АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/224/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від АТ "ДТЕК Одеські Електромережі" - адвокат Лапчева Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські Електромережі"

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.05.2021 та додаткове рішення від 10.06.2021

по справі №916/224/21

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські Електромережі"

до Споживчого товариства "Хаджибей-3"

про стягнення 456 509,45 грн

ВСТАНОВИВ

В лютому 2021 Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські Електромережі" (далі - АТ "ДТЕК Одеські Електромережі") звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Споживчого товариства "Хаджибей-3" (далі СП "Хаджибей-3") в якому просило стягнути з відповідача на свою користь 456 509,45 грн заборгованості за недораховану електричну енергію.

Свої вимоги АТ "ДТЕК Одеські Електромережі" обґрунтовує тим, що СП "Хаджибей-3" своїми діями порушило законодавство в галузі енергетики та умови договору про постачання електричної енергії, за порушення яких повинен сплатити на корить електропостачальної організації грошові кошти.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.05.2021 у задоволенні позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що акт про порушення від 15.05.2020 складений із порушенням ПРРЕЕ, а саме в даному акті всупереч положень абз. 3 п. 8.2.5 ПРРЕЕ хоч і зазначено зміст виявленого порушення, проте відсутнє посилання на відповідні пункти цих Правил. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що критично оцінює доводи позивача щодо визнання відповідачем порушення, про що, свідчить підпис представника відповідача на акті без будь-яких зауважень, оскільки, підпис голови СТ Хаджибей-3 на акті та у протоколі знаходиться саме у графі ознайомлений, а відтак наявність підпису на вказаних документах жодним чином не свідчить про визнання відповідачем факту вчинення порушення, а відображає лише обізнаність відповідача про складання акту/протоколу.

З приводу виявленого працівниками позивача порушення місцевий господарський суд зазначив, що таке порушення, а саме, підозра фальсифікації, за своєю суттю є неточним та неконкретним, а відтак таким, що потребує доведення або спростування факту фальсифікації. Однак, позивачем не доведено самого факту порушення у вигляді неправильної роботи приладу обліку відповідача, оскільки в акті про порушення від 15.05.2020 зафіксовано підозру на фальсифікацію, а не встановлено факт фальсифікації. Факт підозри на вчинення фальсифікації чи її спростування, на переконання суду першої інстанції, має бути доведений належним чином.

Також суд першої інстанції зазначив, що вказане у акті порушення не відповідає вичерпному переліку порушень, визначених у п. 8.4.2 ПРРЕЕ.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 10.06.2021 стягнуто з позивача на користь відповідача судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

В мотивах додаткового рішення місцевий господарський суд зазначив, що відповідачем буди понесені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується наданими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, актом надання послуг, квитанціями до прибуткового касового ордеру про оплату послуг за договором про надання правової допомоги. Місцевим господарським судом зазначено, що факт виконання адвокатом відповідача умов договору про надання правничої допомоги підтверджується зібраними та поданими до справи доказами.

Також, як зазначено судом першої інстанції, до закінчення судових дебатів в порядку абз. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України заявлено усне клопотання про вирішення питання щодо судових витрат, а докази на підтвердження понесених витрат були надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому, суд першої інстанції зауважив, що на виконання положень ч. 6 ст. 126 ГПК України позивачем не надано жодних заперечень стосовно неспівмірності витрат відповідача на оплату правничої допомоги адвоката.

Не погодившись із вказаними рішенням та додатковим рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось АТ "ДТЕК Одеські Електромережі" з апеляційною скаргою в якій просить рішення від 24.05.2021 та додаткове рішення від 10.06.2021 Господарського суду Одеської області по справі №916/224/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо того, що підписання директором відповідача акту про порушення не свідчить про визнання ним порушення. Так, апелянт зазначає, що такий акт складений за встановленою типовою формою. При цьому, на думку скаржника, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, оскільки інших граф, які б свідчили про підписання акту з боку споживача затвердженою типовою редакцією не передбачено. Також, за твердженням скаржника, будь-яких зауважень чи заперечень до акту представник відповідача не надав, хоча таке право передбачено ПРРЕЕ та спеціальною, окремою графою «зауваження до акту».

Відтак, апелянт вважає, що відповідач акт підписав без зауважень чи заперечень, що свідчить про згоду споживача з виявленим порушенням. Враховуючи зазначене, акт було складено у відповідності до вимог Правил та вважається дійсним, оскільки останній підписано представником споживача.

На думку апелянта, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що у разі підписання споживачем акта про порушення без заперечень та зауважень, за умови дотримання порядку складання цього акта, відсутності дефектів акта, споживач, який у майбутньому заперечує викладені в акті дані, повинен довести обставини, які перешкоджали поданню таких заперечень при складанні акта або інші поважні причини, з яких заперечення не були надані.

Не звернув суд першої інстанції уваги, як вважає апелянт, й на те, що представником відповідача підписано без зауважень протокол складений за результатами засідання комісії з розгляду акту про порушення.

Скаржник також вважає, що ним було вірно та допустимо кваліфіковано виявлене порушення, про що зазначено в акті. При цьому, як вважає апелянт, акт є єдиним, достатнім, належним та допустимим доказом наявності порушень Правил. Законодавство, як вважає апелянт, не надає оператору системи розподілу інших засобів довести факт порушення Правил споживачем, аніж складання відповідного акту про порушення.

Також, на переконання апелянта, є передчасними висновки суду першої інстанції, що зазначене в акті порушення не відповідає вичерпному переліку порушень, визначених у п.8.4.2. ПРРЕЕ, оскільки даний пункт Правил наводить не тільки певні види порушень, а й зазначає і про можливі порушення без їх деталізації, а саме інші дії споживача, які можуть призвести до зміни показів приладу обліку електричної енергії.

Апелянт також вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки письмовій заяві відповідача про відмову у проведенні експертизи.

На думку апелянта, ним було надано необхідний обсяг доказів на підтвердження обставин щодо виявленого порушення, і навпаки, відповідач взагалі не вживав заходів щодо спростування обставин на які посилався позивач. При цьому, суд першої інстанції надав очевидну перевагу твердженням відповідача, які ґрунтувались тільки на припущеннях.

З приводу порушень допущених судом першої інстанції при прийнятті додаткового рішення апелянт зазначає, що в супереч ч.ч 1,2 ст. 124 ГПК України відповідачем разом з відзивом на позовну заяву не подано до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, з якого вбачалось би, що в зв`язку із розглядом справи відповідач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу, а також не наведено орієнтовного розміру таких витрат, що фактично позбавило позивача надати в строки, встановлені ГПК України, свої міркування, спростування, заперечення щодо розміру витрат.

Також скаржник зазначає, що відповідач міг реалізувати своє право та подати клопотання про поновлення строку для подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових, або в межах підготовчого провадження, або на стадії судового розгляду обґрунтувавши поважність причин, чому таке клопотання не було подане на попередньому етапі судового процесу.

Проте, як стверджує скаржник, суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідач по-перше не заявив витрати на правову допомогу у відзиві на позовну заяву, по-друге не подав клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, а подав орієнтований розрахунок правових витрат після проголошення рішення, тобто з пропуском строку передбаченого ГПК України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2021 відкрито апеляційне провадження по справі №916/224/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські Електромережі" на рішення Господарського суду Одеської області від 24.05.2021 та додаткове рішення від 10.06.2021 та призначено справу до розгляду на 15.09.2021.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить оскаржувані рішення Господарського суду Одеської області від 24.05.2021 та додаткове рішення від 10.06.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що в акті про порушення повинно бути окремо чітко зазначено про визнання споживачем факту пошкодження пломб та/або індикаторів, та/або засобів вимірювальної техніки, факту втручання в роботу засобів вимірювальної техніки, тощо. Однак, як вважає відповідач, підпис його представника в Акті про порушення свідчить лише про його ознайомлення з Актом про порушення. Будь-яких окремих зазначень про визнання споживачем факту вчинення правопорушення в акт і не зазначалось.

До того ж, як вважає відповідач, підпис його представника у протоколі, складеному за результатами засідання комісії з розгляду акту про порушення, свідчить лише про ознайомлення з ним та вручення його копії. При цьому, як відзначає відповідач, він не погодився з протоколом в повному обсязі та на підставі п. 8.1.2 ПРРЕЕ звернувся до позивача зі скаргою, що на думку відповідача, свідчить про незгоду відповідача з виявленим порушенням.

Відповідач також стверджує, що ані акт про порушення, ані протокол засідання комісії з розгляду актів про порушення не містить посилань на жодне із порушень, передбачених п.8.4.2 ПРРЕЕ. Таким чином, як вважає відповідач, доводи позивача про те, що в акті про порушення міститься достатньо необхідних даних для встановлення суті правопорушення та визначення обсягу завданих збитків не відповідають дійсності, оскільки з акту про порушення неможливо встановити суть самого правопорушення, тим паче визначити обсяг завданих збитків за порушення.

Також відповідач зазначає, що чинним законодавством України за підозру у фальсифікації пломб держповірителя, а також підозру у зміні конструкції схеми прибору обліку, яка не передбачена заводом виробника не передбачено відповідальності, а також можливості стягнення суми завданих споживачем збитків за необліковану електричну енергію.

Крім того, як відзначає відповідач, в Акті про порушення не встановлено щодо яких конкретно пломб держповірителя здійснено фальсифікацію та яким саме чином, в якому місці змінено конструкцію схеми прибору обліку.

З вищевикладеного, на думку відповідача, випливає, що в акті про порушення взагалі не зазначається про наявність конкретного порушення, а лише констатується про підозру в порушені, при цьому, зауважується, що дане порушення при контрольному знятті показників виявити неможливо.

З приводу тверджень апелянта про ненадання судом першої інстанції оцінки заяві відповідача про не проведення експертизи, відповідач зазначає, що місцевим господарським судом в мотивах оскаржуваному рішення надав оцінку такі заяві та зазначає, що вона не свідчить про визнання факту вчинення порушення зафіксованого в акті.

Щодо доводів апелянта з приводу додаткового рішення, відповідач зазначає, що ним у судовому засіданні від 24.05.2021 року до закінчення судових дебатів в порядку абз. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України було заявлено усне клопотання про вирішення питання щодо розподілу судових витрат, а 31.05.2021, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, було подано до суду клопотання про долучення доказів па підтвердження судових витрат та подано підтверджуючі докази.

В свою чергу, позивачем не було надано жодних заперечень стосовно співмірності витрат відповідача на оплату правничої допомоги адвоката та не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що свідчить про згоду позивача з заявленою сумою витрат на правову допомогу.

Під час судового засідання від 15.09.2021 представник АТ "ДТЕК Одеські Електромережі" підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представник СП "Хаджибей-3" у судове засідання не з`явився, проте, до початку судового засідання судом апеляційної інстанції було отримано клопотання відповідача в якому він просить здійснювати розгляд справи без участі свого представника, оскільки останній перебуває у Малиновському районному суді м. Одеси по кримінальній справі, в якій участь адвоката є обов`язковою. При цьому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення та додаткове рішення без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 01.10.2008 між ВАТ ЕК "Одесаобленерго" (постачальник) та СП "Хаджибей-3" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №256 у відповідності до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

У відповідності до п. 4.2.3. договору споживач сплачує постачальнику електричної енергії вартість недоврахованої електроенергії, розраховану виходячи із приєднаної потужності струмоприймачів та кількості годин їх використання відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої Постановою НКРЕ від 04 травня 2006 р. №562, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 липня 2006 року за № 782/12656, за тарифами, що діяли протягом споживання електричної енергії з порушенням (далі-Методика), у разі таких дій споживача: самовільного внесення змін у схеми обліку електроенергії; пошкодження засобів обліку електроенергії, втручання в їх роботу, зняття пломб з засобів обліку; споживання електроенергії поза засобами обліку; інших умов, визначених Методикою.

Споживач несе відповідальність за технічний стан розрахункових приладів обліку та пломб на них, які знаходяться на його території, забезпечує їх охорону та збереження (п.4.2.4. договору).

09.09.2019 року працівниками РЕМ АТ "Одесаобленерго" було встановлено прилад обліку електроенергії системи АСКОЕ (лічильник №02542965) на території СП "Хаджибей-3", про що було складено Акт технічної перевірки №4121481 від 09.09.2019 року (встановленого лічильника) (т.1, а.с. 35-36), Акт технічної перевірки №4121480 (знятого лічильника) від 09.09.2019 (т.1, а.с. 33-34) та Акт про пломбування та встановлення індикаторів №3038101 від 09.09.2019 (встановленого лічильника) (т.1, а.с. 37-38).

15.05.2020 року працівниками АТ "Одесаобленерго" при проведенні перевірки на предмет дотримання відповідачем Правил роздрібного ринку за адресою: Одеська обл., Роздільнянський р-н, с. Єгорівка, 29-й км. Автодороги Одеса-Київ, складено акт про порушення № 8010248, згідно з яким зафіксовано: "порушення п. 5.5.5. ПРРЕЕ підозра в фальсіфікації пломб держ. повірителя і заводу-виробника, а також підозра в зміні конструкції схеми приладу обліку № 02542965, не передбачена заводом-виробником. Під час контрольного знімання показників виявити неможливо". (т.1, а.с. 30-32). Акт складений двома представниками АТ "Одесаобленерго" та представником споживача Куличенко Ю.Г., про що свідчить особиста розписка у графі: "з актом про порушення ознайомлений споживач або уповноважена ним особа".

15.05.2020 працівниками АТ "Одесаобленерго" був складений та наданий представнику відповідача Куліченку Ю.Г. Акт-вимога №6016844 щодо усунення виявлених невідповідностей, а саме: "необхідно здійснити держ. повірку трансформаторів струму або замінити їх на держ. повірені; придбати та встановити прилад обліку держ. повірений та внесений до держ. реєстру, відповідаючий вимогам зі списку рекомендованих обліків АТ "Одесаобленерго" (т.1, а.с. 142).

29.05.2020 у присутності керівника СП "Хаджибей-3" Куліченко Ю.Г., комісія з розгляду актів про порушення АТ "Одесаобленерго" розглянула Акт №8010248 та прийняла рішення провести нарахування електричної енергії згідно п. 8.4.10.3 ПРРЕЕ, по дозволеній потужності, зафіксованій у договорі, яка дорівнює 80кВт за період з дати останньої технічної перевірки 09.09.2019 по 15.05.2020 (дата складання акту), час роботи споживача 24 годин на добу, 7 робочих днів на тиждень. Коефіцієнт використання електрообладнання застосувати рівним 0,6. Рішення оформлене протоколом № 139 від 29.05.2020 року (т.1, а.с. 39-40). У відповідності до вказаного протоколу, розгляд акту відбувся у присутності споживача, голови СП "Хаджибей-3" Куліченка Ю.Г. про що свідчить підпис останнього.

У відповідності до заяву голови СП "Хаджибей-3" Куліченка Ю.Г. від 29.05.2020, останній просив не проводити експертизу лічильника № 02542965 по акту порушення № 8010248 від 15.05.2020 (т.1, а.с. 43).

На підставі протоколу № 139 від 29.05.2020 та акту № 8010248 від 15.05.2020 позивачем здійснено розрахунок нарахувань недоврахованої електричної енергії споживачем СП "Хаджибей-3" по дозволеній потужності з 09.09.2019 року по 15.05.2020 року на суму 456 509,45 грн (т.1, а.с. 41).

29.05.2020 голова СП "Хаджибей-3" Куліченко Ю.Г. отримав рахунок-фактуру № 256/1 за активну енергію згідно акту ПРРЕЕ № 8010248 від 15.05.2020 року на суму 456 509,45 грн (т.1, а.с. 42).

25.06.2020 СП "Хаджибей-3" на підставі п. 8.1.2 ПРРЕЕ звернулося до АТ "Одесаобленерго" зі скаргою на Протокол №139 від 29.05.2020, в якій просило переглянути рішення комісії Роздільнянського РЕМ, оформлене Протоколом №139 від 29.05.2020р. та провести експертизу засобу обліку електричної енергії №02542965 типу МТХ 3112000 ЗН1-О06. Скарга обґрунтована тим, що СП "Хаджибей-3" ніяким чином не підроблював пломби держ. постачальника та не змінював конструкцію прибору, а отже не порушував Правил роздрібного ринку електричної енергії (т.1, а.с. 143-146).

24.07.2020 АТ "Одесаобленерго" надано відповідь на скаргу №101/50/03-3193, в якій зазначено, що рішення комісії може бути переглянуте у зв`язку з отриманням інших даних, які не були відомі на момент ухвалення рішення, але мають суттєве значення, однак будь-яких відомостей, які б мали суттєве значення та могли вплинути на прийняте рішення, у АТ Одесаобленерго немає, підстави для перегляду рішення комісії Роздільнянського РЕМ відсутні. Крім того, Відповідачем була написана заява про відмову від проведення експертизи лічильника №02542965 (т.1, а.с. 147).

Несплата відповідачем, виставленого та підставі Акту про порушення та протоколу комісії з розгляду актів про порушення, рахунку стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволенні у повному обсязі.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

За положеннями ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст.16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтями 525, 526 і 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується; окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу (ч. 1 ст. 275 ГК України).

Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії споживачу встановлюється Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

За змістом ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються, зокрема, строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору. Жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника. Крім того, договір не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право. В іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний: 1) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; 2) надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії; 3) дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; 4) врегулювати у порядку, визначеному кодексом систем розподілу, відносини щодо технічного забезпечення розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу.

Згідно зі ст. 77 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку електричної енергії, зокрема, є: недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії; крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку тощо.

Частиною 3 ст. 77 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що у разі скоєння правопорушення на ринку електричної енергії до відповідних учасників ринку можуть застосовуватися санкції у виді: 1) попередження про необхідність усунення порушень; 2) штрафу; 3) зупинення дії ліцензії; 4) анулювання ліцензії.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електроенергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила).

Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби. Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Відповідно до п. 2.3.4 Правил відповідальність за збереження і цілісність засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування покладається на власника (користувача) електроустановки або організацію, на території (у приміщенні) якої вони встановлені. Відповідальним за експлуатацію та технічний стан засобів (вузлів) вимірювальної техніки є їх власник.

Обов`язки споживача електричної енергії наведені у пп. 5.5.5 п. 5 Правил, зокрема, споживач електричної енергії зобов`язаний забезпечувати збереження і цілісність установлених на його території та/або об`єкті (у його приміщенні) розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування.

У відповідності до п. 8.2.4 ПРРЕЕ у разі виявлення представниками оператора системи пошкоджень чи зриву пломб та/або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів вимірювальної техніки, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів вимірювальної техніки з метою зміни їх показів, самовільних підключень до електричних мереж розрахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до методики визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, затвердженої Регулятором.

Згідно з п. 8.2.5 Правил у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача або представника споживача оформлюється акт про порушення. В акті про порушення мають бути зазначені зміст виявленого порушення з посиланням на відповідні пункти цих Правил або методики визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, затвердженої Регулятором, та вихідні дані, необхідні для визначення обсягу необлікованої електричної енергії та/або суми завданих споживачем збитків. За необхідності в акті зазначаються заходи, яких необхідно вжити для усунення допущених порушень. Акт про порушення складається у двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві. Акт про порушення підписується представником оператора системи та споживачем або представником споживача. У разі відмови споживача або представника споживача підписати акт про порушення в ньому робиться запис про відмову. У цьому разі акт про порушення вважається дійсним, якщо він підписаний уповноваженим представником оператора системи та двома незаінтересованими особами (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення їх осіб. Споживач має право подати пояснення і зауваження щодо змісту акта про порушення та викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які зазначаються в акті про порушення або надаються (надсилаються) оператору системи окремим письмовим повідомленням.

Відповідно до п. 8.2.6 Правил на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії. В такому разі разом з протоколом споживачу надаються розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії з посиланням на відповідні пункти методики визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, затвердженої Регулятором, та розрахункові документи для оплати необлікованої електричної енергії та/або збитків.

Споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка. У разі незгоди споживача з фактом крадіжки електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії оператор системи звертається з позовом до суду для підтвердження факту викрадення електричної енергії та стягнення вартості необлікованої електричної енергії. Спірні питання, які виникають між сторонами при складанні акта про порушення, при визначенні розміру суми збитків, належної до оплати, а також при здійсненні платежів, вирішуються у судовому порядку (п. 8.2.7 Правил).

Визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії здійснюється оператором системи на підставі акта про порушення, складеного у порядку, визначеному цими Правилами, у разі виявлення таких порушень, зокрема, пошкодження або відсутність пломб на засобах вимірювальної техніки, що вимірюють обсяг електричної енергії, розподіленої мережами споживача (основного споживача), пошкодження (розбите скло, пошкодження цілісності корпусу лічильника тощо) зазначених засобів вимірювальної техніки (за наявності акта про пломбування, складеного в порядку, визначеному Кодексом комерційного обліку, який підтверджує факт пломбування і передачу на збереження засобів вимірювальної техніки та установлених пломб), інші дії споживача, які призвели до зміни показів цих засобів вимірювальної техніки (п. 8.4.2. Правил).

Так, наявними матеріалами справи підтверджується, що працівниками позивача, під час здійснення перевірки 15.05.2020 встановлено порушення п. 5.5.5. ПРРЕЕ, а саме підозра в фальсіфікації пломб держ. повірителя і заводу-виробника, а також підозра в зміні конструкції схеми приладу обліку № 02542965, не передбачена заводом-виробником.

Колегія суддів зазначає, що за своєю суттю «підозра» є певним здогадом, припущенням про що-небудь, тощо.

Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311 затверджено Кодексу комерційного обліку електричної енергії, який визначає основні положення щодо організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії, права та обов`язки учасників ринку, постачальників послуг комерційного обліку та адміністратора комерційного обліку щодо забезпечення комерційного обліку електричної енергії, отримання точних і достовірних даних комерційного обліку та їх агрегації (об`єднання), порядок проведення реєстрації постачальників послуг комерційного обліку, точок комерційного обліку та реєстрації автоматизованих систем, що використовуються для комерційного обліку електричної енергії.

Згідно з п.п. 53 п. 1.2.1. Кодексу комерційного обліку поняття «пошкодження пломб» є узагальненим і має більш широке значення, до складу якого входять: відсутність чи пошкодження цілісності пломб та/або індикаторів, пломбувального матеріалу, на якому встановлено пломби (дріт, кордова нитка тощо), гвинтів, на яких закріплено пломбувальний матеріал, зокрема відсутність чи пошкодження пломб з відбитками тавр про повірку, чи підтверджений факт підробки (фальсифікації) пломби за умови наявності акта про пломбування (іншого документа, що підтверджує факт пломбування і передачу на збереження ЗКО, установлених пломб та індикаторів).

Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 15.01.2019 у справі № 906/233/17 зроблено висновок, що для донарахування споживачу суми недоврахованої електроенергії визначальним є саме факт порушення Правил, який може доводитися у тому числі, але не виключно, актом.

Вирішуючи спір про застосування енергопостачальником до споживача електричної енергії оперативно-господарської санкції у вигляді донарахування вартості електроенергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією, суди повинні дослідити обставини щодо вчинення споживачем такого порушення, а також перевірити правильність визначення енергопостачальником розміру застосованої санкції відповідно до вимог Методики (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 912/793/18, від 27.06.2019 у справі № 923/611/17 та від 15.08.2019 у справі № 914/2129/17).

Відповідальність споживача щодо забезпечення збереження та цілісності пломб не може бути безумовною (подібні висновки наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/2632/17 та від 12.03.2019 у справі № 908/1358/17).

Тому для застосування до споживача оперативно-господарської санкції внаслідок порушення ПРРЕЕ необхідним є надання оцінки виявленому порушенню у світлі конкретних обставин справи у їх сукупності щодо доведеності факту порушення та правильності здійснених розрахунків.

В силу частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія зазначає, що наявними матеріалами справи підтверджується, що 09.09.2019 року працівниками РЕМ АТ "Одесаобленерго" було встановлено прилад обліку електроенергії системи АСКОЕ (лічильник №02542965) на території СП "Хаджибей-3", про що було складено Акт технічної перевірки №4121481 від 09.09.2019 та Акт про пломбування та встановлення індикаторів №3038101 від 09.09.2019 (встановленого лічильника) (т.1, а.с. 37-38).

При цьому, жодних зауважень з приводу підробки, фальсіфікації пломб держ. повірителя і заводу-виробника, а також підозри в зміні конструкції схеми приладу обліку № 02542965 у представників АТ "Одесаобленерго", якими даний приладу обліку встановлено на об`єкті відповідача не виникло, оскільки наявні Акти технічної перевірки та про пломбування та встановлення індикаторів таких зауважень не містять.

Також у Акті технічної перевірки №4121481 від 09.09.2019 вказано, що безпосередній доступ до ввідного пристрою, трансформатору струму, ланцюгів вимірювання, лічильнику та елементів ЛУЗОД/АСКОЕ відсутній.

У розділі «зауваження до розрахункового вимірювального комплексу» відсутні Акту технічної перевірки №4121481 від 09.09.2019 відсутні будь-які зауваження, застереження, тощо.

Відтак, станом на час встановлення приладу обліку № 02542965 та його опломбування у позивача були відсутні будь-які зауваження та/або припущення з приводу фальсіфікації пломб держ. повірителя і заводу-виробника.

Слід також відзначити, що зазначивши в Акті про порушення про підозру у фальсіфікації пломб держ. повірителя і заводу-виробника, представниками позивача не конкретизовано щодо яких саме пломб виникла така підозра.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення вказаних в Акті про порушення дій, які полягають в зміні конструкції схеми приладу обліку № 02542965, не передбачену заводом-виробником.

Слід відзначити, що у наявних матеріалах справи містяться фотографічні зображення (т.1, а.с. 136-137) трансформаторної підстанції у якій розміщено прилад обліку № 02542965. При цьому, з даних фотографічних зображень вбачається, що прилад обліку знаходиться у закритому приміщенні, яке опломбовано та вільний доступ до якого, без пошкодження даної пломби, відсутній.

Наявні матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів на підтвердження того, що пломба, яка знаходиться на дверцятах трансформатору була пошкоджена, знищена, тощо, а будь-яка особа, у тому числі відповідач, мала вільний доступ до приладу обліку № 02542965.

У даному випадку, судова колегія вважає, що з огляду на наявність у позивача певних підозр, факт фальсіфікації пломб держ. повірителя і заводу-виробника та зміни конструкції схеми приладу обліку № 02542965 мав би бути доведений відповідним висновком експерта, однак, позивачем жодних таких висновків надано не було.

При цьому, заява відповідача в якій останній просив не проводити експертизу лічильника, у даному випадку жодним чином не звільняє позивача від обов`язку доведення вчинення відповідачем дій, які призвели до порушення законодавства в галузі енергетики, оскільки у даному випадку саме лише складання акту та зазначення про «підозру» у вчиненні відповідачем будь-яких протиправних дій, без наявності доказів на підтвердження даних обставин, не свідчить про наявність інших будь-яких порушень.

Судова колегія приймає до уваги доводи апелянта, в яких останній посилається на зміст п. 8.4.4. Правил та відмову відповідача від проведення експертизи, проте ставиться до них критично, в аспекті цієї справи та встановлених під час розгляду обставин, з огляду на таке.

У відповідності до п. 8.4.4. Правил у разі визнання споживачем факту пошкодження пломб та/або індикаторів, та/або засобів вимірювальної техніки, факту втручання в роботу засобів вимірювальної техніки, про що окремо зазначається в акті про порушення, письмової відмови споживача від проведення експертизи або ненадання власником засобів вимірювальної техніки чи споживачем оператору системи документів, що підтверджують передачу засобів вимірювальної техніки на експертизу (з винесенням, у тому числі, питань від оператора системи) протягом встановленого цим пунктом строку (якщо оператором системи були передані засоби вимірювальної техніки їх власнику для направлення на експертизу), обсяг та вартість необлікованої електричної енергії визначається оператором системи відповідно до положень цієї глави без проведення відповідної експертизи.

Так, як вбачається із змісту Акту про порушення, під час проведення перевірки порушень не виявлено, а лише згадується про наявність саме підозри, тобто припущень та абстрактне порушення, без зазначення, які саме пломби були сфальсифіковані, в чому саме полягає така фальсифікація, яким чином була змінена схеми приладу обліку, опис таких змін, тощо.

На думку колегії суддів, відсутність встановлених під час проведення перевірки порушень та зазначення в акті лише припущень, виключає підстави для застосування п.8.4.4. Правил та не надає права позивачеві визначати вартість не облікованої електричної енергії без проведення відповідної експертизи.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що позивачем не було доведено на підставі належних та допустимих доказів обставин вчинення відповідачем порушень законодавства в галузі енергетики, що відповідно зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З приводу оскаржуваного позивачем додаткового рішення колегія суддів зазначає таке.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

Статтею 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У відповідності до ст. 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Статтею 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ст. 27 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Згідно із статтею 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність.

З матеріалів справи вбачається, що 23.06.2020 року між адвокатом Швець К.О. (адвокат) та СТ «Хаджибей-3» (замовник) укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого, адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу у обсязі та на умовах, передбачених цим договором, застосовує всі способи до покладення сум судових витрат, що підлягають оплаті за послуги адвоката, на винну сторону, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строку, обумовлені сторонами (п. 1.1. договору).

Згідно з абз. в) п. 1.2 договору, адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень представляє інтереси замовника у судах загальної юрисдикції, адміністративних, господарських судах з усіма правами, наданими стороні цивільним, адміністративним, господарським процесуальним законодавством України, в тому числі з правом підпису та отримання-подачі всіх процесуальних документів.

Відповідно до п. 2.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 23.06.2021 року.

Пунктом 3.11 договору визначено, що за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2, п. 1, абз. в) замовник сплачує, або не сплачує адвокату винагороду (гонорар) за додатковою домовленістю сторін.

Замовник здійснює оплату за цим договором готівкою або в безготівковому порядку платіжним дорученням на розрахунковий рахунок адвоката (п. 4.1 договору).

05.02.2021 року між адвокатом Швець К.О. та СТ «Хаджибей-3» укладено додаткову угоду № 1 до договору договір про надання правової допомоги від 23.06.2020 року, в якій на виконання п. 3.1 договору замовник і адвокат дійшли згоди про встановлення розміру винагороди (гонорару) адвоката відповідно до наведених розрахунків за послуги.

24.05.2021 року між адвокатом Швець К.О. та СТ «Хаджибей-3» підписано акт надання послуг № 1, яким визначено загальну вартість робіт (послуг) у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідачем надані квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 05.02.2021 року та № 2 від 24.05.2021 року про оплату послуг за договором про надання правової допомоги від 23.06.2020 року на загальну суму 20 000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 4, 5,6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспіврозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Наявні матеріли справи свідчать про те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не звертався із клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта з приводу того, що відповідачем не надано попереднього розрахунку суми судових витрат у першій заяві по суті справи, а саме відзиві на позовну заяву, що відповідно є підставою для відмови у відшкодування таких витрат, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Аналіз частини другої статті 124 ГПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Вказане право може бути реалізовано, зокрема у випадку, коли ненадання попереднього розрахунку судових витрат порушить принцип змагальності сторін та позбавить іншу сторону надати в строки, встановлені ГПК України, свої міркування, спростування, заперечення щодо розміру витрат, чого у спірних правовідносинах Судом не встановлено.

Водночас колегія суддів зазначає, що неподання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунок суми судових витрат разом з першою заявою по суті спору, не позбавляє права подати до суду докази на підтвердження розміру понесених витрат в порядку, передбаченому частиною восьмою статті 129 ГПК України, відповідно до якої розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат може здійснюватися у разі подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та/або наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26.01.2021 по справі № 910/20098/16 та від 08.06.2021 по справі № 910/3419/20.

Так, відповідачем у судовому засіданні 24.05.2021 року до закінчення судових дебатів в порядку абз. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України заявлено усне клопотання про вирішення питання щодо судових витрат, що підтверджується протоколом судового засідання.

31.05.2021, тобто протягом п`яти днів після прийняття судом першої інстанції рішення від 24.05.2021, відповідачем було подано клопотання про долучення доказів на підтвердження судових витрат.

З урахуванням наведеного, враховуючи відсутність заяви позивача про зменшення розміру заявлених до стягнення судових витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що оскаржуване додаткове рішення є обґрунтованим та таким, що не підлягає скасування з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 24.05.2021 та додаткового рішення від 10.06.2021 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішеннь без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 24.05.2021 та додаткове рішення від 10.06.2021 у справі №916/224/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.09.2021.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.