ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.09.2021р. Справа №905/1177/21

за позовом: Приватного підприємства «Трансекспрес-південь» (65025, м.Одеса, вул.Затонського, 8, кв.97, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Азовмашпром» (87523, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Монтажна, 5, )

про стягнення 47556,07 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне підприємство «Трансекспрес-південь», м.Одеса звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Азовмашпром», м.Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі 44000 грн та пені у розмірі 3556,07 грн, що разом становить 47556,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про надання автотранспортних послуг №01/20-А від 07.02.2020р. в частині проведення своєчасної оплати послуг, що стало підставою для нарахування пені.

Ухвалою суду від 29.06.2021р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1177/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив. Одночасно, за висновками суду, відповідач про відкриття провадження у справі №905/1177/21 та розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №560.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст.178 вказаного нормативно-правового акту.

Як зазначалось, провадження у справі було відкрито 29.06.2021р. та її розгляд здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж «розумного строку» цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Однак, Конвенція в першу чергу також гарантує «процесуальну» справедливість розгляду справи, а вже потім дотримання розумного строку, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Mirolubov and Others v. Latvia (Миролюбов та інші проти Латвії), §103).

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, суд не вправі допустити юридичну помилку виключно з метою дотримання розумного строку розгляду справи, так як в такому разі не буде досягнуто завдання господарського судочинства.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013р., Папазова та інші проти України від 15.03.2012р.).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити «розумним», не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Приймаючи до уваги вищенаведене, розгляд справи здійснюється у строк, який перевищує встановлений ст.248 Господарського процесуального кодексу України, проте, відповідає критеріям розумності строку розгляду справи судом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Як свідчать матеріали справи, 07.02.2020р. між Приватним підприємством «Трансекспрес-південь» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Азовмашпром» (замовник) було підписано договір №01/20-А про надання автотранспортних послуг, за змістом розділу 1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання за рахунок грошових коштів замовника надати останньому послуги по організації та автоперевезенню вантажів. Завантаження та вивантаження виконується замовником. Виконання робіт фіксується актом приймання-передачі експедиторських послуг.

Замовник сплачує виконавцю вартість послуг автоперевезення вантажу за домовленістю сторін, вартість, яка відображується у заявці (п.п.2.1 договору №01/20-А від 07.02.2020р.). Вартість послуг з перевезення за цим правочином становить 54000 грн (заявка №1 від 07.02.2020р.).

Відповідно до п.5.1 договору №01/20-А від 07.02.2020р. дія цього правочину визначається строком на 1 рік з моменту його підписання та після його спливу автоматично продовжується на кожний наступний рік, якщо жодною зі сторін письмово за 1 місяць до припинення строку дії договору, не буде повідомлено другу сторону про припинення договору.

Зазначений договір підписано та скріплено печатками Приватного підприємства «Трансекспрес-південь» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Азовмашпром».

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги вказаний вище договір як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором транспортного експедирування, загальні умови якого визначаються відповідно до положень глави 65 Цивільного кодексу України про транспортне експедирування та Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Так, за змістом ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», ст.ст.929, 930 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

На підтвердження надання транспортно-експедиційних послуг (м.Маріуполь (Україна) м.Дунауварош (Угорщина), НОМЕР_1 , прицеп НОМЕР_2 , Приватним підприємством «Трансекспрес-південь» представлено міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR), яка свідчать про направлення «ЗАО «ИСД Дунаферр Дунайский Металлургический Комбінат» (Н-2400, Дунауварош, Венгрия, склад запасных частей №58, NO, ул.Тузолото, 2, въезд через проходную №2) (мовою оригіналу) вантажу обладнання.

Вказана міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) містить, в тому числі, печатку та підпис замовника експедиторських послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Азовмашпром».

Крім того, на виконання п.1.3 договору №01/20-А від 07.02.2020р. Приватним підприємством «Трансекспрес-південь» надано акт №01/2020 від 24.02.2020р. приймання-передачі експедиторських послуг на суму 54000 грн, який підписано представниками сторін та скріплено печатками замовника та виконавця без зауважень та заперечень.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами надання послуг з перевезення вантажу на суму 54000 грн в межах договору №01/20-А від 07.02.2020р.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування (ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»).

Замовник сплачує виконавцю вартість послуг автоперевезення вантажу за домовленістю сторін, яка відображується у заявці. Замовник оплачує роботу шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 1 банківського дня з моменту виставлення рахунку на умовах, обумовлених у заявці (п.п.2.1, 2.2 договору №01/20-А від 07.02.2020р.).

Як слідує зі змісту заявки №1 від 07.02.2020р. оплата вартості послуг з перевезення вантажу здійснюється через 2 дні після вивантаження вантажу, після отримання копії СMR.

Тобто, безпосередньо у заявці сторони договору визначили порядок проведення оплати за спірним перевезенням.

З матеріалів справи вбачається, що вивантаження вантажу та отримання копії СMR-накладної замовником відбулось 20.02.2020р., про що свідчить відмітка отримувача на представленій до матеріалів справи копії транспортного документа.

Таким чином, враховуючи умови п.п.2.1, 2.2 договору №01/20-А від 07.02.2020р., заявки №1 від 07.02.2020р. до цього правочину, зобов`язання щодо оплати транспортно-експедиційних послуг мало бути виконано до 24.02.2020р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (23.02.2020р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України).

З представленої суду заключної виписки за 30.10.2020р. вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Азовмашпром» перераховано на користь позивача грошові кошти в рахунок погашення боргу за спірним перевезенням в сумі 10000 грн.

Як вказує позивач, залишкова сума заборгованості за наведеним вище правочином відповідачем сплачена не була. На теперішній час заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Азовмашпром» за відповідним договором становить 44000 грн.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи ухвалою від 29.06.2021р. господарського суду відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (за наявності).

Проте, відповідачем правової позиції по суті спору не висловлено, належних та допустимих доказів у розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед Приватним підприємством «Трансекспрес-південь», не представлено.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобов`язання за договором про надання автотранспортних послуг №01/20-А від 07.02.2020р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов`язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Приватного підприємства «Трансекспрес-південь» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Азовмашпром» про стягнення заборгованості у розмірі 44000 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.3.8 договору №01/20-А від 07.02.2020р., у разі порушення строків оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасної оплати за кожний день прострочення.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 3556,07 грн пені за період з 19.02.2020р. по 19.08.2020р.

Дослідивши представлений позивачем розрахунок пені, зважаючи на те, що Приватне підприємство «Трансекспрес-південь» припустилось помилки при визначенні початкової дати для нарахування штрафних санкцій (початковою є дата 25.02.2020р. день, наступний за днем, коли зобов`язання мало бути належним чином виконано), суд дійшов висновку, що сума пені (в межах визначеного позивачем періоду) за порушення строків оплати вартості послуг автоперевезення вантажу за договором №01/20-А від 07.02.2020р. становить 3397,38 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню.

Клопотання про поновлення строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені судом не розглядається, зважаючи на те, що відповідна заява про застосування таких строків від відповідача до суду не надходила.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 2270 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Азовмашпром» (87523, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Монтажна, 5, ) на користь Приватного підприємства «Трансекспрес-південь» (65025, м.Одеса, вул.Затонського, 8, кв.97, ) заборгованість у розмірі 44000 грн, пеню 3397,38 грн, а також судовий збір в сумі 2262,43 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 16.09.2021р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця