведених обставин послужила підставою для припинення строку договору 30.06.2016;

- в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують дотримання відповідачем вимог п.п. 9.2 та 9.3 договору, зокрема, повідомлення відповідача за один календарний місяць до закінчення терміну дії договору про припинення договору 30.06.2016 та оформленого акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в додатку №4 до даного договору, що вказує на відсутність підстав для припинення договору у зв`язку із закінченням його строку;

- судом не враховано, що встановлення сервітуту для розміщення обладнання, відповідно до умов договору розпочинається з моменту укладання даного договору (п.2.1) та припиняється оформленням акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено у додатку №4 до договору (п.9.3). Як вбачається з п. 4.1.9 договору та додатку №4 до договору, підписання акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту передує демонтаж обладнання в повному обсязі;

- у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів припинення строку договору: акту про демонтаж обладнання відповідачем, акту закінчення розміщення обладнання (4.1.9 та п. 9.3 договору) та повідомлення відповідача за один календарний місяць до закінчення терміну дії договору про припинення його дії (п.9.2 договору), строк договору не є припиненим 30.06.2016 та, відповідно, вважається пролонгованим на кожний наступний рік внаслідок мовчазної згоди сторін.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача спростовує доводи апелянта, просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

У відповіді на відзив представник позивача просить апеляційну скаргу задовольнити.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.07.2015 між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ», в подальшому Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайфселл», укладено договір № БМС-07-Б/702 про встановлення сервітуту (далі - Договір). Пунктом 9.1. Договору визначено строк його дії до 30.06.2016.

Додатковою угодою № 1 від 31.12.2015 внесені зміни до Договору щодо зміни місцезнаходження та реквізитів сторін.

11.02.2016 Відповідачем надіслано Позивачу листа № 21299 від 10.02.2016 про зміну своєї назви з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайфселл».

Пунктом 9.2. Договору передбачено, що у разі, якщо одна із сторін не повідомить іншу за один календарний місяць до закінчення терміну дії Договору, Договір вважається пролонгованим на 1 (один) календарний рік на тих же умовах.

Підприємство стверджує, що оскільки згідно з пунктом 9.2. Договору жодна із сторін не повідомляла одна одну про закінчення строку дії Договору за один календарний місяць до закінчення терміну дії Договору, Договір є пролонгованим - до 30.06.2019.

Згідно з п.п. 1.1., 1.2. Договору Відповідачу надано право обмеженого користування частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності відповідно до п. 1.2. Договору, що знаходяться за адресами, зазначеними в Додатку 1 до даного Договору (м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня, 116, надалі - об`єкт розміщення) для розміщення сервітуарієм обладнання базових станцій стільникового зв`язку, антенно-фідерних пристроїв, телекомунікаційного обладнання та мереж (надалі - обладнання) у визначеному сторонами місці відповідно до запланованої схеми розміщення обладнання сервітуарія (Додаток № 2 до даного Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору встановлення сервітуту Підприємством Сервітуарію для розміщення обладнання, в місцях вказаних в Додатку № 1 до цього Договору, розпочинається з моменту укладення даного Договору.

Відповідно до п. 9.3. Договору припинення користування об`єктом розміщення на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (Додаток № 4 до Договору). Акт закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту за Договором сторонами не підписувався.

Згідно з п.п. 3.1., 3.5. Договору сервітуарій зобов`язується вносити підприємству щомісячну плату за користування об`єктом розміщення, відповідно до умов договору; нарахування плати починається з моменту дії Договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в Додатку № 4 до даного Договору.

Пунктами 3.2., 3.3. Договору передбачено, що розрахунок щомісячної плати за кожен об`єкт розміщення та в цілому за Договором наводиться в Додатку № 1 до даного Договору; щомісячний розмір плати за даним Договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку.

Відповідно до п. 3.3. Договору на момент підписання даного Договору щомісячна плата становить 3 305, 04 грн., в тому числі ПДВ 550, 84 грн.

Пунктом 3.10. передбачено, що розмір плати за договором змінюється з моменту внесення змін до розміру складових формули розрахунку розміру щомісячної плати визначеної у Додатку № 1 до даного Договору.

Формула розрахунку розміру щомісячної плати:

Варопос/12*8*коефй*коефЗ, де

Варопос - опосередкована вартість спорудження житла в місті Києві, розрахована станом на початок року, згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України.

S - площа розміщення телекомунікаційного обладнання

коефh - коефіцієнт висоти щогли з обладнанням

коефз - коефіцієнт зони розміщення телекомунікаційного обладнання

Згідно з розрахунком місячної плати за розміщення базових мобільних станцій на житлових та нежитлових будівлях комунальної власності (Наказ № 99 від 19.09.2011), погодженого головою комісії з реорганізації Головного управління цінової політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації):

Коефіцієнт висоти щогли з обладнанням - до 10 м (включно), становить -1,0.

Коефіцієнт зони розміщення - решта території забудованої частини міста -1,1.

Площа розміщення телекомунікаційного обладнання, становить -5,0 кв. м.

Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 06.02.2015 № 17 показник опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві, був визначений у розмірі 7 211 грн. (з урахуванням ПДВ).

Відповідно розрахунок місячної плати за 2015 рік становить: 7211 грн./12 * 5 кв. м (площа, яку займає обладнання Додаток 1 до Договору) * 1,0 * 1,1 = 3 305, 04 грн.

Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 27.10.2015 № 273 показник опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві, був визначений у розмірі 8 848 грн. (з урахуванням ПДВ).

Відповідно розрахунок місячної плати за 2016 рік, у зв`язку із зміною розміру складової формули розрахунку (опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві, розрахованої станом на початок року, згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України), становить: 8 848 грн./12 * 5 кв. м (площа, яку займає обладнання Додаток 1 до Договору) * 1,0 * 1,1 = 4 055, 33 грн.

Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 01.02.2017 № 14 показник опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві, був визначений у розмірі 11 269 грн. (з урахуванням ПДВ).

Відповідно розрахунок місячної плати за 2017рік, у зв`язку із зміною розміру складової формули розрахунку (опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві, розрахованої станом на початок року, згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України), становить: 11269 грн./12 * 5 кв. м (площа, яку займає обладнання Додаток 1 до Договору) * 1,0 * 1,1 = 5 164, 96 грн.

Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 01.03.2018 № 46 показник опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві, був визначений у розмірі 13 047 грн. (з урахуванням ПДВ).

Відповідно розрахунок місячної плати за 2018рік, у зв`язку із зміною розміру складової формули розрахунку (опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві, розрахованої станом на початок року, згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України), становить: 13047 грн./12 * 5 кв. м (площа, яку займає обладнання Додаток 1 до Договору) * 1,0 * 1,1 = 5 979, 88 грн.

Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 06.12.2018 № 335 показник опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві, був визначений у розмірі 13 849, 00 грн. (з урахуванням ПДВ).

Відповідно розрахунок місячної плати за 2019 рік, у зв`язку із зміною розміру складової формули розрахунку (опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві, розрахованої станом на початок року, згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України), становить: 13849 грн./12 * 5, 0 кв. м (площа, яку займає обладнання Додаток 1 до Договору) * 1,0 * 1,1 = 6 347, 46 грн.

Копії листів Позивача до Відповідача від 16.12.2015 № 155/19-2807 (за 2016 рік) з копією витягу з реєстру поштової відправки простих листів по ДРТМ КП «Київжитлоспецексплуатація» з 01.11.2015 (від 16.12.2015), від 17.02.2017 № 062/15/19-539 (за 2017 рік), від 14.05.2018 № 062/15/19-1089 та поштового повідомлення від 16.05.2018 про вручення поштового відправлення (за 2018 рік), від 24.05.2018 № 062/15/19-1190 та поштового повідомлення від 25.05.2018 про вручення поштового відправлення (за 2018 рік), від 02.01.2019 № 062/15/19-66 (за 2019 рік) та копія чеку від 04.01.2019 щодо зміни розміру місячної плати за договорами про встановлення сервітуту були надані до матеріалів справи.

Відповідно до п. 4.1.1. Договору Відповідач зобов`язується своєчасно та повному обсязі вносити плату за цим Договором, у тому числі у разі внесення змін в складові розрахунків плати.

Згідно з п. 3.3 Договору Відповідачу надіслані рахунки за Договором за період заборгованості (№ 921 від 01.03.2016р., № 1293 від 01.04.2016р., № 1851 від 01.05.2016р., № 2161 від 01.06.2016р., № 2549 від 01.07.2016р., № 2945 від 01.08.2016р., № 3374 від 01.09.2016р., № 3777 від 01.10.2016р., № 4344 від 01.11.2016р., № 4606 від 01.12.2016р., № 346 від 01.01.2017р., № 769 від 01.02.2017р.,№ 1041 від 01.03.2017р., № 1444 від 02.03.2017р., № 1864 від 01.04.2017р., № 2308 від 01.05.2017р., № 2770 від 01.06.2017р., № 3202 від 01.07.2017р., № 3643 від 01.08.2017р., № 3910 від 01.09.2017р., № 4501 від 01.10.2017р., № 5009 від 01.11.2017р., № 5430 від 01.12.2017р., № 378 від 01.01.2018р., № 816 від 01.02.2018р., № 1254 від 01.03.2018р., № 1681 від 01.04.2018р., № 2115 від 01.05.2018р., № 2390 від 04.05.2018р., № 2796 від 01.06.2018р., № 3233 від 01.07.2018р., № 3645 від 01.08.2018р., № 4077 від 01.09.2018р., № 4481 від 01.10.2018р., № 4901 від 01.11.2018р., № 5292 від 01.12.2018р., № 319 від 01.01.2019р.), копії чеку та опису вкладення у цінний лист рахунків від 09.04.2019 (за період з березня 2016р. по січень 2019р. включно), копії витягів з реєстрів поштової відправки простих листів по ДРТМ КП «Київжитлоспецексплуатація»: з 14.01.2016р. по 31.03.2016р. (від 22.02.16 за березень 2016р., від 24.03.16 за квітень 2016р.), з 01.04.2016р. по 30.06.2016р. (від 26.04.16 за травень 2016р., від 24.05.16 за червень 2016р., від 27.06.16 за липень 2016р.), з 01.07.2016р. по 30.09.2016р. (від 28.07.16 за серпень 2016р., від 24.08.16 за вересень 2016р., від 29.09.16 за жовтень 2016р.), з 01.10.2016р. по 31.12.2016р. (від 24.10.16 за листопад 2016р., від 24.11.16 за грудень 2016р.); розписок Відповідача: від 01.01.2017 про отримання рахунку за січень 2017р., від 24.01.2017 про отримання рахунку за лютий 2017р., від 02.03.2017р. про отримання рахунків за березень 2017р. та донарахувань плати за січень-лютий 2017р., від 03.04.2017 про отримання рахунку за квітень 2017р., від 28.04.2017 про отримання рахунку за травень 2017р., копія витягу з реєстру поштової відправки простих листів по ДРТМ КП «Київжитлоспецексплуатація» з 03.01.2017р. по 31.03.2017р. (від 25.05.17 за червень 2017р.); з 01.04.2017р. до 29.09.2017р. (від 30.06.17 за липень 2017р.), копії розписок Відповідача від 08.08.2017 про отримання рахунку за серпень 2017р., від 21.08.2017 про отримання рахунку за вересень 2017р., від 28.09.2017 про отримання рахунку за жовтень 2017р., від 31.10.2017р. про отримання рахунку за листопад 2017р., копії чеків та списків згрупованих поштових відправлень вказаних рахунків (за період з грудня 2017р. до січня 2019р. включно) від 22.11.2017р., 03.01.2018р., 23.01.2018р., 27.02.2018р., 22.03.2018р., 25.04.2018р„ 14.05.2018р., 26.06.2018р., 18.07.2018р., 21.08.2018р., 21.09.2018р., 26.10.2018р., 27.11.2018р„ 04.01.2019р., копії зазначених рахунків додані до матеріалів справи. Копії поштових повідомлень про вручення Відповідачу рахунків на оплату за Договором від 23.11.2017, 26.01.2018, 02.03.2018, 16.05.2018, 27.04.2018, 02.07.2018, 20.07.2018, 23.08.2018, 24.09.2018, 01.11.2018 наявні в матеріалах справи.

Також Відповідачем отримано акти надання послуг за Договором, підписані зі сторони Позивача (№ 864 від 31.03.2016р., № 1258 від 30.04.2016р., № 1707 від 31.05.2016р., № 2088 від 30.06.2016р., № 2472 від 31.07.2016р., № 2927 від 31.08.2016р., № 3315 від 30.09.2016р„ № 3711 від 31.10.2016р., № 4107 від 30.11.2016р„ № 4511 від 31.12.2016р., № 201 від 31.01.2017р., № 605 від 28.02.2017р., № 1008 від 02.03.2017р., № 1249 від 31.03.2017р., № 1657 від 30.04.2017р., № 2081 від 31.05.2017р., № 2503 від 30.06.2017р„ № 2920 від 31.07.2017р., № 3491 від 31.08.2017р., № 3908 від 30.09.2017р., № 4162 від 31.10.2017р., № 4731 від 30.11.2017р., № 5306 від 31.12.2017р., № 213 від 31.01.2018р., № 631 від 28.02.2018р., № 1046 від 31.03.2018р., № 1460 від 30.04.2018.„№ 1868 від 04.05.2018р„ № 2280 від 31.05.2018р„ № 2539 від 30.06.2018, № 3110 від 31.07.2018р., № 3364 від 31.08.2018р., № 3769 від 30.09.2018р., № 4174 від 31.10.2018р., № 4582 від 30.11.2018р., № 4987 від 31.12.2018р., № 212 від 31.01.2019р.), копії зазначених актів надання послуг, розписок про їх отримання та докази направлення вказаних документів наявні в матеріалах справи.

Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за Договором щодо здійснення своєчасної плати, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка згідно із розрахунком Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (філія - Дирекції з розвитку телекомунікаційних мереж) станом на 01.02.2019 за період з березня 2016 року до січня 2019 року включно складає 180 638, 84 грн.

Відповідачем здійснено оплату за Договором за період з липня 2015 року до лютого 2016 року, копії банківських виписок від 19.08.15, 02.09.15, 06.10.15, 12.11.15, 04.12.15, 12.01.16, 29.02.16 додані до матеріалів справи.

Позивачем на адресу Відповідача направлялись вимоги від 27.11.2018 № 062/15/19-2683, від 23.01.2019 № 062/15/1/03-357 щодо виконання зобов`язання та здійснення своєчасної плати за Договором. Проте, вимоги Позивача щодо виконання Відповідачем зобов`язання та здійснення своєчасної плати за Договором відповідно до його умов, в повному обсязі, залишені без задоволення, заборгованість не сплачено, що стало підставою звернення із даним позовом до суду.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Товариство зазначає, що з 21.11.2006 року між Комунальним підприємством «Кінотеатр Загреб» ТОВ «АСТЕЛІТ» (в подальшому змінено назву на ТОВ «Лайфселл») діяли договірні відносини (копія Договору№132 на тимчасову оренду приміщень додається), предметом яких було надання орендарю (ТОВ «Лайфселл») приміщення третього поверху площею 3,75 кв.м. та частини даху кінотеатру, площею 20 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня (Голосіївський), 116, для надання орендарем послуг мобільного зв`язку. Так, починаючи з 21.11.2006 року по 01.05.2012 р. (копія Договору №01/05 на тимчасову оренду приміщень від 01.05.2012 р. додана до матеріалів справи) між КП «Кінотеатр Загреб» та відповідачем кожний місяць укладався окремий договір на тимчасову оренду приміщень.

01.06.2012 між КП «Кінотеатр Загреб» та відповідачем, для продовження договірних відносин, укладено Договір №КІ0144, згідно п. 1.1. якого «Виконавець (КП «Кінотеатр Загреб») надає Замовнику (ТОВ «АСТЕЛІТ») послуги із строкового розміщення і утримання телекомунікаційного обладнання Замовника та надає інші послуги, згідно Договору, а Замовник виплачує Виконавцеві винагороду за надання таких послуг.» Телекомунікаційне обладнання згідно п. 1.2. Договору розміщувалось на частині будівлі КП «Загреб», загальною площею 43,75 кв. м. за адресою: м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня (Голосіївський), 116. Відповідно до п. 8.1. Договору№КІ0144, «Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.05.2015 року».

Під час дії договірних відносин між відповідачем та КП «Кінотеатр Загреб», 14.07.2011 року Київською міською радою винесено Рішення №378/5765 «Про питання впорядкування діяльності суб`єктів господарювання в галузі зв`язку та інформаційних технологій» (далі - «Рішення №378/5765»). Відповідно до п. 1 Рішення №378/5765 було доручено комунальному підприємству «Київжитлоспецексплуатація» здійснювати моніторинг та координацію розміщення суб`єктами господарювання телекомунікаційних мереж у житлових та нежитлових будівлях комунальної власності. Відповідно до п. 2 цього Рішення позивачу надано право укладати договори на розміщення телекомунікаційних мереж у житлових та нежитлових будівлях комунальної власності. 02.07.2012 року, у зв`язку з прийняттям даного Рішення №378/5765, а також, за вимогою КП «Кінотеатр Загреб», «ТОВ «АСТЕЛІТ» було вимушене укласти додатковий Договір про встановлення сервітуту №07-5/224 року з Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація», відповідно до п. 1.1. якого «Предметом цього Договору є обмежене право користування Сервітуарієм (відповідачем) частиною даху та частиною технічного приміщення будівель комунальної власності, що знаходяться в Додатку 1 (за адресою: просп. 40-річчя Жовтня (Голосіївський), 116». У зв`язку з закінченням дії Договору №07-Б/224 (30.06.2015 року), 01.07.2015 р. між сторонами укладений новий Договір про встановлення сервітуту №БМС-07Б/702, з аналогічним предметом - обмежене право користування Сервітуарієм частиною даху та частиною технічного приміщення будівель комунальної власності, що знаходяться в Додатку 1 (за адресою: м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня (Голосіївський), 116. У 9.1. цього Договору зазначено: «Даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до « 30» червня 2016 року».

22.05.2013 року Київською міською радою винесено Рішення №336/9393 «Про реорганізацію кінотеатрів комунальної власності територіальної громади міста Києва» (роздруківка додається) (далі - «Рішення №336/9393»). Згідно пунктів 1-2 Рішення №336/9393 ухвалено: «...реорганізувати комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Кінотеатр "Загреб ....шляхом приєднання до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм". Встановити, що комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм" є правонаступником усіх прав, обов`язків та майна кінотеатрів комунальної власності територіальної громади міста Києва, зазначених у пункті 1 цього рішення».

На виконання вищезазначеного рішення, 01.01.2014 року між Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВКІНОФІЛЬМ» (далі - КП «КИЇВКІНОФІЛЬМ») та товариством з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ», було укладено Договір №КІ0144 про надання послуг. Згідно п. 1.1. Договору «Виконавець (КП «КИЇВКІНОФІЛЬМ») надає Замовнику («АСТЕЛІТ») послуги із строкового розміщення і утримання телекомунікаційного обладнання Замовника та надає інші послуги, згідно Договору, а Замовник виплачує Виконавцеві винагороду за надання таких послуг.»

Телекомунікаційне обладнання згідно п.1.2. Договору розміщувалось за адресою: «м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 116, кінотеатр «Загреб». Відповідно до п. 8.1. Договору, «Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 року».

18.02.2016 за вх. №18 02/288 відповідачу надійшов лист КП «КИЇВКІНОФІЛЬМ», за вих. №52 від 16.02.2016, в якому зазначено, що на виконання рішення Київської міської ради від 22.05.2013 року №336/9393 «Про реорганізацію кінотеатрів комунальної власності територіальної громади міста Києва» та прийнятого Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21.06.2013 року №1005 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 22.05.2013 року №336/9393» передано на баланс КП «КИЇВКІНОФІЛЬМ» будівлю кінотеатру «Загреб», розташованого за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський (40-річчя Жовтня), 116. Вказаним листом КП «КИЇВКІНОФІЛЬМ» висловило свою готовність продовжити договірні відносини з ТОВ «Лайфселл» на умовах і в порядку, передбачених Договором про надання послуг №КІ0144 від 01.01.2014 року. Крім того, у разі відмови з боку ТОВ «Лайфселл» продовжити дію даного Договору, КП «КИЇВКІНОФІЛЬМ» просило здійснити демонтаж телекомунікаційного обладнання, що є предметом Договору та відшкодувати грошові кошти за утримання обладнання належного ТОВ «Лайфселл» та розміщеного за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський (40-річчя Жовтня), 116.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний сплачувати двом вищезазначеним комунальним підприємствам («Київжитлоспецексплуатація» та «Кінотеатр Загреб») за одну послугу (право користування частиною даху та частиною технічного приміщення будівлі кінотеатру, розташованої за адресою: м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня (Голосіївський), 116), не зважаючи на той факт, що з 2006 року площа та місце розміщення обладнання відповідача не змінювались та, відповідно, будь-яких додаткових послуг від КП «Київжитлоспецексплуатація» позивач не отримував.

Враховуючи, що у зв`язку з Рішенням Київської міської ради №336/9393, позивач втратив фактичну і юридичну можливість розпоряджатись будівлею кінотеатру «Загреб» за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський (40-річчя Жовтня), 116 та, відповідно, втратив можливість надавати будь-які послуги щодо передачі даного майна у користування, а також той факт, що відповідач з 02.07.2012 по 29.02.2019 року фактично сплачував за одну послугу двом комунальним підприємствам (КП «КИЇВКІНОФІЛЬМ» та КП «Київжитлоспецексплуатація»), відповідачем було прийнято рішення про продовження договірних відносин виключно з розпорядником будівлі кінотеатру та, дійсним надавачем послуг - КП «КИЇВКІНОФІЛЬМ» (які продовжують свою дію до 31.12.2019 року включно - додаткові угоди №1-4 до Договору №КІ0144 додаються) та, одночасно, розірвання Договору про встановлення сервітуту №БМС-07Б/702 від 01.07.2015 року з - 29.02.2016 з КП «Київжитлоспецексплуатація».

Так, 26.02.2016 року відповідач вперше звернувся до з КП «Київжитлоспецексплуатація» з проханням припинити з 29.02.2016 Договір сервітуту, на підставі Рішення Київської міської ради №336/9393 від 22.05.2013 року, який було отримано позивачем 29.02.2016 року.

Крім того, листом вих.№91616 від 09.06.2016 відповідач повторно повідомив позивача про припинення дії договору.

Крім того, листом вих.№КІ0144 від 13.12.2018 відповідач втретє повідомив позивача про припинення дії договору, який отримано позивачем 14.12.2018.

Крім того, листом вих.№56671 від 15.02.2019 відповідач вчетверте повідомив позивача про припинення дії договору, який отримано позивачем 19.02.2019.

Однак, КП «Київжитлоспецексплуатація» фактично ігнорує неодноразові звернення відповідача та відмовляється визнавати Договір припиненим, вважаючи, що «відсутність договору про встановлення сервітуту на розміщення телекомунікаційного обладнання за вищевказаною адресою з КП «Київжитлоспецексплуатація» буде суперечити Рішенню №378/5765 «Про питання впорядкування діяльності суб`єктів господарювання в галузі зв`язку та інформаційних технологій» та рішенню від 14.05.2015 №464/1328 про внесення змін до рішення Київської міської ради від 14 липня 2011 року N 378/5765 "Про питання впорядкування діяльності суб`єктів господарювання в галузі зв`язку та інформаційних технологій" (роздруківка додається). Таким чином, позивачем зовсім не береться до уваги інше рішення Київської міської ради №336/9393 від 22.05.2013 «Про реорганізацію кінотеатрів комунальної власності територіальної громади міста Києва», яким визначено спеціальний порядок розпорядження майном кінотеатрів комунальної власності територіальної громади міста Києва (шляхом приєднання до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм" та переходу до даного підприємства усіх прав, обов`язків та майна кінотеатрів комунальної власності територіальної громади міста Києва).

Так, посилаючись на наступні обставини, Товариство просить суд відмовити в задоволенні позову, а саме: строк дії Договору №БМС-07Б/702 сплинув 30.06.2016 року, оскільки для продовження його дії не були дотримані умови пункту 9.2. Договору та, у зв`язку з неодноразовими письмовим звареннями відповідача про припинення дії договору; позивач не є власником або володільцем сервітуту та, остаточно втратив будь-яке право розпоряджатись об`єктом сервітуту після прийняття 22.05.2013 року Київською міською радою Рішення №336/9393. Відповідно, позивач не мав достатній обсяг правоздатності для надання послуг щодо передачі у користування даного майна та, відповідно, права вимагати їх оплати, а також укладати договори; з 14.06.2017 року КП «Київжитлоспецексплуатація» втратило повноваження щодо укладення договорів на об`єктах інфраструктури комунальної власності в м. Києві, коли набув чинності Закон України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж»; станом на лютий 2016 року відповідач фактично сплачував двом комунальним підприємствам (КП «Київжитлоспецексплуатація» та КП ««КИІВКІНОФІЛЬМ») за одну послугу, яка фактично надавалась тільки одним підприємством (КП ««КИІВКІНОФІЛЬМ»), що не відповідає засадам цивільного законодавства щодо розумності та справедливості; позивачем більше 3-х років (з березня 2016 року по дату складення позовної заяви) свідомо не здійснювались будь-які дії щодо припинення «порушень», які, на його думку, мали місце з боку відповідача, які також виявились у штучному накопиченні «боргу» відповідача, що можна вважати ознакою зловживання позивачем своїми правами.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі.

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтями 173, 175 Господарського кодексу України, цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, визнається майново-господарським зобов`язанням. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (частина 1 статті 402 ЦК України).

Згідно приписів частини 3 статті 403 ЦК України особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, враховуючи усні та письмові пояснення сторін, суд дійшов висновку про те, що між сторонами на підставі договору про встановлення сервітуту № БМС-07-Б/702 від 01.07.2015 склались господарські правовідносини, які регулюються вищевикладеними приписами чинного законодавства.

Згідно зі статтями 525, 530, 610, 625, 629 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Керуючись викладеними нормами чинного законодавства, беручи до уваги наявність укладеного між Підприємством та Товариством договору, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо наявності у відповідача обов`язку внесення плати за договором.

Водночас, доводи позивача щодо визначення періоду нарахування плати оцінені судом критично з огляду на те, що згідно п. 9.2. Договору: «У разі якщо одна із сторін не повідомить іншу за один календарний місяць до закінчення терміну дії Договору, Договір вважається пролонгованим на 1 (один) календарний рік на тих же умовах».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 406 Цивільного кодексу України сервітут припиняється у разі спливу строку на який було встановлено сервітут.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що до 30.06.2016 відповідач двічі (29.02.2016 та 09.06.2016) звертався до позивача з проханням припинити дію Договору, та, двічі (13.12.2018 та 15.02.2019) - після 30.06.2016.

Згідно ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 406 Цивільного кодексу України сервітут припиняється у разі відмови від нього особи, в інтересах якої встановлено сервітут.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

З огляду на викладене, строк договір №БМС-07Б/702 є припиненим з 30.06.2016.

Беручи до уваги встановлену судом наявність обов`язку відповідача вносити плату за договором, періодом стягнення з відповідача на користь позивача (із врахуванням заявленої до стягнення заборгованості за розрахунком позивача) є березень 2016 року - червень 2016 року. Розмір заборгованості за визначений період становить 16 221,32 грн.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком про часткове задоволення позову щодо стягнення з Товариства 16 221,32 грн. за період березень 2016 року - червень 2016 року, відповідно в решті вимог слід відмовити за безпідставністю.

Щодо доводів апелянта про помилковість висновків суду про припинення договору №БМС-07-Б/702 з 30.06.2016, колегія суддів зазначає, що сервітут може бути припинений при наявності двох пунктів ч. 1 ст. 406 ЦК України одночасно, оскільки припинення сервітуту у разі спливу його строку (п. 3 ч. 1 ст. 406 ЦК України) може відбуватись, в тому числі, у зв`язку з тим, що одна зі сторін відмовилась його продовжувати, тобто в порядку, передбаченому п. 2 ч. 1 ст. 406 ЦК України. Даний висновок додатково підтверджується п.9.2. Договору, яким пролонгація Договору на 1 календарний рік передбачена тільки при відсутності заперечень на це сторін, з чого витікає, що при наявності таких заперечень договір припиняє свою дію у зв`язку зі спливом його строку, тобто саме при наявності двох підстав одночасно. Відповідно, матеріалами справи підтверджується, що обидві ці обставини станом на 30.06.2016 існували одночасно і тому судом вірно враховані в оскаржуваному рішенні.

Судом першої інстанції вірно встановлено та позивачем не заперечується, що до 30.06.2016 відповідач двічі (29.02.2016 та 09.06.2016) звертався до позивача з проханням припинити дію Договору, та, двічі (13.12.2018 та 15.02.2019) - після 30.06.2016.

Згідно п. 10.3.Договору, будь-які зміни та доповнення до даного договору дійсні, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками. Отже, зміни щодо продовження строку дії договору з 01.07.2016 по 30.06.2017; з 01.07.2017 по 30.06.2018; з 01.07.2017 по 30.06.2019, в тому числі щодо пролонгації договору в порядку, передбаченому п. 9.3 Договору, не були викладені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін, як того вимагає п.10.3. Договору.

Позивач помилково визначає пріоритет форми встановлення сервітуту (договір) над його змістом (право користування чужим майном) та, відповідно, звертає увагу тільки на загальний порядок припинення договорів, а не загальний порядок припинення права (сервітуту), яким також охоплюється і порядок припинення договору сервітуту, як однієї з підстав його виникнення.

Стаття 406 ЦК України прямо стосується договору сервітуту та порядку його припинення і є спеціальною нормою щодо порядку припинення договору сервітуту.

У даному випадку договір сервітуту може бути припинений з підстав, передбачених саме Законом (п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 406 ЦК України), а не договором. І тому доводи позивача, що Договір міг бути припинений тільки згідно самого договору або тільки в судовому порядку, є необгрунтованими і свідчать про невірне тлумачення позивачем наведених ним норм.

Доводи позивача про те, що відповідачем начебто не дотриманий строк повідомлення про припинення договору, передбачений п. 9.2. Договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки пункт 9.3. договору можна тлумачити як встановлення граничного терміну направлення заперечень сервітуарія щодо продовження дії Договору (тобто не пізніше, ніж за один місяць), але, не встановлено заборони направляти відповідачу таку заяву раніше ніж за один календарний місяць до закінчення дії договору, що і було зроблено позивачем листом вх.№19-255 від 29.02.2016, отримання якого відповідач не заперечує.

Щодо доводів апелянта про відсутність оформленого Акту закінчення розміщення обладнання, то в даному випадку позивачем не береться до уваги, що акт закінчення розміщення обладнання є актом фіксації (підтвердження) факту припинення договору, а не підставою для його припинення.

Даний висновок підтверджується п.9.3. Договору, відповідно до якого припинення користування об`єктом сервітуту на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (додаток №4 до даного Договору).

Доводи апелянта про те, що набрання чинності 04.06.2017 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» не заслуговує на увагу, оскільки це відбулось після укладання договору 01.07.2015, колегією суддів відхиляються з підстав необґрунтованості.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо стягнення решти заявленої заборгованості, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 , серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 у справі № 910/11052/19.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 у справі № 910/11052/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 у справі № 910/11052/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11052/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко