СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2021 р. Справа № 922/3397/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.,

за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.,

за участю представників сторін:

позивача Коваль Г.Ю. (в порядку самопредставництва);

відповідача Капинос А.Д. (в порядку самопредставництва);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Харківської міської ради

(вх. № 292Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 16 грудня 2020 року (повний текст складено 28.12.2020) у справі № 922/3397/20

за позовом Харківської міської ради, м. Харків,

до Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко", м. Харків,

про розірвання договору,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року Харківська міська рада звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко", в якому просить:

1. Розірвати договір оренди землі, укладений 06.04.2007 між Харківською міською радою та акціонерним товариством Концерн АВЕК та Ко (вул. Сумська, 70, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код 22649344), зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах в Державному реєстрі земель від 18.05.2007 за № 51.

2. Усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою територіальної громади м. Харкова площею 1,4935 га (кадастровий номер :09:002:0024) по пров. Амурському, 36 у м. Харкові, яка використовується Приватним акціонерним товариством Концерн АВЕК та Ко (вул. Сумська, 70, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код 22649344) шляхом демонтажу споруд торгівельного призначення, які розташовані на вказаній земельній ділянці.

3. Зобов`язати ПрАТ Концерн АВЕК та Ко (вул. Сумська, 70, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код: 22649344) повернути територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради земельну ділянку площею 1,4935 га (кадастровий номер :09:002:0024) по пров. Амурському, 36 у м. Харкові до земель запасу міста з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Позовні вимоги з посиланням на приписи статей 1, 13, 32 Закону України "Про оренду землі" та пункти 7, 17, 32 договору оренди землі від 06.04.2007, укладеного між Харківською міською радою та АТ "Концерн АВЕК та Ко", обґрунтовані тим, що відповідачем порушено істотні умови договору оренди в результаті самочинного будівництва 9 нежитлових приміщень, які цілком або частково розташовані на земельній ділянці по пров. Амурському, 36 у м. Харкові (кадастровий номер земельної ділянки :09:002:0024), у зв`язку з чим земельна ділянка використовуються з порушенням вимог земельного законодавства, а договір підлягає розірванню.

Посилаючись на положення статей 321, 391 Цивільного кодексу України, статей 125, 152, 158 Земельного кодексу України, позивач вказує на те, що розміщення на земельній ділянці комунальної власності споруд торгівельного призначення, перешкоджає законному власнику земельної ділянки територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради володіти, розпоряджатися та користуватися земельною ділянкою під вказаними об`єктами, що є підставою для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу таких споруд.

Позивач також зазначає про те, що у відповідності до пунктів 21, 31 договору оренди відповідач, у разі розірвання договору оренди землі у судовому порядку, зобов`язаний повернути земельну ділянку площею 1,4935 га кадастровий номер :09:002:0024 до земель запасу міста з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.12.2020 у справі № 922/3397/20 (суддя Прохоров С.А.) у позові відмовлено повністю. Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з того, що передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Водночас, у даній справі відповідач ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» користується земельною ділянкою на відповідній правовій підставі, а саме на підставі спірного договору оренди землі, який не припинив дію, не визнаний недійсним і не розірваний, в зв`язку з чим суд відхилив посилання позивача на перешкоди відповідачем у користування земельною ділянкою (порушення права користування), оскільки своє право користування земельною ділянкою позивач передав відповідачу за договором оренди.

Суд погодився з доводами відповідача про те, що позовна вимога про зобов`язання повернення земельної ділянки є передчасною, оскільки за захистом порушеного права Харківська міська рада зможе звернутися до суду у разі невиконання орендарем вимоги про повернення земельної ділянки.

Щодо позовних вимог про розірвання спірного договору оренди землі суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано обов`язок щодо зазначення істотних порушень умов спірного договору та шкоду, яка завдана йому відповідачем; не наведено жодних доводів про те, яку саме шкоду завдано позивачу розміщенням будівель, і в чому саме позивач позбавляється того, на що він розраховував при укладанні договору. До того ж, суд вважав, що вимога про розірвання договору оренди земельної ділянки, на якій розташовані належні відповідачу на праві власності об`єкти нерухомості, ніяк не узгоджується з вимогами справедливості, добросовісності та розумності відповідно до положень п. 6 ст. З ЦК України, та фактично спрямована на позбавлення відповідача можливості мирно володіти належним йому на праві власності нерухомим майном, що є грубим порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом також встановлено, що за фактичних обставин справи, Харківська міська рада протягом тривалого часу, погоджувалась з використанням земельної ділянки ПрАТ «Концерн АВЕК » про що свідчать укладенні додаткові угоди у 2008, 2009 та 2011 роках та ініціювання укладення додаткової угоди в 2020 році. Спірний договір оренди поновлювася орендарем за наявності торгівельних павільйонів, розташованих на земельній ділянці, а фактом укладання додаткової угоди Харківська міська рада підтвердила належне виконанням ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» обов`язків за умовами договору.

За встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов до висновку, що наведені позивачем правові та фактичні підстави позову під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження. Оскільки право або охоронюваний законом інтерес Харківської міської ради з боку ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» не порушено, а тому наслідки спливу позовної давності, які визначені частиною 4 статті 267 ЦК України та про яку заявлено відповідачем, не підлягають застосуванню.

Харківська міська рада (позивач) 16.01.2021, тобто в межах визначеного ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України строку на апеляційне оскарження рішення суду, звернулася до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2020 у справі № 922/3397/20 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована наступними обставинами:

- судом першої інстанції не була застосована норма ст. 173 ГПК України, що призвело до помилкового висновку щодо передчасного заявлення міською радою позовних вимог про усунення перешкод та повернення земельної ділянки;

- судом першої інстанції не застосовані положення норм ст. 78 ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та було надане неправильне тлумачення ст. 152 ЗК України. Позивач при цьому наголошує, що мав всі підстави застосувати ст. 152 ЗК України для захисту свого права як власник спірної земельної ділянки, оскільки Харківська міська рада як орендодавець за спірним договором має право вимоги дотримання орендарем законодавства, відповідних норм та правил;

- міська рада звертає увагу, що предметом позову у даній справі є розірвання договору оренди землі з підстави самовільної забудови земельної ділянки та неотримання дозволів на виконання будівельних робіт на земельній ділянці, що перебуває у користуванні ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко», в зв`язку з цим вважає, що суд першої інстанції неправильно розтлумачив положення ст. 32 Закону України «Про оренду землі», яка не встановлює необхідності визначення істотної шкоди для розірвання договору оренди землі, та застосував норму права, яка не підлягає застосуванню - ст. 651 ЦК України;

- висновок суду першої інстанції щодо того, що міська рада була обізнана про розташування на спірній земельній ділянці будівель при укладанні додаткової угоди у 2011 році, є передчасним та не підтвердженим жодним із доказів у справі;

- суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, які регулюють проведення обстеження земельної ділянки та дійшов помилкового висновку про те, що акт обстеження земельної ділянки не може вважатися належним доказом фіксування подій з огляду на те, що він не фіксує кількості будівель, самовільно побудованих на земельній ділянці. При цьому, апелянт зазначає, що суд залишив поза увагою акт № 452-А, який фіксує, що в межах спірної земельної ділянки саме з кадастровим номером :09:002:0024 розташовані дев`ять нежитлових будівель, які є самовільно побудованими;

- апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо строку позовної давності, вважає, що суд вибірково застосовує одне і те саме поняття як «триваюче правопорушення» з наданням різного правового тлумачення; апелянт вважає, що підстави для застосування до спірних правовідносин поняття «триваючого правопорушення» є обґрунтованим, а позовна давність не була пропущена, оскільки позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 у справі № 922/3397/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 18.03.2021 об 11:00.

На виконання зазначеної ухвали відповідач - ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" 12.03.2021 за вх. № 3045 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами позивача, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Відповідач зокрема зазначає, що знаходження спірної земельної ділянки у володінні відповідача у цій справі виключає можливість пред`явлення негаторного позову, та Харківська міська рада не може заявляти негаторний позов до тих пір, доки відповідач не поверне позивачу спірну земельну ділянку, доки не буде підписаний акт її прийому-передачі та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не буде виключений запис про належне відповідачу інше речове право (право оренди земельної ділянки). Відповідач вважає, що позовна вимога про повернення спірної земельної ділянки є передчасною та такою, що не відповідає умова спірного договору (п. 21, п. 31 договору), а також ст. 34 Закону України «Про оренду землі». Відповідач вважає, що вимоги позивача спрямовані на позбавлення відповідача можливості мирно володіти належним йому на праві власності нерухомим майном, що є грубим порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідач наголошує, що спірний договір оренди поновлювався орендарем за наявності торгівельних павільйонів, розташованих на земельній ділянці, а фактом укладання додаткової угоди Харківська міська рада погодилась з належним виконанням ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" обов`язків за умовами договору. Крім того, відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції щодо початку перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах.

Також ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" (відповідач) 12.03.2021 за вх. № 3043 подав клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України в зв`язку з ти, що апеляційну скаргу подано особою, яка не має права її підписувати.

ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" (відповідач) 12.03.2021 за вх. № 3044 подав клопотання про зупинення апеляційного провадження з посиланням на те, що подана Харківською міською радою 16.01.2021 апеляційна скарга підписана представником Коваль Г. Ю. в порядку самопредставництва. Проте станом на дату подання апеляційної скарги в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у переліку осіб, що мають право діяти від імені Харківської міської ради в порядку самопредставництва, особа що підписала апеляційну скаргу, була відсутня. Просить зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача по справі № 922/3397/20 до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/751/20, в якій розглядається спір у подібних правовідносинах, зокрема щодо застосування приписів статей 56, 58 Господарського процесуального кодексу України в частині обов`язковості відображення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації про особу, яка може діяти від імені юридичної особи в порядку самопредставництва.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2021 зупинено апеляційне провадження по справі № 922/3397/20 до закінчення перегляду Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи № 922/751/20. Зобов`язано сторони повідомити Східному апеляційному господарському суду про закінчення перегляду справи № 922/751/20 та його результати.

