ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 Справа № 908/84/21

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.П., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від відповідача: Кузьменко Валерія Юріївна адвокат,

від позивача: Кравцов Андрій Віталійович адвокат, свідоцтво №001577 від 28.02.2018 р.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення господарського суду Запорізької області від 16.03.2021 року (повний текст складено 31.05.2021 року) у справі № 908/84/21 (суддя Азізбекян Т.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМ "Фортіс", м.Запоріжжя

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ, в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", м. Енергодар

про стягнення 1 217 631,34 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області 16.03.2021 року у справі № 908/84/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМ "Фортіс задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на користь позивача 1 114 311,00 грн. основного боргу, 43 584,63 грн. 3% річних, 57 964,02 грн. інфляційних втрат, 18 237,89 грн. судового збору та 12 000,00 грн. витрат на професійну (правничу) допомогу.

Зобов"язано орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення, здійснювати нараховування 3% річних на суму основного боргу з 30.12.2020 року до моменту остаточного виконання рішення суду.

Нарахування 3% річних необхідно здійснювати за наступною формулою: Сума 3%річних = С х 3 х Д/ 365 /100, де: С - сума основного боргу, Д- кількість днів прострочення.

Рішення мотивовано доведеністю позивачем факту порушення відповідачем умов договору поставки продукції № 523(7)19УК/53-121-01-19-08749 від 13.11.2019 року в частині оплати отриманого товару, наявністю заборгованості в розмірі 11 14311,00 грн., а також правом позивача стягнути інфляційні та 3% річних згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 12 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за договором №22-12/20 від 22.12.2020 року господарський суд зазначив, що заявлена позивачем сума є обґрунтованою, такою що відповідає умовам договору про надання правової допомоги, реальному обсягу цієї допомоги у суді та часом, витраченим на надання відповідних послуг.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає на неправильне застосування господарським судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вважає помилковими висновки суду, що строк оплати отриманої продукції є таким, що настав, оскільки п.3.2 договору передбачено розмежування строку оплати: вартість продукції без ПДВ сплачується шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки, а сума ПДВ сплачується після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених ПК України випадках і порядку.

Апелянт вважає, що:

- судом неправильно визначені строки виконання зобов"язання з оплати ціни продукції без ПДВ у зв"язку з відсутністю в договорі умов про поетапну оплату ціни продукції за кожною окремою видатковою накладною;

- суд не врахував, що обов"язок ВП "ЗАЕК" з оплати частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ не набув характеру прострочення, що виключає кваліфікацію його поведінки як порушення зобов"язання та, відповідно, можливість нарахування 3 процентів річних та інфляційних втрат на суму ПДВ за договором в розмірі 450 134,91 грн.;

- строк виконання зобов"язання щодо оплати ПДВ не встановлений в договорі, отже визначається вимогою позивача, між тим, вимога ТОВ "ТМ "Фортіс" щодо сплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ до відповідача не надходила.

Також скаржник зазначає про безпідставне ототожнення судом податкових зобов"язань з господарськими зобов"язаннями та необґрунтоване застосування до правовідносин між суб"єктами господарювання закону, який регулює відносини у сфері справляння податків та, у зв"язку з цим, дійшов помилкового висновку щодо наявності у відповідача обов"язку з оплати продукції в повному обсязі.

Одночасно скаржником зазначено, що позивачем не надано доказів направлення на адресу ВП "Запорізька атомна електрична станція" доказів в обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу, понесених товариством, оскільки такі докази були направлені останнім на адресу ДП "НАЕК "Енергоатом", тому суд не повинен був приймати їх до уваги.

Вважає, що:

- господарський суд, встановивши факт неотримання відокремленим підрозділом доказів, наданих позивачем в обґрунтування заявленої ним суми витрат на правову допомогу у даній справі, керуючись ст.ст.224, 221 ГПК України повинен був для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання на іншу дату та надати відповідачу час для надання своїх заперечень, пояснень або клопотань, у тому числі, клопотання про зменшення вказаних витрат;

- у даному випадку відповідач був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені Господарським процесуальним кодексом України;

- з договору про надання правової допомоги №22-12/20 від 22.12.2020 року не вбачається, що передбачені умовами останнього послуги надаються ТОВ "ТМ "Фортіс" саме у спорі, що виник з виконання договору поставки продукції №523(7)19УК від 28.10.2019 року; Додаткова угода №4 до вказаного договору не містить обсягу повноважень на представництво прав та законних інтересів товариства, також відсутній розрахунок вартості такої допомоги, тому зазначений позивачем розмір правничої допомоги є непідтвердженим та недоведеним.

Крім того, на думку скаржника, зазначений розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним з реальним часом, витраченим на її надання та складністю справи. Справа, яка розглядається стосується лише позивача та відповідача та не викликає публічного інтересу, а результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін. При цьому суд з власної ініціативи може не присуджувати стороні на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Скаржник просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" 57 964,02 грн. інфляційних втрат, 43 584,63 грн. трьох процентів річних та 12000грн 00коп. витрат на професійну правничу допомогу. Зменшити розмір витрат товариства на професійну правничу допомогу. Відмовити позивачу у цій частині позовних вимог та покласти на нього витрати зі сплати судового збору.

Позивач вважає рішення господарського суду обґрунтованим, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення. Також просить визнати подання відповідачем апеляційної скарги зловживанням процесуальними правами.

У відзиві позивач зазначає, що твердження відповідача стосовно невстановлення умовами договору строку виконання зобов"язання щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ спростовуються п.3.2 договору, відповідно до якого оплата покупцем цієї вартості здійснюється після отримання ним від продавця податкової накладної. Обов"язки за договором щодо реєстрації податкової накладної та її направлення на електронну адресу покупця з боку товариства виконані в повному обсязі, у зв"язку з чим, строки оплати частини вартості товару у вказаному вище розмірі настали.

Також позивач зазначає, що:

- строк для розрахунку за поставлену продукцію, у тому числі, оплати частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ починає спливати саме з дати відповідної видаткової накладної;

- індекс інфляції за весь час прострочення та 3 % річних нараховуються у разі порушення боржником зобов"язання з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов"язання не буде виконано;

- місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для нарахування позивачем вказаних вище сум річних та інфляційних втрат;

Щодо доводів скаржника стосовно покладення на нього судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. позивач посилається на те, що до правової допомоги належать, у тому числі, консультації, роз"яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, а також представництво в судах.

Законодавством передбачено надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, яка сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.

Доводи відповідача щодо неспівмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката є необґрунтованими, оскільки на підтвердження цих доводів останнім не надано належних доказів.

Крім того, позивач вважає подану відповідачем апеляційну скаргу завідомо безпідставною, необґрунтованою та такою, що направлена на надмірне затягування виконання вірного та аргументованого судового рішення.

26.08.2021 року на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання ТОВ "ТМ "Фортіс" про долучення до матеріалів справи доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, загальна сума якої, за розрахунками позивача, складає 9 000,00 грн.

На підтвердження понесення товариством витрат у вказаному вище розмірі останнім до клопотання додані копії: додаткової угоди №4А від 22.06.2021 року до договору про надання правової допомоги №2212/20 від 22.12.2020 року, акта №50 від 12.08.2021 року, рахунка на оплату №49 від 12.08.2021 року, платіжного доручення №27 від 12.08.2021 року та опис вкладення, як доказ направлення клопотання і доданих до нього документів на адресу відповідача.

13.09.2021 року до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру витрат товариства на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами та про відмову йому в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача таких витрат в повному обсязі.

Клопотання обґрунтовано тим, що відшкодовуватися повинні лише витрати, які мають розумний розмір. Свобода сторін у визначенні розміру витрат не є абсолютною та безумовною навіть у разі їх повної документальної доведеності.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом та не являються обов"язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

За твердженням відповідача ознайомлення з правовою позицією Верховного Суду, підготовка до відправки відзиву на апеляційну скаргу, заяви в порядку ст.197 ГПК України та клопотання про долучення до матеріалів справи доказів не відноситься до жодного з видів правничої допомоги, а тому такі витрати не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

Складання відзиву на апеляційну скаргу не потребувало 5 годин часу, оскільки його зміст повторює зміст відповіді на відзив, складеної в рамках розгляду справи у суді першої інстанції та не містить нових норм права, які не були враховані під час такого розгляду, як і не потребувало 1 години складення клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

Розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 9 000,00 грн. не відповідає критеріям співмірності, реальності та розумності.

При цьому розмір судових витрат не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів даної справи вбачається, що між ТОВ "ТМ "Фортіс" (постачальником) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (покупцем) укладено договір поставки продукції № 523(7)19УК / 53-121-01-19-08749 від 28.10.2019 року (т.1, а.с.18-23).

Згідно умов договору (п.1.1.) постачальник зобов"язався поставити, а покупець прийняти і сплатити продукцію, згідно з переліком, зазначеним у цьому пункті договору на суму без ПДВ 2 299 500,00 грн., ПДВ в сумі 459 900,00 грн., разом з ПДВ 2 759 400,00 грн.

Пунктами 3.1, 3.2 договору сторони передбачили наступне:

- вартість договору без урахування ПДВ 2 299 500,00 грн., крім того ПДВ 459 900,00 грн.; загальна вартість договору з урахуванням ПДВ 2 759 400,00 грн.;

- розрахунок за продукцію здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки продукції; оплата покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Додатковою угодою №1 від 15.11.2019 року до договору сторони домовились викласти п. 1.1 договору у наступній редакції: "Постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та сплатити продукцію з на загальну суму 2 704 380,00 грн. з ПДВ" та п. 1.3 у наступній редакції: "Строк поставки продукції - до 20 грудня 2019 р. " (т.1 а.с.24-26).

Відповідач підтверджує факт поставки товару згідно видаткових накладних № РН-0000007 від 20.11.2019 року на суму 615 600,00 грн., № РН-0000009 від 28.11.2019 року на суму 359 051,45 грн., № РН-0000011 від 10.12.2019 року на суму 611 847,00 грн., № РН-0000012 від 17.12.2019 року на суму 403 200,00 грн., № РН-0000018 від 14.01.2020 року на суму 180 258,00 грн., № РН-0000022 від 16.01.2020 року на суму 35 400,00 грн., № РН-0000023 від 20.01.2020 року на суму 465 600,00 грн., № РН-0000026 від 25.01.2020 року на суму 29 853,00 грн. (т.1 а.с.35-44).

Видаткові накладні підписані та скріплені печатками покупця та постачальника.

Поставлений товар прийнятий відповідачем у повному обсязі, заперечень покупця щодо якості та/або кількості поставленого товару на адресу постачальника не надходило.

Зобов`язання щодо розрахунку за поставлену продукцію відповідач виконав частково, у розмірі 1 586 498,45 грн., внаслідок чого сума основного боргу складає 1 114 311,00 грн. Докази оплати відповідач суду не надав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом апеляційної скарги відповідач вважає відсутніми підстави для нарахування та стягнення 57 964,02 грн. інфляційних втрат та 43 584,63 грн. 3% річних, які розраховані з суми ПДВ.

Для правильного вирішення спору в цій частині необхідно встановити строк оплати отриманого відповідачем товару.

На думку колегії суддів з огляду на п.3.2 договору розмежовувати строк оплати вартості товару без ПДВ та окремо суму ПДВ підстав не має, а строк реєстрації в ЄРПН податкової накладної не змінює строк оплати товару покупцем.

Колегія відхиляє доводи скаржника що строк оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не є встановленим та до таких вимог мають застосовуватись положення ст.530 Цивільного кодексу України і керується щодо вказаного висновку наступними нормами права:

Відповідно до ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст.ст. 626 - 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено вище, за умовами п. 3.2 договору розрахунок за продукцію здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки продукції. Оплата покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Таким чином, вартість продукції за видатковими накладними: № РН-0000007 від 20.11.2019 року повинна була бути сплачена - не пізніше 06.01.2020 року; № РН-0000009 від 28.11.2019 року не пізніше 13.01.2020 року; № РН-0000011 від 10.12.2019 року не пізніше 25.01.2020 року; № РН-0000012 від 17.12.2019 року не пізніше 31.01.2020 року; № РН-0000018 від 14.01.2020 року не пізніше 28.02.2020 року; № РН-0000022 від 16.01.2020 року не пізніше 02.03.2020 року; № РН-0000023 від 20.01.2020 року не пізніше 05.03.2020 року; № РН-0000026 від 25.01.2020 року - не пізніше 10.03.2020 року.

Отже, строк оплати поставленого за договором товару був визначений позивачем вірно, а заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним.

Крім того, є доведеним, що на виконання п. 4.6 договору позивач склав податкові накладні №1 від 20.11.2019 року, №3 від 28.11.2019 року, №2 від 10.12.2019 року, №3 від 17.12.2019 року, №1 від 14.01.2020 року, №4 від 16.01.2020 року, №5 від 20.01.2020 року, №7 від 25.01.2020 року, зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) та направив їх на електронну адресу відповідача, зазначену в договорі.

Дотримання позивачем умов договору щодо надання податкових накладних підтверджується самим відповідачем за змістом апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 3.2. договору не вимагається окремо направляти покупцю вимоги про сплату частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ.

В даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної та надання її покупцю, в разі чого покупець повинен здійснити повну оплату отриманого товару з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку 45-ти календарних днів з моменту поставки товару.

Зазначене в апеляційній скарзі тлумачення відповідачем умов договору колегія суддів вважає помилковим.

Встановлено судом, що позивачем, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, було нараховано суму 3% річних у розмірі 43 587,63 грн. та 57 964,02 грн. втрат від інфляції за загальний період з 07.01.2020 року по 29.12.2020 року. Розрахунок вказаних сум здійснено позивачем окремо по кожній накладній.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, доводи апелянта про те, що нарахування інфляційних та 3% річних проведено необґрунтовано, є безпідставними внаслідок помилкового тлумачення відповідачем умов п.3.2 договору.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 12 000,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги у зв"язку з розглядом справи у суді першої інстанції апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Як свідчать матеріали справи, ТОВ "ТМ "Фортіс" в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача також витрати на правову допомогу. Попередній розмір витрат на таку допомогу був визначений позивачем в сумі 12 000,00 грн.

04.03.2021року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів в обґрунтування суми понесених ним витрат на правову допомогу.

Крім того, в заяві зазначено, що з метою надання правової допомоги у даній справі позивачем укладено з Адвокатським об"єднанням "Лохматов і партнери" договір про надання правової допомоги №22-12/20 від 22.12.2020 року та додаткову угоду до нього №4. Згідно з п.2.1 додаткової угоди вартість послуг складає 12000,00 грн., що відповідає сумі, визначеній у попередньому розрахунку судових витрат.

Згідно з актом приймання-передачі наданої правової допомоги №4 від 23.02.2021 року Адвокатським об"єднанням позивачу надані наступні послуги: ознайомлення з документами договірної справи час витрачений на надання послуги 0,5 години, вартість 500 грн.; усні консультації та роз"яснення, які стосуються предмета спору 0,5 години, вартість 500 грн.; розрахунок 3% річних та індексу інфляції за прострочення оплати вартості поставленого товару 2,5 години, вартість послуги 2 500,00 грн.; складання та підготовка до відправки позовної заяви до Господарського суду Запорізької області про стягнення вартості поставленого за договором товару в розмірі 1 114 311,00 грн., 3% річних та індексу інфляції за прострочення оплати вартості поставленого товару 6.5 годин, вартість послуги 6 500,00 грн. та складання і підготовка до відправки відповіді на відзив до господарського суду Запорізької області 2 години, вартість послуги 2 000,00 грн . Всього 12 000,00 грн.

На підтвердження суми понесених витрат позивачем до позовної заяви та до клопотання додані копія договору про надання правової допомоги №22-12/20 від 22.12.2020 року, ордер ЗП№103914 від 22.12.2020 року, копії додаткової угоди №4 до договору про надання правової допомоги від 22.12.2020 року та акта приймання-передачі надання правової допомоги від 23.02.2021 року, рахунку на оплату №11 від 23.02.2021 року за надання правової допомоги та платіжного доручення №6 від 03.03.2021 року про сплату 12 000,00 грн.

Представництво інтересів ТОВ "ТМ "Фортіс" здійснювалось адвокатом Лохматовим А.О., який діяв відповідно до укладеного з позивачем договору про надання правової допомоги №22-12/20 від 22.12.2020 року.

Згідно з п.1.2 договору Адвокатське об"єднання "Лохматов і партнери" приймає на себе зобов"язання щодо виконання функцій представника та надання правової допомоги для захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта в будь-яких справах, що стосуються клієнта, а клієнт зобов"язався виплатити Адвокатському об"єднанню винагороду за надання правової допомоги та компенсацію фактичних витрат, пов"язаних з його виконанням договору.

Відповідно до п.2.1 договору Адвокатське об"єднання представляє законні інтереси клієнта в державних владних структурах на закріплених Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" принципах верховенства закону, незалежності, демократизму, гуманізму та конфіденційності, у тому числі, у судах апеляційної інстанції, господарському суді.

Пунктом 4.1 договору сторонами узгоджено, що за надання юридичної допомоги клієнт зобов"язався виплатити гонорар Адвокатському об"єднанню в розмірі, погодженому сторонами, та оформленому окремою письмовою угодою.

Згідно з додатковою угодою №4 від 22.12.2020 року вартість перелічених в ній послуг складає 12 000,00 грн.

23.02.2021 року Адвокатським об"єднанням та клієнтом підписано акт приймання-передачі наданих послуг №4 до вказаного договору, відповідно до якого вартість послуг за надану професійну правничу допомогу складає 12 000,00 грн.

Адвокатським об"єднанням виставлено рахунок на оплату 12 000,00 грн. за надання правової допомоги згідно з актом №4 від 23.02.2021 року, який позивач оплатив.

Пунктами 1, 2 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.126 цього ж кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч.ч. 5-6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст.129 цього ж кодексу передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п*яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі № 908/2614/19.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням обставин та доказів на їх підтвердження судом першої інстанції, стягнуто на користь позивача витрати на правову допомогу обґрунтованими та правомірно.

Доводи скаржника, що надсилання позивачем клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу лише на адресу ДП "НАЕК "Енергоатом" унеможливило подання ВП "Запорізька атомна електрична станція" до суду першої інстанції клопотання про зменшення таких витрат є безпідставними, оскільки обставини щодо такої неможливості скаржником не доведені, докази в обґрунтування цих обставин не надані. Крім того, враховуючи, що відповідачем у даній справі є ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Запорізька атомна електрична станція", ДП"НАЕК "Енергоатом" також не було позбавлено можливості звернутися до суду з відповідним клопотанням у передбачені Господарським процесуальним кодексом України строки.

Доводи скаржника про те, що справа №908/84/21 стосується лише Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМ "Фортіс" та Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та не викликає публічного інтересу, результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін, а також, що за предметом спору, характером спірних правовідносин ця справа не є складною мають характер припущень, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Посилання скаржника на те, що додаткова угода №4 до вказаного договору не містить обсягу повноважень на представництво прав та законних інтересів товариства, а також на відсутність розрахунку вартості такої допомоги колегією суддів не приймаються до уваги у зв"язку з тим, що ці твердження спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Інші доводи апелянта відхиляються колегією суддів як необґрунтовані. Відповідач займає суперечливу позицію щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача взагалі та одночасно заявляє про зменшення таких витрат, позбавлення його судом першої інстанції можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема, подати до суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Отже, апелянтом не доведено обставини щодо неспівмірності та необґрунтованості витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Одночасно слід зазначити, що клопотання ТОВ"ТМ "Фортіс" про відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 9 000,00 грн. підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Так, на підтвердження понесення товариством вказаних вище витрат останнім до клопотання додані копії додаткової угоди №4А від 22.06.2021року до договору про надання правової допомоги №22-12/20 від 22.12.2020 року, акта №50 від 12.08.2021 року, рахунка на оплату №49 від 12.08.2021 року.

Згідно з п.2.1 додаткової угоди №4А від 22.06.2021 року з урахуванням складності справи, часом, який необхідно витратити, ціною позову та значенням справи для клієнта, перелік та вартість послуг складає:

- ознайомлення з апеляційною скаргою ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП ЗАЕК №28-23/14678 від 16.06.2021 року на рішення господарського суду Запорізької області по справі №908/84/21 від 16.03.2021 року, ознайомлення з правовою позицією Верховного Суду, складання та підготовка до відправки відзиву на апеляційну скаргу до Центрального апеляційного господарського суду, час витрачений на надання правової допомоги 6 годин, вартість 6 000,00 грн;

- складання та підготовка до відправки заяви в порядку статті 197 ГПК Укрїани, час витрачений на надання послуги 1 година, вартість 1 000,00 грн.;

-участь у судовому засіданні у справі №908/84/21 в режимі відеоконференції, час витрачений на надання послуги 1 година, вартість послуги -1 000,00 грн.;

- складання та підготовка до відправки до Центрального апеляційного господарського суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів щодо суми понесених позивачем витрат на правову допомогу, витрачений час 1 година, вартість 1000,00 грн.

12.08.2021 року Адвокатським об"єднанням та товариством підписано акт №50 від 12.08.2021 року та рахунок на оплату №49 від 12.08.2021 на суму 9000,00 грн.

Згідно копії платіжного доручення №27 від 12.08.2021 року вказана сума сплачена позивачем.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначенні розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їх повної документальної доведеності.

У даному випадку, апеляційний суд вважає, що вартість послуги зі складання та підготовки до відправки заяви в порядку статті 197 ГПК України в сумі 1000,00 грн., а також послуги зі складання та підготовки до відправки до Центрального апеляційного господарського суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів вартістю 1000,00 грн. не є обґрунтованими та співмірними з обсягом роботи та часом витраченим адвокатом на їх виконання, враховуючи, що вищезазначені документи є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.

Крім того, згідно з переліком робіт (наданих послуг), викладеним у додатковій угоді №4А від 22.06.2021 року ознайомлення з апеляційною скаргою, аналіз судової практики та підготовка відзиву на апеляційну скаргу зайняла у адвоката 6 годин.

Між тим, ознайомлення з апеляційною скаргою, аналіз судової практики та підготовка відзиву не вимагають значного обсягу юридичної і технічної роботи, з огляду на те, що основний обсяг роботи був виконаний адвокатом під час розгляду справи судом першої інстанції. При цьому нормативно-правове регулювання спірних правовідносин у даній справі не змінювалося, обставини справи під час її апеляційного перегляду були відомі адвокату.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що справедливим та співмірним є зменшення розміру витрат на правничу допомогу за послуги, надані адвокатом позивачу при розгляді справи у суді апеляційної інстанції до 7000,00грн..

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не доведена, задоволенню не підлягає, оскаржуване рішення слід залишити без змін як законне та обґрунтоване. Клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції слід задовольнити частково як частково обґрунтоване.

Керуючись ст.269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 16.03.2021 року у справі №908/84/21 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція".

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул.Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька область, м.Енергодар, вул.Промислова, буд.133, ідентифікаційний код 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМ "Фортіс" (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 156, оф. 132, ідентифікаційний код юридичної особи 42201513) 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Видати наказ.

Видачу наказу доручити господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20.09.2021року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М.Білецька

Суддя Ю.Б.Парусніков