ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" вересня 2021 р. Справа № 924/563/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., при секретарі с/з Сарело Р.О., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Еталон-Прилад", м. Харків

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом", м. Нетішин, Хмельницька обл.

про стягнення грошей

представники сторін:

від позивача - Санін А.О.

від відповідача - не з`явився

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла через неналежне виконання умов договору поставки № 16428/53-124-01-20-12115 від 13.05.20 у розмірі 252 495, 86 грн., з яких: 227 880 грн. основний борг, 5 263, 09 грн. річні, 19 352, 77 грн. інфляційні.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначив, що він, поставивши відповідачу передбачений договором товар пристрій прогрузки автоматичних вимикачів УПА-16 (одна шт.), виконав свої договірні зобов`язання належним чином. В той же час, відповідач, у передбачені договором строки, оплати за поставлений товар не здійснив. Нарахування річних та пені проведено з посиланням на ст. 625 ЦК України.

У відповіді на відзив, позивач додатково зазначає, що ст. 625 ЦК України передбачає стягнення річних та інфляційних нарахувань виходячи з простроченої суми боргу. Погоджена ж сума боргу відображає вартість товару, яка визначена сторонами у договорі та включає в себе, в тому числі ПДВ. Тому, положення ст. 625 ЦК України поширюють свою дію на повну вартість товару, включаючи ПДВ.

Також позивач не погоджується з позицією відповідача щодо того, що невиконання ним договірних зобов`язань спричинено дією непереборної сили (форс-мажорними обставинами). Зокрема, згідно діючого законодавства, яке регулює відповідні правовідносини, сам факт існування карантину не є форс-мажором. Така обставина стане форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе неможливість виконання своїх зобов`язань саме через наявність карантинних обмежень. В такому разі, для засвідчення наявності обставин непереборної сили, відповідачу необхідно було звернутися до Торгово-прмислової палати та довести причинно-наслідковий зв`язок між карантинними обмеженнями та обставинами невиконання договору.

Крім того, скрутне матеріальне становище також не є форс-мажорними обставинами в розумінні цивільного законодавства. В даному випадку саме політика держави (власника ДП „НАЕК „Енергоатом) у сфері енергетики призвела до зменшення частки генерації електроенергії атомними станціями та недоотримання АЕС оплати за відпущену енергію, а тягар таких дій в результаті ліг на підприємство, яке належним чином виконало свої зобов`язання. Тобто, порушено принцип „належного урядування. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися саме на державу, а наслідки помилки не повинні виправлятися за рахунок осіб, які до виникнення помилки не мають ніякого відношення.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач свого представника до суду не направив, 18.06.21 надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності. У наявному у справі відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач зазначає, що він своєчасно подав до облікової системи „Фінансові потоки заявку на використання коштів для оплати поставленого позивачем товару. Однак, ВП ХАЕС не був профінансований через вкрай низький рівень розрахунків за відпущену електроенергію в умовах функціонування нового ринку електроенергії.

Опинившись в умовах функціонування нового ринку, відповідач зазнав значного фінансового навантаження, адже тих грошових коштів, що надходили від продажу електроенергії було недостатньо для виконання попередніх та поточних договірних зобов`язань з оплати товарів. При цьому, значна частина коштів спрямовувалась для оплати невідкладних першочергових платежів в бюджет, а також для забезпечення безпеки роботи АЕС.

Таким чином, відповідач не мав можливості виконати свої договірні зобов`язання внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин. Невиконання договору відповідачем не пов`язано з ризиками господарської діяльності та не є наслідком неефективної роботи відповідача. Відповідач опинився в таких умовах не в силу своїх намірів, а через законодавчі зміни, що призвели до функціонування ринку електроенергії у нових умовах. Вказані обставини відповідач розцінює як надзвичайні та невідворотні.

Також, відповідач вважає необґрунтованим проведення нарахувань річних та інфляційних на суму ПДВ. Так, застосування ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та виступає способом захисту майнового права, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошей внаслідок інфляції та отримання компенсації за неналежне виконання контрагентом свого обов`язку. ПДВ, виходячи з правової природи останнього, не входить до ціни придбаних або проданих товарів, та фактично не належить продавцю, який є платником даного податку, оскільки він (ПДВ) підлягає перерахуванню до бюджету у порядку, встановленому ПКУ. При цьому, ПКУ не передбачає а ні обов`язку, а ні права платника ПДВ на здійснення коригування суми останнього. Таким чином, незалежно від того, прострочено чи не прострочено зобов`язання покупця з оплати вартості товару, що включає ПДВ, податкове зобов`язання постачальника за такою операцією залишається незмінним (не збільшується та не зменшується). Тобто, ПДВ, фактично не є прибутком позивача, а тому відсутні підстави для твердження про те що він поніс будь-які втрати в цій частині внаслідок прострочення відповідача, на які (втрати) можливо нарахування, встановлені ст. 625 ЦКУ.

Крім того, відповідач зазначає, що нарахування трьох процентів річних та інфляційних здійснено позивачем без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18.03.20 № 902/417/18 та від 26.06.20 № 905/21/19.