06.07.2021 за вх. № 7719 до Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Харківської міської ради (позивача) про поновлення провадження по справі № 922/3397/20 в порядку ч. 1 ст. 230 Господарського процесуального кодексу України. Клопотання обґрунтоване з посиланням на те, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 922/751/20 відмовлено в клопотанні ПрАТ "КОНЦЕРН АВЕК та Ко" про закриття провадження по справі.

Ухвалу Верховного Суду мотивовано тим, що для визнання юридичної особи такою, що діє у порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності). З процесуального Закону не випливає, що відсутність в ЄДР відомостей про особу, що підписала касаційну скаргу, позбавляла б її права на підписання такої скарги. З огляду на наведене Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування приписів ст. 56, 58 ГПК України в частині обов`язковості відображення в ЄДР інформації про особу, яка може діяти від імені юридичної особи в порядку самопредставництва викладеного в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 у справі № 908/592/19 та не прийняв доводи ПрАТ "КОНЦЕРН АВЕК та Ко", засновані на відсутності в ЄДР (на відповідні дати) інформації про особу, що підписала касаційну скаргу. .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.07.2021 поновлено апеляційне провадження у справі № 922/3397/20. Розгляд справи призначено на 02.08.2021 об 11:00.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 у справі № 922/3397/20 оголошено перерву в судовому засіданні до 16.08.2021 о 10:30.

12.08.2021 на підставі розпорядження керівника апарату суду у зв`язку з відпусткою судді Медуниці О.Є. здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 922/3397/20 та для розгляду зазначеної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Істоміна О.А., суддя Чернота Л.Ф.

Представник позивача - Харківської міської ради в судовому засіданні 16.08.2021 заявив клопотання про зупинення апеляційного провадження по справі № 922/3397/20 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду постанови Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 у справі № 922/3166/20, з посиланням на те, що справа № 922/3166/20 є подібною до справи № 922/3397/20.

Представник відповідача - ПрАТ "КОНЦЕРН АВЕК та Ко" в судовому засіданні 16.08.2021 заперечив проти задоволення клопотання позивача про зупинення апеляційного провадження.

Судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання враховуючи нижчевикладене.

Відповідно до приписів ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В даному випадку, зібрані по справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 у справі № 922/3397/20 в судовому засіданні оголошено перерву до 14.09.2021 о 14:10 год.

13.09.2021 на підставі розпорядження керівника апарату суду у зв`язку з відпусткою судді Чернота Л.Ф. здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 922/3397/20 та для розгляду зазначеної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В.

У судовому засіданні 14.09.2021 представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2020 у справі № 922/3397/20 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача зазначив про законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду та заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог ст. 282 ГПК України зазначає про такі обставини.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Харківської міської ради від 22.11.2006 № 179/06 АТ «Концерн АВЕК та Ко» надано в оренду земельну ділянку загальною площею 2,2772 га (в тому числі: ділянка № 1 0,7837 га, ділянка №2 2,4935 га) по провулку Амурському, 36 (Київський район) в межах, які визначені договором оренди земельної ділянки, реєстраційний № 66113/03 від 25.12.2003, для експлуатації та обслуговування торговельного комплексу по продажу непродовольчих товарів (будівля торговельного комплексу та торговельні павільйони) строком з 01.12.2005 до 01.12.2010.

На підставі вказаного рішення між Харківською міською радою та АТ «Концерн АВЕК та Ко» укладено договір оренди землі від 06.04.2007, зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в Державному реєстрі земель від 18.05.2007 № 51 на користування земельною ділянкою площею 1,4935 га по пров. Амурському, 36 з кадастровим номером :09:002:0024.

Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.09.2020 № 225451729 на земельну ділянку з кадастровим номером :09:002:0024 площею 1,4935 га по пров. Амурському, 36 у м. Харкові зареєстроване право оренди за ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» на підставі договору оренди землі від 18.05.2007 №51.

Як зазначає позивач, відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 09.07.2020 № 1027/0/250-20 Інспекцією протягом 2017-2020 років були проведені позапланові перевірки щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті: «Об`єкт будівництва по пров. Амурському, 36 у м. Харкові, кадастровий номер :09:002:0024».

Під час проведення позапланової перевірки у травні 2017 року, за результатами якого складено акт від 02.06.2017 № 452-А, встановлено факт самовільного будівництва 9 нежитлових будівель, які цілком або частково розташовані на земельній ділянці по пров. Амурському, 36 у м. Харкові (кадастровий номер :09:002:0024). Інспекцією видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 02.06.2017 № 452-Пр строком до 02.09.2017.

Під час проведення позапланової перевірки виконання вимог припису усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 25.10.2017 № 799/874-Пр ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» не допущено посадових осіб Інспекції на вищевказаний об`єкт будівництва (акт 1282-А від 11.01.2020). За виявлене порушення містобудівного законодавства ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» притягнуто до відповідальності та надано відповідний припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 11.01.2020 № 1282-Пр строком до 24.01.2020.

Відповідно до інформації зазначеної у листі Інспекції вказано, що в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України, який містить відповідну інформацію з травня 2011 року, відсутня інформація щодо об`єкта будівництва по пров. Амурському, 36 у м. Харкові.

Матеріали справи містять акт обстеження земельної ділянки від 03.09.2020 року, складений головним спеціалістом сектору інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Соколовим С.С., яким проведено комплекс перевірочних заходів щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Харків, пров. Амурський, 36 та встановлено що на земельній ділянці площею 1,4935 га по пров. Амурському, 36 (кадастровий номер :09:002:0024) розташована нежитлова будівля літ. «Д-2» та споруди торгівельного призначення.

Позивач стверджує, що вказані об`єкти (споруди торгівельного призначення) знаходяться на земельній ділянці комунальної форми власності з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства, а також умов договору (п.п. 7, 17), що є підставою для захисту прав власника земельної ділянки територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради шляхом звернення до суду з позовом про розірвання спірного договору оренди землі; усунення перешкод у користуванні своїм майном (земельною ділянкою) шляхом демонтажу (знесення) зазначених об`єктів, незаконно розміщених на цій земельній ділянці, та повернення земельної ділянки територіальній громаді м.Харкова в особі Харківської міської ради по пров. Амурському, 36 у м. Харкові до земель запасу міста з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Позовні вимоги в частині розірвання спірного договору оренди землі обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору (пунктів 7, 17 договору оренди землі від 18.05.2007 № 51), що відповідно до пункту п.п. б) п. 38 договору зумовлює розірвання укладеного правочину. Правове обґрунтування цих позовних вимог Харківська міська рада мотивує приписами статей 13, 14 Конституції України, статей 1, 13, 24, 25, 32 Закону України "Про оренду землі".

За доводами позивача, розміщення на земельній ділянці з кадастровим номером :09:002:0024 площею 1,4953 га споруд торгівельного призначення порушує право користування земельною ділянкою позивача, здійснено з порушенням норм містобудівного та земельного законодавства, що є підставою для усунення перешкод у користуванні Харківською міською радою цією земельною ділянкою шляхом демонтажу споруд. Правове обґрунтування в цій частині позову визначено приписами ст. 321, 391 Цивільного кодексу України, ст. 125, 152, 158 Земельного кодексу України.

Також, позивач зазначив про те, що у разі розірвання договору оренди землі від 18.05.2007 № 51 у судовому порядку відповідач зобов`язаний повернути земельну ділянку з приведенням її у придатний для подальшого використання стан у відповідності до пункту 21, пункту 31 договору оренди землі.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на акти обстеження земельної ділянки, який складено за результати перевірки щодо дотримання відповідачем вимог земельного законодавства, яка проводилась головним спеціалістом сектору інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту територіального контролю Харківської міської ради; інформацію Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради щодо проведення протягом 2017-2020 років позапланових перевірок дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті по пров. Амурському, 36, у м. Харкові.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених кодексів, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 792 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до положень статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Разом з тим, приписами частини 1 статті 25 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендар земельної ділянки має право, зокрема, самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження тощо. Орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема, приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

Положеннями статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У розумінні наведених положень земельного законодавства дострокове розірвання договору оренди можливе виключно за згодою або на вимогу однієї зі сторін договору за рішенням суду у випадках, передбачених законом або договором.

Частиною першою ст. 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. Аналогічні положення наведено у частині першій ст. 188 Господарського кодексу України, відповідно до якої зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, встановлених зазначеною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дає змоги потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі № 905/799/18.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Підставою позову в частині розірвання договору оренди землі позивачем визначено порушення відповідачем пункт 7, 17 договору оренди землі, якими встановлена заборона будь-якого будівництва та реконструкції існуючих будівель без відповідно дозволу, а також заборона самовільної забудови земельної ділянки.

Як встановлено судом, рішенням Харківської міської ради від 22.11.2006 № 179/06 АТ «Концерн АВЕК та Ко» надано в оренду земельну ділянку загальною площею 2,2772 га (в тому числі: ділянка № 1 0,7837 га, ділянка № 2 2,4935 га) по провулку Амурському, 36 (Київський район) в межах, які визначені договором оренди земельної ділянки, реєстраційний № 66113/03 від 25.12.2003, для експлуатації та обслуговування торговельного комплексу по продажу непродовольчих товарів (будівля торговельного комплексу та торговельні павільйони) строком з 01.12.2005 до 01.12.2010.

На підставі вказаного рішення між Харківською міською радою та АТ «Концерн АВЕК та Ко» укладено договір оренди землі від 06.04.2007, зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в Державному реєстрі земель від 18.05.2007 № 51 на користування земельною ділянкою площею 1,4935 га по пров. Амурському, 36 з кадастровим номером :09:002:0024.

17 грудня 2008 року між Харківською міською радою та Акціонерним товариством «Концерн АВЕК та Ко» укладено додаткову угоду до договору оренди зареєстрованого « 18» травня 2007 року за № 50 у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», яка зареєстрована 25.02.2009 у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України поземельних ресурсах» в Державному реєстрі земель за № 65, за умовами якої сторони домовились змінити та викласти пункти 5 та 9 договору оренди землі у редакції викладеної в додатковій угоді.

Надалі, 24 квітня 2009 року між Харківською міською радою та Акціонерним товариством «Концерн АВЕК та Ко» укладено додаткову угоду до договору оренди зареєстрованого « 18» травня 2007 року за № 50 у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», яка зареєстрована 29.05.2009 року у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України поземельних ресурсах» в Державному реєстрі земель за № 37, за умовами якої сторони домовились змінити та викласти пункти 5 та 9 договору оренди землі у редакції викладеної в додатковій угоді.

У липні 2020 року Харківською міською радою було ініційовано внесення змін до Договору, що підтверджується доказами наданими до матеріалів справи, а саме, Орендодавцем на адресу Орендаря було направлено:

- лист-пропозицію від 18.06.2020 № 4722/0/225-20 про зміну договору оренди землі;

- додаткову угоду до договору оренди землі, зареєстрованого 18.05.2007 № 51 у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр Держаного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах в Державному реєстрі земель» поновленого додатковою угодою від « 30» січня 2012 року за № 00331 зареєстрованою в Управлінні Держкомзему у місті Харків від 03 липня 2020 року у двох примірниках;

- розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, грошова оцінка якої проведена станом на 01.01.2018 № 417/20 у двох примірниках.

Листом від 31.07.2020 № 927 «Про розгляд листа пропозиції про зміну договору оренди землі», Приватне акціонерне товариство «Концерн АВЕК та Ко» повідомило Харківську міську раду, що не заперечує щодо внесення змін до договору оренди землі, зареєстрованого 18.05.2007 № 51 у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр Держаного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах в Державному реєстрі земель» поновленого додатковою угодою від « 30» січня 2012 року за № 00331 зареєстрованою в Управлінні Держкомзему у місті Харків після усунення суперечностей у розрахунку розміру орендної плати та вжиття відповідних заходів для врегулювання розбіжностей (у відповідності до доданого протоколу розбіжностей).

01.09.2020 на адресу ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» засобами поштового зв`язку від Департаменту земельних відносин Харківської міської ради надійшов лист від 20.08.2020 № 6856/0/225-20 в якому зазначено, що на даний час виконавчими органами Харківської міської ради вживаються заходи щодо приведення форми договору оренди землі у відповідність до вимог встановлених діючим законодавством. За вказаних обставин, Відповідача було повідомлено, що питання про укладення додаткової угоди до договору оренди землі буде розглянуто після приведення типової форми договору оренди землі до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 3.1. Положення про оренду землі в м. Харові затвердженого рішенням 26 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 17.04.2019 № 1554/19 (надалі за текстом - Положення), зміна умов договору оренди землі оформляється додатковою угодою до такого договору, містить відомості про зміну його умов та є невід`ємною частиною такого договору.

Згідно пункту 3.2. Положення, підготовку проектів додаткових угод до договорів оренди землі здійснює Департамент земельних відносин.

За приписами пункту 3.3.Положення, департамент територіального контролю вживає заходи самоврядного контролю, за результатами яких складає акт обстеження земельної ділянки та повідомляє Департамент земельних відносин про стан виконання землекористувачем умов договору оренди землі.

Відповідно до пункту 3.4. підставами для внесення змін до договору оренди землі є заява землекористувача або власна ініціатива Харківської міської ради як власника земельної ділянки, а також рішення суду.

Таким чином, з аналізу наведених пунктів Положення вбачається, що передумовою ініціювання внесення змін до відповідного договору є встановлення факту належного використання земельної ділянки.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що будь-які істотні умови договору (за проектом додаткової угоди від 03.07.2020) за виключенням розміру орендної плати не змінювались, у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є:

об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

дата укладення та строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Так, проектом додаткової угоди від 03.07.2020, зокрема, було запропоновано внести зміни до наступних істотних умов договору:

- п. 5 Договору умови, що стосуються перегляду розміру орендної плати;

- п. 8 Договору умови, що стосуються строку дії Договору;

- п. 9 Договору умову, що стосуються орендної плати із зазначенням її розміру;

- пп. 10, 11, 12, 13 Договору умови, що стосуються індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку внесення і перегляду орендної плати;

- п. 14 Договору умови, що стосуються відповідальності за несплату орендної плати.

При цьому, посилання Харківської міської ради на те, що направлення зазначеної додаткової угоди є реалізацією виключно повноважень виконавчого органу Харківської міської ради в частині зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка є об`єктом оренди, та розміру орендної плати за її використанням жодним чином не кореспондується з обов`язком встановлення факту належного використання земельної ділянки до ініціювання внесення змін до відповідного договору.

Колегія суддів звертає увагу, що між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду від 21.11.2011 до договору оренди землі (м. Харків, пров. Амурський, 36, S=1,4935 га (ділянка 2), кадастровий номер :09:002:0024) зареєстрованого 18 травня 2007 року за № 51 у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в Державному реєстрі земель, зареєстрованої в Управлінні Держкомзему у місті Харків в Державному реєстрі земель 30.01.2012 за № 00331.

Вказаною додатковою угодою сторони погодили внесення змін до пп. 5, 8, 9, 10, 11, 13, 14, 20, 21, 28, 31 та 40, виклавши їх у редакції викладеній в додатковій угоді.

Відповідно до п. 8 Додаткової угоди зареєстрованої 30.01.2012 за № 00331, договір оренди укладено строком до 31.09.2021. Після закінчення строку договору Орендар повинен за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити Орендодавця про намір продовжити його дію листом повідомленням.

Таким чином, вказаної додатковою угодою у 2011 році, зокрема, було поновлено строк дії договору до 31.09.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на момент укладення Додаткової угоди від 21.11.2011), по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Судом відхиляються доводи позивача про те, що законом не встановлено обов`язку органу місцевого самоврядування перевіряти розміщення будь-яких додаткових будівель в межах земельної ділянки, оскільки ст. 33 Закону України «Про оренду землі» кореспондує обов`язок власника земельної ділянки встановлювати належність виконання умов договору при поновленні останнього.

Таким чином, спірний договір оренди поновлювався орендарем, за наявності торгівельних павільйонів розташованих на земельній ділянці, а фактом укладення додаткової угоди зареєстрованої 30.01.2012 за № 00331, Харківська міська рада погодилась з належним виконанням ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» обов`язків за умовами договору.

Стосовно доказів, які надано позивачем в обґрунтування підстав позову, суд зазначає наступне.

Ст. 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 03.09.2020, складений головним спеціалістом сектору інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Соколовим С.С., яким проведено комплекс перевірочних заходів щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Харків, пров. Амурський, 36, встановлено що на земельній ділянці площею 1,4935 га по пров. Амурському, 36 (кадастровий номер :09:002:0024) розташована нежитлова будівля літ. «Д-2» та споруди торгівельного призначення (без зазначення кількості споруд та будь-яких інших ідентифікуючих ознак).

При цьому, під час обстеження здійснювалась фотозйомка, а серед додатків до вказаного акту обстеження було вказано лише план-схему земельної ділянки.

Однак, акт від 03.09.2020, не містить відомостей про те, яким чином головним спеціалістом сектору інспекційної робити встановлювались межі земельної ділянки на місцевості та визначався статус об`єктів в якості «споруд торгівельного призначення».

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що долучені до матеріалів позовної заяви фотографії, які на переконання позивача підтверджують факт порушення відповідачем умов договору, не є належними, допустимими, достовірними та достатніми в розумінні приписів статей 76-79 ГПК України, оскільки з акту обстеження земельної ділянки від 03.09.2020 не вбачається, що до нього додано такі додатки, а з наданих до суду фотографій неможливо встановити ким, де саме, в який час та в якому місці було зроблено фотографії, чи дійсно на них зображено земельні ділянки за кадастровим номером :09:002:0024, які розташовані за адресою: м. Харків, пров. Амурський, 36.

Крім того, подані позивачем паперові копії електронних доказів (фотографії) без зазначення про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Вказані роздруківки фото фіксації не можуть вважатися належним та достатнім доказом фіксування подій, оскільки не містять необхідних реквізитів електронного доказу, як то фіксації дати та часу зйомки, місця події тощо.

Отже, інформація, яка міститься в наданих позивачем фотографіях, у даному випадку не дозволяє суду достовірно встановити будь-які обставини, про які йдеться у позовній заяві, а також з`ясувати, чи належать вони до обставин, що входять в предмет доказування.

До того ж, варто звернути увагу на те, що за умовами п. 15 договору оренди землі, земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування торгівельного комплексу по продажу непродовольчих товарів (будівля торгівельного комплексу та торгівельні павільйони). А отже наявність торгівельних павільйонів на земельній ділянці, яка надана відповідачу в оренду, не свідчить про порушення умов договору оренди.

Щодо посилання позивача на акт №452-А перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 02.06.2017, а також припис № 452-пр про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 02.06.2017, колегія суддів зазначає, що останні засвідчують здійснення Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради перевірки дотримання законодавства і фіксують наявність торгівельних павільйонів, розміщених на земельній ділянці по пров. Амурському, 36, у м. Харкові (кадастровий номер :09:002:0024) у період з 2008 по 2013 роки (а.с. 47, 48, т. 1).

