ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

15 вересня 2021 року Справа № 926/2133/21

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гушилик С.М., за участю секретаря судового засідання Циганчук І.В. розглянувши справу №926/2133/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК РИСАЙКЛИНГ ГРУПП" (63513, Харківська обл., Чугуївський р-н, землі Кочетковської сільради, зона №10, комплекс будівель №11-Б)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ СОНЯЧНА ЗЕМЛЯ" (58000, м.Чернівці, вул. Руська, 1-А)

Про визнання договору про надання послуг №170 від 01.09.2017 року недійсним

За участю представників:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТСК РИСАЙКЛИНГ ГРУПП" звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ СОНЯЧНА ЗЕМЛЯ" про визнання договору про надання послуг №170 від 01.09.2017 року недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про надання послуг № 170 від 01.09.2017 року відповідач взяв на себе зобов`язання надати позивачу послуги зі збору та утилізації матеріалів тари та пакування, а останній в свою чергу сплатити за послуги 390000,00 грн. Умови договору сторонами були виконанні, що підтверджено актами здачі-приймання робіт (надання послуг), актом звірки розрахунків та платіжними дорученнями про сплату позивачем отриманих послуг.

Проте, аналізуючи зміст укладеного сторонами договору, позивачем встановлено, що договір зі сторони відповідача підписаний не встановленою особою, так як підпис на договорі та на актах здачі-приймання (надання послуг) істотно відрізняється. Враховуючи цей факт, позивач зазначає, що договір є неукладеним, а правочин недійсним, так як при його укладенні не було дотримано вимог ч.2 ст.203, ч.2 ст.207, ч.1 та 3 ст.237, ч.1 ст.238 Цивільного кодексу України. Отже, відповідач порушив права позивача та завдав збитки, адже останній безпідставно сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 390000,00 грн.

А відтак, позивач просить визнати недійсним договір про надання послуг №170 від 01.09.2017 року

26.05.2021 року матеріали позовної заяви зареєстровані відділом документального та інформаційного забезпечення за вх.№2133.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2021 року позовну заяву за вх.№2133 передано судді Гушилик С.М.

Ухвалою суду від 27.05.2021 року позовну заяву ТОВ "ТСК РИСАЙКЛИНГ ГРУПП" залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

22.06.2021 року позивачем через відділ документального забезпечення та аналітичної роботи суду подано клопотання про усунення недоліків позовної заяви (вх.№2576).

Ухвалою суду від 23.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, яке призначено на 19.07.2021 року.

15.07.2021 року від позивача на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд призначеного на 19.07.2021 року підготовчого засідання без його участі (вх.№2948).

Ухвалою суду від 19.07.2021 року у зв`язку з першою неявкою сторін по справі розгляд підготовчого засідання відкладено на 02.08.2021 року.

Ухвалою суду від 02.08.2021 року у зв`язку із повторною неявкою сторін за ініціативою суду продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання призначено на 30.08.2021 року, про що, повідомлено сторін, окрім направлення процесуальних документів поштовим зв`язком, шляхом офіційного оприлюднення оголошення у справі на офіційному веб-сайті судової влади України.

Ухвалою суду від 30.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.09.2021 року, про що, сторонам направлено ухвалу суду за їх юридичними адресами, а також повідомлено сторін шляхом офіційного оприлюднення оголошення у справі на офіційному веб-сайті судової влади України.

Позивач явку свого уповноваженого представника в судове засідання 14.09.2021 року не забезпечив, при цьому слід відмітити, що в матеріалах справи міститься його заява (вх.2948 від 15.07.2021), в якій останні просить розглядати справу без участі його представника, отже про розгляд даної справи позивачу відомо, конверти про проведення підготовчих засідань та про призначення розгляду справи по суті направленні за адресами вказаними самим позивачем у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання 14.09.2021 року в черговий раз не з`явився, причини не з`явлення суду не повідомив, при цьому судом встановлено, що ухвали суду були направлені відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення на його адресу: 58000, м.Чернівці, вул.Руська, 1-А, яка зазначена у витязі з ЄДРПОУ. Вся судова кореспонденція по даній справі була надіслана за вищезазначеною адресою, проте конверти повернуті до суду без вручення із відміткою про це органу поштового зв`язку (за закінченням терміну зберігання, невірно зазначена адреса).

Слід зазначити, що сторін також було повідомлено про розгляд справи шляхом офіційного оприлюднення оголошення у справі на офіційному веб-сайті судової влади України.

Частиною 2, 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до пункту 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за місцезнаходженням.

За загальними вимогами п. 91 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2009 року №270 (далі - Правила), поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані поштові відправлення підлягають доставці до дому (п. 92. Правил). Вручення рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка" в об`єкті поштового зв`язку не передбачено (п. 102 Правил).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин, рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення (п. 116 Правил).

Здійснення зберігання рекомендованих листів із позначкою "Судова повістка", які не вручені під час доставки до дому із причин відсутності адресата, правилами не передбачено, а отже, повернення такого повідомлення із зазначенням причини невручення закінчення встановленого строку зберігання, суперечить вимогам правил, та фактично відповідає причині повернення у зв`язку з відсутністю адресата.

Згідно приписів п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на подання зокрема відзиву на позов, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду від 23.04.2018 року по справі №916/3188/16, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.05.2021 року по справі № 216/3765/16-ц.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд спору за його участю. При цьому, неотримання адресатом кореспонденції від судового органу є суб`єктивною поведінкою здійснення стороною своїх процесуальних прав, що не може вважатися поважною причиною, яка перешкоджала відповідачу подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.

В той же час, сторона не була позбавлена можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Чернівецької області та визначеними у них датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво інтересів в судових засіданнях.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З метою розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності представників сторін та за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТСК РИСАЙКЛИНГ ГРУПП" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ СОНЯЧНА ЗЕМЛЯ" (виконавець) укладено договір про надання послуг №170 (далі - договір).

Зі сторони ТОВ "ТСК РИСАЙКЛИНГ ГРУПП" договір підписано директором Савенко І.І., який діяв на підстав статуту з однієї сторони та зі сторони ТОВ "КОМПАНІЯ СОНЯЧНА ЗЕМЛЯ" договір підписано директором Петровою Л.О., яка діяла на підставі статуту, про що зазначено в преамбулі договору.

За умовами вказаного договору виконавець зобов`язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги зі збору та утилізації матеріалів та пакування, а замовник зобов`язується оплачувати надані послуги (п.1.1 договору).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що за надання передбачених договором послуг замовник виплачує виконавцю 390000,00 грн шляхом безготівкового розрахунку.

Здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюються актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноваженими представниками сторін після фактичного надання послуг (п.3.2 договору).

При цьому, підписання акта приймання-передачі наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку (п.3.3 договору).

Строк договору встановлено у п.6.2 договору: "він починає свій перебіг у момент визначений у п.6.1 договору та закінчується 31.12.2017 року".

Умови договору сторонами були виконані в повному обсязі, що підтверджено актом здачі-прийняття (надання послуг) №345 від 29.09.2017 року на суму 210000,00 грн, актом здачі-прийняття (надання послуг) №346 від 29.09.2017 року на суму 180000,00 грн, які підписані з боку позивача - директором Савенко І.І., з боку відповідача директором - Петровою Л.О. та скріплені печатками обох сторін, платіжними дорученням: №759 від 02.10.2017 року на суму 60000,00 грн, №767 від 03.10.2017 року на суму 48000,00 грн, № 768 від 04.10.2017 року на суму 100000,00 грн, №776 від 05.10.2017 року на суму 41000,00 грн, №788 від 09.10.2017 року на суму 49000,00 грн, №792 від 12.10.2017 року на суму 21000,00 грн, №825 від 18.10.2017 року на суму 71000,00 грн, актом звірки розрахунків, який підписаний сторонами та скріплений печатками.

Позивач стверджує, що договір є неукладеним, а правочин недійсним, посилаючись на те, що договір від імені директора ТОВ "КОМПАНІЯ СОНЯЧНА ЗЕМЛЯ" підписано не встановленою особою, так як підписи на актах здачі-прийняття (надання послуг) №345 від 29.09.2017 року, №346 від 29.09.2017 року та договору про надання послуг №170 від 01.09.2017 року істотно відрізняються.

Таким чином, відповідач порушив права позивача та завдав йому збитки, адже через його протиправні дії позивач безпідставно сплатив відповідачу грошові кошти на загальну суму 390000,00 грн з метою виконання покладених на нього договором про надання послуг №170 від 01.09.2017 року.

З огляду на викладене та посилаючись на положення ст.ст.203, 237, 238 Цивільного кодексу України Товариство з обмеженою відповідальністю "ТСК РИСАЙКЛИНГ ГРУПП" просить суд визнати недійсним договір про надання послуг №170 від 01.09.2017 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності, справедливості.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу норм ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що сторони при укладені договору № 170 від 01.09.2017 року на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши вказаний правочин.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Така ж правова позиція дотримана у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року по справі №761/15883/15.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з приписами ст. 203 цього ж кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Вирішуючи спір про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами в розумінні статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа, що визначає його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Судом встановлено, що спірний договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом, 01.09.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТСК РИСАЙКЛИНГ ГРУПП" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ СОНЯЧНА ЗЕМЛЯ" (виконавець) укладено договір про надання послуг №170, даний договір підписано директорами обох сторін та скріплено печатками, за умовами якого виконавець зобов`язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги зі збору та утилізації матеріалів та пакування, а замовник зобов`язується оплачувати надані послуги.

За умовами п.3.2. договору здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюються актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноваженими представниками сторін після фактичного надання послуг.

На виконання умов договору №170 від 01.09.2017 року виконавцем (ТОВ "КОМПАНІЯ СОНЯЧНА ЗЕМЛЯ") виконано передбачені договором роботи на загальну суму 390000,00 грн, що підтверджується актом здачі-прийняття (надання послуг) №345 від 29.09.2017 року на суму 210000,00 грн, актом здачі-прийняття (надання послуг) №346 від 29.09.2017 року на суму 180000,00 грн. Вказані акти були прийняті замовником (ТОВ "ТСК РИСАЙКЛИНГ ГРУПП") без зауважень, про що в актах містяться відповідні підписи уповноважених представників сторін та відтиски їхніх печаток.

Окрім того, позивачем було схвалено правочин, що підтверджується його оплатами за отримані роботи (платіжні доручення: №759 від 02.10.2017 року на суму 60000,00 грн, №767 від 03.10.2017 року на суму 48000,00 грн, №768 від 04.10.2017 року, на суму 100000,00 грн, №776 від 05.10.2017 року на суму 41000,00 грн, №788 від 09.10.2017 року на суму 49000,00 грн, №792 від 12.10.2017 року на суму 21000,00 грн, №825 від 18.10.2017 року на суму 71000,00 грн), а також актом звірки розрахунків, який підписаний сторонами та скріплений печатками.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сам договір передбачає передання майна або іншої дії, він вважається укладеним з моменту вчинення відповідної дії (ч.1-2 ст.640 ЦК України)

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон), передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до п. п. 2.1 ч. 2 Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку", затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення) первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, належними та допустимими доказами, які підтверджують факт поставки відповідачу товару, можуть бути належним чином оформлені видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акти приймання товарів і послуг та інші документи.

Відповідно до ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно абз. 1 п. 2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абз.1 п.2.5 Положення).

Так, акти здачі-прийняття (надання послуг) №345 від 29.09.2017 року на суму 210000,00 грн та 346 від 29.09.2017 року на суму 180000,00 грн підписані з боку позивача - директором Савенко І.І., з боку відповідача директором - Петровою Л.О. та скріплені печатками обох сторін.

Отже, вказаними первинними бухгалтерськими документами, підтверджується факт виконання відповідачем робіт за договором та прийняття їх позивачем без заперечень.

З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами.

Аналогічний висновок викладено у Постанові Великої палати від 05.06.2018 року по справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суду мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v.UKRAINE, №15123/03, параграф 45, ЄСПЛ, 06.12.2007р.).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004р № 15-рп/2004).

Доктрина "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини "venire contra factum proprium" знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

З матеріалів справи вбачається, що дії позивача, який уклав 01.09.2017 року договір про надання послуг №170, а згодом пред`явив позов про визнання вказаного правочину недійсним, суперечить його попередній поведінці (укладенню договору, отриманню послуг та оплати наданих послуг) і є недобросовісними.

Відповідно до ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, питання наявності схвалення правочину з боку уповноваженого органу сторін, а також повноваження представників сторін підписувати оспорюваний договір підтверджено прийняттям виконаного за цим договором та повною оплатою.

Судом встановлено, що позивач як на підставу позовних вимог посилається на те, що підписи на договорі та актах здачі-прийняття (надання послуг) істотно відрізняються, отже такий договір є неукладеним, так як підписаний невстановленою особою, отже, відповідач порушив права позивача та завдав йому збитки.

При цьому, позивач не наводить доводів, яким чином відповідач завдав йому шкоди, якщо роботи по договору були виконані в повному обсязі, будь-яких зауважень з його боку не було, що і стало підставою для оплати отриманих послуг, також позивач під час дії договору не ініціював проведення експертизи договору та актів виконаних робіт, якщо у нього були сумніви в підписі особи, яка наділена повноваженнями на укладення такого договору.

Приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, саме позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання договору недійсним.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд зазначає, що позивачем належними доказами не доведено того, що сторонами було порушено вимоги чинного законодавства при укладенні спірного договору, а також не доведено, що відповідачем завдано збитки позивачу.

Враховуючи викладене, оскільки матеріалами справи не підтверджено недодержання сторонами в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору про надання послуг №170 від 01.09.2017 року недійсним, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК РИСАЙКЛИНГ ГРУПП".

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

Згідно з ч.1 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статями 2, 4, 5, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 194, 232, 233, 236 - 238, 240 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК РИСАЙКЛИНГ ГРУПП" (63513, Харківська обл., Чугуївський р-н, землі Кочетковської сільради, зона №10, комплекс будівель №11-Б, код 38383324) до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ СОНЯЧНА ЗЕМЛЯ" (58000, м.Чернівці, вул. Руська, 1-А, код 41442332) про визнання договору про надання послуг №170 від 01.09.2017 року недійсним - відмовити.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст рішення схвалено та підписано 15.09.2021 року

Суддя С.М. Гушилик