Також, відповідач вважає заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу надмірно великим, таким, що не є пропорційним. При нарахуванні таких витрат слід враховувати не тільки те, чи були вони понесені фактично, але і те, чи є їх сума обґрунтована.

Матеріалами справи встановлено.

13.05.20 між ДП „НАЕК „Енергоатом (ВП „ХАЕС) (відповідач) та ТОВ „Науково-виробниче підприємство „Еталон-Прилад (позивач) укладено договір № 16428/53-124-01-20-12115, за яким постачальник (позивач) зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити пристрій прогрузки автоматичних вимикачів УПА-16 (надалі Товар). Виробник, ціна та код Товару згідно з УКТ ЗЕД зазначаються в специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 4.1. договору ціна товару за договором становить 189 900 грн., крім того ПДВ 20% 37 980 грн. Всього ціна договору 227 880 грн.

За п. 5.1. договору оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 15 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо кількості та якості. Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної (п. 6.4.).

Згідно розділу 7 договору:

- сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п. 2 ст. 14-1 ЗУ „Про Торгово-промислові палати в Україні, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін;

- сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення;

- у разі настання форс-мажорних обставин строк виконання сторонами своїх зобов`язань згідно з цим договором відстрочується пропорційно, на час їх дії;

- доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є Серитфікат Торгово-промислової палати України.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його реєстрації в ДП „НАЕК „Енергоатом за умови підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 11.).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Додатком № 1 до договору є специфікація, яка підписана обома сторонами та скріплена їх печатками та містить: найменування продукції пристрій прогрузки автоматичних вимикачів УПА-16; технічні характеристики товару; код товару з УКТ ЗЕД; виробника; кількість одиниць 1 шт.; ціну 189 900 грн.; вартість з ПДВ 227 880 грн.

Згідно видаткової накладної (постачальник ТОВ „НВП „Еталон-Прилад, одержувач ВП „Складське господарство ДП „НАЕК „Енергоатом, договір -№ 16428/53-124-01-20-12115 від 13.05.20) від 28.07.20 № РН-0000420 позивач поставив, а відповідач прийняв пристрій прогрузки автоматичних вимикачів УПА-16 в кількості 1 шт., вартістю 227 880 грн. Накладна засвідчена обома сторонами, в тому числі у графі „відвантажив печаткою та підписом позивача, у графі „отримав підписом та печаткою складського господарства відповідача.

Також у справі наявна товарно-транспортна накладна від 28.07.20 № ТТН-2807/1, де зазначено про перевезення вантажовідправником ТОВ „НВП „Еталон-Прилад на користь вантажоодержувача ХВ ВП „Складське господарство ДП „НАЕК „Енергоатом пристрою прогрузки автоматичних вимикачів УПА-16 в кількості 1 шт. на суму 227 880 грн. Товарно-транспортна накладна засвідчена обома сторонами, а саме: в графі „здав (відповідальна особа вантажовідправника) підписом та печаткою позивача, у графі „прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача ) підписом та печаткою складського господарства відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі письмові заяви по суті справи та додані докази, при аналізі норм діючого законодавства, яке регулює спірні відносини, суд врахував таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір поставки, визначивши умови, права та обов`язки сторін, які є обов`язковими для них.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

З позовних матеріалів вбачається, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу, а відповідач прийняв пристрій прогрузки автоматичних вимикачів УПА-16 в кількості 1 шт., вартістю 227 880 грн., що підтверджується:

- видатковою накладною від 28.07.20 № РН-0000420 (постачальник ТОВ „НВП „Еталон-Прилад, одержувач ВП „Складське господарство ДП „НАЕК „Енергоатом, договір - № 16428/53-124-01-20-12115 від 13.05.20), яка засвідчена обома сторонами. При цьому, прийняття товару відповідачем підтверджується підписом та печаткою останнього на накладній;

- товарно-транспортною накладною від 28.07.20 № ТТН-2807/1, де зазначено про перевезення вантажовідправником ТОВ „НВП „Еталон-Прилад на користь вантажоодержувача ХВ ВП „Складське господарство ДП „НАЕК „Енергоатом пристрою прогрузки автоматичних вимикачів УПА-16 в кількості 1 шт. на суму 227 880 грн. Товарно-транспортна накладна засвідчена обома сторонами, а саме: в графі „здав (відповідальна особа вантажовідправника) підписом та печаткою позивача, у графі „прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача) підписом та печаткою складського господарства відповідача.

Отримання товару не заперечується відповідачем.

Обов`язок оплати (остаточний розрахунок) поставленого товару, відповідно до договору, виникає у відповідача протягом 15 календарних днів з дати поставки товару. Враховуючи дату поставки згідно накладної 28.07.20, оплата мала бути здійснена 12.08.20. Проте, як вбачається з матеріалів справи оплата у вказаний вище строк, та станом на час розгляду справи не проведена. Докази оплати у справі відсутні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що строк оплати товару пропущено (докази оплати відсутні), у відповідача виникла заборгованість, розмір якої підтверджується документально та становить 227 880 грн., згідно видаткової та товарно-транспортної накладних.

За таких обставин, позов, в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

При цьому, не враховуються доводи відповідача щодо наявності надзвичайних та невідворотних обставин, враховуючи таке. Обгрунтовуючи наявність вищевказаних обставин, відповідач зазначає, що невиконання договірних зобов`язань зумовлено вкрай важким фінансовим становищем відповідача, спричиненим законодавчим переходом до нових правил господарювання в умовах зміненого ринку електроенергії. Відповідач, внаслідок вищевказаних обставин недоотримав фінансування, в тому числі за зобов`язаннями, що є предметом спору.

За ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 218 ГКУ у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналізуючи вищевказані законодавчі норми, невиконання своїх зобов`язань контрагентами відповідача та відсутність коштів в останнього (що покладено в основу відповідних обґрунтувань) не можуть вважатись надзвичайними і невідворотними обставинами, в силу прямого законодавчого виключення їх з числа останніх.

Крім того, слід зазначити, що порядок застосування обставини форс-мажору прямо передбачено договором сторін. Так, розділом 7 договору № 16428/53-124-01-20-12115 від 13.05.20 передбачено, що: сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п. 2 ст. 14-1 ЗУ „Про Торгово-промислові палати в Україні, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін; сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення; доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є Серитфікат Торгово-промислової палати України.

Таким чином, наявність обставин, які звільняють відповідача від відповідальності щодо виконання договору мають бути документально підтвердженими. При цьому, це мають бути спеціально передбачені докази Сертифікат ТППУ. Отже, за відсутності в матеріалах справи вищевказаного сертифікату, а також доказів письмового повідомлення відповідача про настання вищезгаданих обставин, посилання та такі обставини є необґрунтованими.

Отже, враховуючи встановлений судом факт виникнення заборгованості у відповідача щодо оплати поставленого товару, обґрунтованими є і нарахування річних та інфляційних. Так, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, не приймаються до уваги доводи відповідача щодо необґрунтованості нарахування річних та інфляційних на суму ПДВ, оскільки підстави застосування ст. 625 ЦК України виникають саме за наявності факту прострочення виконання грошового зобов`язання (яке, як встановлено судом має місце), незалежно від виду платежу. При цьому, простроченням з точки зору ст. 625 ЦК України є нездійснення в передбачений договором строк оплати будь-якого грошового платежу, в тому числі вартості товару за договором, зі всіма її (вартості) складовими, в тому числі ПДВ. З точки зору законодавчого поняття заборгованості (до якої можливе застосування ст. 625 ЦК України) вид складових простроченого платежу немає значення.

Заперечуючи проти позову, відповідач також зазначає, що позивач, при нарахуванні інфляційних та річних не врахував практику Верховного Суду, викладену у постановах, ухвалених по справах № 905/21/19 та № 902/417/18.

Дані доводи також не приймаються судом, враховуючи, що:

1) у справі № 905/21/19 викладена позиція ВС у зв`язку з виникненням в судовій практиці проблем з застосуванням механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. Тому, враховуючи, що у справі № 924/563/21 часткових оплат основної суми боргу не було, порядок нарахування інфляційних, зазначений у справі № 905/21/19 в даному випадку не застосовується;

2) у справі № 902/417/18 зазначено про можливість суду за певних умов, враховуючи принципи розумності, справедливості та пропорційності, зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку. Проте, в рішенні йдеться саме про відповідне право суду, а не обов`язок останнього (щодо зменшення річних), що, враховуючи вищеперелічені принципи та співрозмірний розмір річних у порівнянні з сумою основного боргу не дає підстав для зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Судові витрати, згідно ст. 129 ГПК України, в тому числі судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на відповідача. При цьому, на відповідача покладається відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі згідно заяви від 09.08.21 3 000 грн., яка є розумною та співмірною з обсягом проведених адвокатом робіт: підготовка позовної заяви; подання клопотань; підготовка відповіді на відзив та участь представника в судовому засіданні (на відміну від заперечуваного відповідачем розміру згаданих витрат у попередньому орієнтовному розрахунку - 15 000 грн.).

В даному випадку також слід зазначити, що відповідно з ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу може визначатися в тому числі у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України на підставі доказів їх вартості, що сплачена, або підлягає сплаті (після ухвалення рішення).

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (30100, вул. Енергетиків, 20, м. Нетішин, Хмельницька обл. ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Еталон-прилад" (61045, м. Харків, вул. Клочківська, 295, ) 227 880 грн. (двісті двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят грн. 00 коп.) основного боргу, 5 263, 09 грн. (п`ять тисяч двісті шістдесят три грн. 09 коп.) 3% річних, 19 352, 77 грн. (дев`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят дві грн. 77 коп.) інфляційних, 3 787, 45 грн. (три тисячі сімсот вісімдесят сім грн. 45 коп.) судового збору, а також 3 000 грн. (три тисячі грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 17.09.2021р.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук 4 прим:

1 - до справи

2 - Саніну А.О. (61166, м. Харків, пр-т Науки, 36, кім. 34)

3 - ДП НАЕК "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3)

4 ВП "Хмельницька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" (30100, Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20)

Всім рек. з пов.