З огляду на викладене, враховуючи те, що за умовами п. 15 договору оренди землі, земельна ділянка була передана в оренду відповідачу для експлуатації та обслуговування торгівельного комплексу по продажу непродовольчих товарів -будівля торгівельного комплексу та торгівельні павільйони, які були розміщені на земельній ділянці по пров. Амурському, 36 у м. Харкові (кадастровий номер :09:002:0024) ще у період з 2008 по 2013 роки, а позивач своїми конклюдентними діями щодо поновлення спірного договору оренди землі (з урахуванням наявного у справі листа Харківської міської ради від 20.08.2020 щодо розгляду листа-пропозиції ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" про зміну договору оренди землі) фактично погодився з використанням ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" земельної ділянки за наявністю торгівельних павільйонів, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджується факт порушення ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" істотних умов договору оренди землі.

Крім того, застосування такого правового наслідку, як розірвання договору, у випадку його порушення орендарем, має бути співмірним із тим, чого внаслідок цього був позбавлений орендодавець. Зазначене правило випливає безпосередньо з норм Законів ч. 1 ст. 3 ЦК України, п. 6 ч. 3 ст. 2 і ст. 15 ГПК України.

Проте, звертаючись із позовними вимогами щодо розірвання договору, позивачем не доведено як наявності істотних порушень умов спірного договору, так і шкоди, яка завдана йому відповідачем. Позивачем не наведено жодних доводів про те, яку саме шкоду завдано позивачу розміщенням будівель (торгівельних павільйонів) за умови цільового використання земельної ділянки, і в чому саме позивач позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору. Жодних доказів вказаної шкоди та позбавлення позивача значною мірою правомірних очікувань від виконання договору Харківська міська рада також не надала.

Більш того, суд звертає увагу на те, що вимога про розірвання договору оренди земельної ділянки, на якій розташовані належні відповідачу (орендарю) об`єкти нерухомості, право власності на які зареєстроване у встановленому порядку, чого не заперечує і сам позивач, ніяк не узгоджується з вимогами справедливості, добросовісності та розумності, що відповідно до положень п. 6 ст. З ЦК України належать до загальних засад цивільного законодавства України. Фактично вимоги позивача спрямовані на позбавлення відповідача можливості мирно володіти належним йому на праві власності нерухомим майном, що є грубим порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі, укладеного 06.04.2007 між Харківською міською радою та акціонерним товариством Концерн АВЕК та Ко, зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах в Державному реєстрі земель від 18.05.2007 за № 51.

Позивач також звернувся з позовними вимогами про усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою територіальної громади м. Харкова площею 1,4935 га (кадастровий номер :09:002:0024) по пров. Амурському, 36 у м. Харкові, яка використовується приватним акціонерним товариством Концерн АВЕК та Ко шляхом демонтажу споруд торгівельного призначення, які розташовані на вказаній земельній ділянці.

Позив в цій частині позивач обґрунтовує положеннями ст. 321, 391 ЦК України, ст. 125, 152, 158 ЗК України та вказує на те, що розміщення на земельній ділянці комунальної власності споруд торгівельного призначення, перешкоджає законному власнику земельної ділянки територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради володіти, розпоряджатися та користуватися земельною ділянкою під вказаними об`єктами, що є підставою для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу таких споруд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Водночас за змістом ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем повинна бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17 (провадження № 12-26гс19) та у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 914/1623/17, від 26.05.2020 у справі № 906/656/19 та від 03.06.2020 у справі № 916/1666/18.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішенням Харківської міської ради від 22.11.2006 № 179/06 АТ «Концерн АВЕК та Ко» надано в оренду земельну ділянку загальною площею 2,2772 га (в тому числі: ділянка №1 0,7837 га, ділянка №2 2,4935 га) по провулку Амурському, 36 (Київський район) в межах, які визначені договором оренди земельної ділянки, реєстраційний № 66113/03 від 25.12.2003, для експлуатації та обслуговування торговельного комплексу по продажу непродовольчих товарів (будівля торговельного комплексу та торговельні павільйони) строком з 01.12.2005 до 01.12.2010.

Як зазначалось вище, на підставі вказаного рішення між Харківською міською радою та АТ «Концерн АВЕК та Ко» укладено договір оренди землі від 06.04.2007 року, зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в Державному реєстрі земель від 18.05.2007 № 51 на користування земельною ділянкою площею 1,4935 га по пров. Амурському, 36 з кадастровим номером :09:002:0024. Відповідно до п. 8 Додаткової угоди зареєстрованої 30.01.2012 за № 00331, договір оренди укладено строком до 31.09.2021.

На земельній ділянці по пров. Амурському, 36 з кадастровим номером :09:002:0024 розташовані серед іншого й спірні об`єкти.

За фактичних обставин справи та наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції констатує наявність волевиявлення позивача щодо надання відповідачу в оренду спірну земельну ділянку згідно рішення Харківської міської ради від 22.11.2006 № 179/06 для експлуатації та обслуговування торговельного комплексу по продажу непродовольчих товарів (будівля торговельного комплексу та торговельні павільйони), видання такого рішення свідчить про намір позивача передати правомочності володіння та користування цією земельною ділянкою на умовах оренди саме відповідачеві, та наявність між сторонами договірних відносин на користування відповідачем земельною ділянкою площею 1,4935 га по пров. Амурському, 36 з кадастровим номером :09:002:0024 строком до 31.09.2021 (з урахуванням додаткової угоди).

Отже, за відсутністю порушення приписів законодавства щодо користування земельною ділянкою, власник (орендодавець) не може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування земельною ділянкою, яке (право користування) ним самим передано орендарю.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постанові від 14.07.20021 у справі № 922/1125/19.

В даному випадку, ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» користується земельною ділянкою на відповідній правовій підставі, а саме на підставі спірного договору оренди землі, який не припинив дію, не визнаний недійсним і не розірваний.

Оскільки в силу приписів статті 93 Земельного кодексу України, передача права оренди передбачає передачу прав володіння і користування земельною ділянкою орендарю, а своє право користування земельною ділянкою площею 1,4935 га по пров. Амурському, 36 з кадастровим номером :09:002:0024 позивач передав відповідачу за договором оренди, відтак позовні вимоги про усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою є безпідставними, а доводи і посилання позивача на перешкоди відповідачем у користування земельною ділянкою (порушення права користування) не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Щодо правового порядку знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за якою у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, ст. 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України).

Закінчений будівництвом об`єкт, прийнятий в експлуатацію, може бути примусово знесений в порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» згідно із судовим рішенням, ухваленим за позовом визначеного цим Законом суб`єкта владних повноважень, однак не підлягає демонтажу відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» і розроблених на його виконання Правил благоустрою території населеного пункту.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18, від 04.12.2019 у справі № 826/27173/15, на які посилається скаржник у своїй касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження.

Орган місцевого самоврядування має повноваження приймати рішення про демонтаж об`єктів, якщо такі належать до тимчасових споруд у розумінні Правил благоустрою території населеного пункту. Якщо об`єкт не є тимчасовою спорудою, його може бути примусово знесено в порядку, встановленому Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за судовим рішенням, ухваленим за позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю (п. 30, 31 постанови Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 644/3036/17).

За фактичних обставин справи, позивачем не доведено належними та допустимими доказами приналежності спірних об`єктів до категорії рухомого чи нерухомого майна, тимчасових чи капітальних споруд, а також не обґрунтовано неможливості проведення демонтажу спірних об`єктів за рішенням органу місцевого самоврядування без звернення до суду.

Звертаючись з позовними вимогами про зобов`язання відповідача повернути територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради земельну ділянку площею 1,4935 га (кадастровий номер :09:002:0024) по пров. Амурському, 36 у м. Харкові до земель запасу міста з приведенням її у придатний для подальшого використання стан, Харківська міська рада посилається на положення пунктів 21, 31 договору.

Відповідно до пункту 21 спірного договору, після припинення дії договору орендар за актом приймання-передачі повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду за актом приймання-передачі.

Згідно з пункту 31 договору, орендар зобов`язаний при передачі земельної ділянки орендарю до підписання акту прийому-передачі привести земельну ділянку у придатний для подальшого використання стан, у тому числі усунути недоліки, вказані орендодавцем. Приведення земельної ділянки у придатний стан включає в себе благоустрій території та інші дії за необхідністю, при цьому за орендарем залишається право власності на всі будівлі, які збудовані на ділянці у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Таким чином, умовами договору, сторони погодили, що відповідним двостороннім актом фіксується дві правові дії: фактична передача в оренду земельної ділянки користувачеві (орендареві) та фактичне повернення земельної ділянки з оренди назад його власнику (орендодавцю) у зв`язку із розірванням/припиненням спірного договору оренди земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі», яка встановлює наслідки припинення або розірвання договору оренди землі, передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Відповідно до частини 1 статті 173 ГПК в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Вимога позивача про повернення земельної ділянки є похідною від вимоги про розірвання договору оренди землі.

Отже, установивши відсутність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання спірного договору оренди з підстав, заявлених міськрадою у позовній заяві, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині повернення земельної ділянки площею 1,4935 га (кадастровий номер :09:002:0024) по пров. Амурському, 36 у м. Харкові до земель запасу міста з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Наведене свідчить, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах даної справи та спростовуються доводами викладеними в мотивувальній частині даної постанови.

Щодо заявленої відповідачем у справі позовної давності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право або охоронюваний законом інтерес Харківської міської ради з боку ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» не порушено, а тому наслідки спливу позовної давності визначені частиною 4 статті 267 ЦК України не підлягають застосуванню. Доводи апеляційної скарги з приводу наведених судом першої інстанції обставин при визначенні строку позовної давності не впливають на вирішення даного господарського спору по суті та підстав, з яких позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів зазначає, що рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2020 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

У справі, що розглядається, судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2020 у справі № 922/3397/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2020 у справі № 922/3397/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.09.2021, тобто протягом 10 днів з дня прийняття постанови у відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна