РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.09.2021Справа № 910/11249/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діксі-Центр» (03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, )

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м.Київ, вул.Назарівська 3, )

про стягнення 726 246,07 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діксі-Центр" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості, що виникла за договором поставки №53-122-01-20-10146 від 13.11.2020 у розмірі 668 000,00 грн основного боргу за поставлене обладнання, 8883,62 грн3% річних, 31 930,40 грн інфляційних втрат та 17 432,05 грн штрафних санкцій.

Разом із позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів, у якому просив суд витребувати у Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» копію ярлика на придатну продукцію №1-7-686 від 22.12.2020, який замовник оформив, проте, як повідомляє позивач, не направив Товариству з обмеженою відповідальністю «Діксі-Центр».

Також позивач заявив клопотання про покладення на відповідача 25000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 20.07.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/11249/21 за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та встановив учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав, постановив витребувати у Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» копію ярлика на придатну продукцію №1-7-686 від 22.12.2020.

06.08.2021 позивач подав до суду клопотання про приєднання до справи доказів понесення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі 25 000,00 грн.

09.08.2021 відповідач засобами поштового зв`язку (відправлено 06.08.2021) подав до суду відзив на позовну заяву, в якому визнав позов в частині основного боргу в розмірі 668 000,00 грн та повідомив суд про те, що заборгованість перед позивачем з оплати поставленої продукції виникла через складну фінансову ситуацію ДП «НАЕК «Енергоатом», що була спричинена найбільшою енергетичною кризою, з урахуванням визнання відповідачем позову та на підставі ст. 130 ГПК України відповідач заявив клопотання про повернення позивачу з державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат учасник справи вказав про відсутність підстав для стягнення, проти задоволення позову в частині заявленої пені та штрафу заперечив, зазначаючи, що умовами розділу 8 договору не передбачено відповідальності за порушення строків оплати поставленої продукції. Також відповідач заявив про не співмірність заявленого розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, завищення вартості наданих послуг у порівнянні з ринковими цінами.

До відзиву на позов відповідач надав витребувані ухвалою суду від 20.07.2021 документи.

20.08.2021 позивач на доводи відповідача подав відповідь на відзив, в якій зауважив про наявність підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, пені та штрафу відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України у розмірі облікової ставки НБУ, оскільки інший розмір не визначено сторонами у договорі та погодження розміру витрат на професій правничу допомогу (гонорару) у фіксованому розмірі та не доведення відповідачем підстав для його зменшення.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності клопотань учасників справи про продовження процесуальних строків, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІКСІ-ЦЕНТР" (постачальник за договором, позивач) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"(покупець, відповідач) був укладений договір поставки № 53-122-01-20-10146, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець - прийняти та оплатити продукцію згідно із специфікацією (додаток №1 до договору), а саме: персональний комп`ютер DELL OptiPlex 3070 SFF з монітором Dell 22 P2219Н у кількості 50 шт, загальною вартістю 1 218 000,00 грн з ПДВ.

У Додатковій угоді № 1 від 30.11.2020 викладено технічні характеристики продукції, що підлягає поставці без зміни її вартості.

Відповідно до п. 2.2 договору, вартість договору складає: 41218000,00 грн.

Сторонами у п. 6.1 договору узгоджено, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Відповідно до п.12.1, договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє по 30.06.2021, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків.

Матеріалами справи встановлено та відповідачем не заперечується, що на виконання умов договору позивач за видатковою накладною № 2178 від 18.12.2020 на суму 1 218 000 грн, яка підписана та скріплена печатками обох сторін без зауважень, поставив, а відповідач прийняв товар по договору поставки № 53-122-01-20-10146.

Також на підтвердження здійснення господарських операції з поставки товару позивачем долучено до справи квитанцію про реєстрацію податкової накладної №210 від 18.12.2020 в Державній податковій службі України.

22.12.2020 відповідачем було виписано Ярлик на придатну продукцію № 1-7-686 за вказаною поставкою по договору, про що позивача повідомлено листом № 19614/041 від 24.12.2020.

За платіжними дорученнями № 2217 від 24.02.2021, №2298 від 26.02.2021, № 2585 від 10.03.2021, №4017 від 14.04.2021 відповідач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в якості оплати за отриманий товар на загальну суму 550 000,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджує про невиконання відповідачем зобов`язань з оплати 668 000,00 грн вартості поставленого товару, за прострочення виконання зобов`язання нараховано також до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8883,62 грн, 31 930,40 грн інфляційних збитків та 17 432,05 грн штрафних санкцій відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 53-122-01-20-10146 від 13.11.2020, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини за договором поставки, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В розумінні п.6.1 договору строк оплати за поставлену продукцію за видатковою накладною № 2178 настав 05.02.2021.

Доказів оплати відповідачем 668 000,00 грн основного боргу - вартості неоплаченого товару у визначений строк, наявність якого відповідач визнав у відзиві на позов, суду не надано.

Враховуючи, що строк виконання грошових зобов`язань відповідача на спірну суму є таким, що настав, за відсутності доказів погашення заборгованості, вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої суми 668 000,00 грн. основного боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 8883,62 грн 3% річних та 31 930,40 грн інфляційних втрат за період з 06.02.2021 по 23.06.2021, нарахування яких здійснено на заявлену суму 668 000,00 грн боргу та які після перевірки розрахунку задовольняються судом у заявленому розмірі (за розрахунком суду вказаний розмір є більшим).

При цьому, судом відхилено доводи відповідача про безпідставність нарахування вказаних вимог у зв`язку із необґрунтованістю.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 17 432,05 грн штрафних санкцій, проти нарахування яких відповідач висловив свої заперечення, суд зазначає таке.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Відповідно до приписів Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку грошових надходжень на рахунок клієнта банку - одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, за згодою сторін може бути перерахована за період дії терміну позовної давності, але розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня. Сума зменшення розміру пені відноситься на результати фінансово-господарської діяльності одержувача грошових коштів, а щодо державних установ та організацій, що фінансуються за рахунок бюджету, - на зменшення їх фінансування.

Разом з тим за частиною другою статті 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. (стаття 547 Цивільного кодексу України)

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства України, для застосування пені за порушення грошового зобов`язання договором мають бути визначені випадки, розмір та порядок їх застосування.

Проте, суд зазначає, що умовами укладеного між сторонами договору поставки №53-122-01-20-10146 від 13.11.2020 не визначено підстави, розмір та порядок застосування відповідальності покупця (замовника) у вигляді сплати неустойки за порушення грошового зобов`язання з оплати вартості поставленого товару.

За таких підстав, позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій у розмірі 17 432,05 грн задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 668 000,00 грн, 8883,62 грн 3% річних та 31 930,40 грн інфляційних збитків. В решті позову належить відмовити за недоведеністю підстав нарахування.

Щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вказує таке.

За приписами ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, повернення 50% від суми сплаченого позивачем судового збору передбачене нормами чинного процесуального законодавства у випадку визнання позивачем позову, тобто визнання позову у повному обсязі, а не часткового визнання позовних вимог відповідачем.

Крім того, положеннями ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Матеріали справи свідчать про те, що даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, який порушив обумовлений договором строк виконання грошового зобов`язання перед позивачем, що ним визнається.

За таких обставин суд покладає на відповідача відшкодування витрат по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 10632,21 грн.

Щодо відшкодування витрат позивача на правову допомогу суд вказує таке.

Позивач просив суд покласти на відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмір 25 000,00 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

На підтвердження понесених ним судових витрат на правову допомогу позивач надав:

- ордер серія ЧК № 93785 від 03.08.2021 виданий ТОВ «ДІКСІ-ЦЕНТР» адвокату Владіміровій О.В. на представлення інтересів у Господарському суді міста Києва;

- копію свідоцтва Владімірової О.Г. на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК №000958 від 16.07.2018;

- копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 04-01/21 від 04.01.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Владаміровою О.В., за умовами якого в редакції додаткових угод №3, 4, клієнт доручив, а адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу щодо консультацій, аналізу документів щодо господарських взаємовідносин ТОВ «ДІКСІ-ЦЕНТР» та ДП «НАЕН «Енергоатом» за договором №53-122-01-20-10146 від 13.11.2020, аналізу чинного законодавства, підготовки процесуальних документів та представництва інтересів клієнта у господарському суді першої інстанції;

- детальний опис наданих послуг за додатковою угодою № 3 від 05.05.2021;

- копію платіжного доручення № 11579 від 03.08.2021 на суму 25 000,00 грн.

Відповідно до детального опису наданих послуг вбачається, що адвокатом здійснено аналіз документів, чинного законодавства, надано усну консультацію щодо способу захисту порушеного права, складено позовну заяву, клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів понесення витрат на правничу допомогу.

Судом враховано, що за умовами п.3 додаткової угоди № 3 від 05.05.2021 до договору № 04-01/21 сторони погодили, що розмір гонорару встановлюється у фіксованому розмірі 25 000,00 грн.

Заперечуючи проти покладення на нього судових витрат на правову допомогу відповідач зазначив, що розмір заявлених до відшкодування витрат не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості з огляду на незначний ступінь складності даного спору.

З урахуванням наведеного суд зауважує, що даний спір є спором незначної складності, оскільки стосується стягнення заборгованості за поставлений товар лише за однією видатковою накладною, що свідчить про невеликий обсяг документів, які підлягають аналізу та опрацюванню при визначенні правової позиції, складанні позовної заяви та розрахунку позовних вимог, а отже, і про невеликий обсяг часу, необхідний для опрацювання таких документів, складення позовної заяви і розрахунку 3% річних та інфляційної складової боргу, штрафних санкцій; спір не містить будь-яких правових колізій, а тому не потребує ретельного дослідження судової практики з огляду на її сталий характер.

Здійснивши аналіз наданих адвокатом послуг, співставивши вказані обставини з незначною складністю справи та обсягом документів, що підлягали опрацюванню під час складення позовної заяви, враховуючи заперечення відповідача та часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу в сумі 25 000,00 грн не відповідає принципам обґрунтованості та пропорційності таких витрат до предмета спору та його складності; розумним, співмірним та справедливим буде покладення на відповідач відшкодування понесених позивачем судових витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 123, 126, 129, 233, 236-240, 250-252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м.Київ, вул.Назарівська 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діксі-Центр» (03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, ) 668 000 (шістсот шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп основного боргу, 8883 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят три) грн. 62 коп 3% річних, 31 930 (тридцять одна тисяча дев`ятсот тридцять) грн. 40 коп інфляційних втрат, 10632 (десять тисяч шістсот тридцять дві) грн. 21 коп судового збору, 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак