ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2415/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Деркач П. О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галузеве підприємство "Промсервіс" (40024, м. Суми, вул. СКД, буд. 24)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (64252, Харківська обл., с. П`ятигірське, вул. Першотравнева, буд. 1)
про стягнення 31011924,11 грн.
за участю представників:

позивача - Борисенко Д.В., довіреність № 199 від 28.01.2021,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Галузеве підприємство "Промсервіс" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 31011924,11 грн., що складається з: 27535962,71 грн. заборгованості; 1538624,73 грн. пені; 343091,72 грн. 3 % річних та 1594244,95 грн. інфляційних втрат. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за Договором постачання природного газу № 20.9 від 20.05.2016 в частині здійснення споживачем (відповідачем) повної та своєчасної оплати за природний газ у період: жовтень 2020 р. по квітень 2021 р.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.06.2021 у справі № 922/2415/21 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 06.07.2021 о 12:30.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.07.2021 у справі № 922/2415/21 підготовче засідання відкладено на 03.08.2021 на 12:30.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.08.2021 у справі № 922/2415/21 підготовче засідання відкладено на 17.08.2021 на 12:45.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.09.2021 на 12:30.

Позивач в судове засідання 07.09.2021 з`явився, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач своїм конституційним правом на захист не скористався, відзиву на позов до суду не надавав, у судове засідання 07.09.2021 не з`явився, про поважність причин не прибуття в судове засідання суд не повідомляв, жодних клопотань щодо проведення судового засідання без його участі не надавав. Водночас, як вбачається з штемпеля канцелярії суду на ухвалі від 17.08.2021, остання була направлена 17.08.2021 на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте вказана ухвала повернулась до суду 26.08.2021 з відміткою поштового відділення зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Пунктом 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Приймаючи до уваги, що поштова кореспонденція, яка надсилалась судом на адресу відповідача повернулась до суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою», суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання по справі в розумінні п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, а відтак неявка відповідача у судове засідання по справі не є підставою для його відкладення та не перешкоджає розгляду справи по суті.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні норми містяться в ч. 9 ст. 165 ГПК України.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 07.09.2021 на підставі ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

20.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Галузеве Підприємство «Промсервіс» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Курганський бройлер» (споживач) було укладено договір № 20.9 постачання природного газу (надалі - договір) (а.с. 16-19), відповідно до умов пункту 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити споживачу природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому цим договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 2.1. договору, постачальник передає споживачу природний газ в запланованому обсязі по місяцях. Добовий плановий обсяг (добова норма) визначається шляхом ділення місячного планового обсягу природного газу на кількість днів у відповідному місяці. Річний плановий обсяг складається із сум місячних планових обсягів.

Із обставин справи убачається, що сторонами був погоджений протокол розбіжностей до Договору (а.с. 20-21).

У відповідності до умов пункту 2.2. договору (в редакції, погодженій Протоколом розбіжностей), обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі - Планований обсяг), можуть змінюватись сторонами шляхом подачі споживачем постачальнику письмових заявок не пізніше 20-ти календарних днів до початку розрахункового місяця. В разі не вибірки або перебору місячних обсягів природного газу, зазначених в п.2.1. цього договору, останнім днем коригування обсягів природного газу є 15 число розрахункового місяця, для чого споживач повинен надати постачальнику письмову заявку, завірену печаткою підприємства. Зменшення планового обсягу газу у розрахунковому місяці здійснюється на підставі листа споживача.

Пунктом 3.3. договору визначено, що приймання - передача газу, переданого постачальником споживачеві у розрахунковому місяці, оформлюється актом приймання - передачі газу, що складається сторонами на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ.

Відповідно до п.6.2. договору, загальна сума вартості природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом 7.1. Договору (в редакції, погодженій Протоколом розбіжностей) передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування з поточного рахунку або внесення через банківську установу грошових коштів на поточний рахунок постачальника за наступним графіком:

- 30 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу не пізніше 10-го числа місяця поставки газу включно;

- 30 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу не пізніше 20-го числа місяця поставки газу включно;

- 30 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу не пізніше 30-го числа місяця поставки газу включно;

- 10 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу не пізніше 10-го числа наступного за розрахунковим місяця включно.

Відповідно до п.13.3. договору, усі зміни і доповнення до цього Договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками (у випадку їх наявності), крім випадку, зазначеного у пункті 13.4. цього договору.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що протягом 2016 року - вересня 2020 року позивач постачав природний газ, а відповідач проводив розрахунки за поставлений природний газ.

Так, позивачем зазначено про те, що починаючи з 30.09.2020 сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору, зокрема: Додаткова угода № 57 до Договору від 30.09.2020, відповідно до якої сторони погодили встановити ціну 1000 кубічних метрів природного газу в розмірі 5 863,89 грн. з ПДВ.

За заявкою споживача, постачальником був поставлений природний газ у жовтні 2020 року в загальному обсязі 452398,05 куб.м, газу, за ціною, що встановлена Додатковою угодою № 57 від 30.09.2020, що підтверджується актом № 147/20.9 від 31.10.2020, актом № 148/20.9 від 31.10.2020. Ці акти були підписані та скріплені печатками сторін. Загальна вартість отриманого споживачем у жовтні 2020 року газу склала 2652815,12 грн. з ПДВ.

Проте, у порушення умов договору відповідач не провів розрахунки за отриманий у жовтні 2020 року природний газ.

Також, Додатковою угодою № 58 до Договору від 31.10.2020 сторони погодили встановити ціну 1000 кубічних метрів природного газу в розмірі 6963,89 гривень з ПДВ.

За заявкою споживача, постачальником був поставлений природний газ у листопаді 2020 року в загальному обсязі 962115,42 куб. м. газу, за ціною, що встановлена Додатковою угодою № 58 від 31.10.2020, що підтверджується актом № 179/20.9 від 30.11.2020, актом № 180/20.9 від 30.11.2020, які були підписані та скріплені печатками сторін. Загальна вартість отриманого споживачем у листопаді 2020 року газу склала 6700064,03 грн. з ПДВ.

Натомість, в порушення умов Договору відповідач здійснив лише часткову сплату за отриманий у листопаді 2020 року природний газ. А саме: платіжним дорученням від 07.12.2020 № на суму 363200,00 грн.; платіжним дорученням від 05.01.2021 № на суму 260000,00 грн.; платіжним дорученням від 13.01.2021 № на суму 260000,00 грн.; платіжним дорученням від 15.01.2021 № на суму 260000,00 грн.; платіжним дорученням від 18.01.2021 № 118 на суму 183861,16 грн.; платіжним дорученням від 18.01.2021 № на суму 76138,84 грн.; платіжним дорученням від 05.02.2021 № 119 на суму 260000,00 грн.; платіжним дорученням від 05.02.2021 № 120 на суму 260000,00 грн.; платіжним дорученням від 05.02.2021 № на суму 400000,00 грн. (а.с. 40-48).

Відповідно до Додаткової угоди № 58/1 до Договору від 30.11.2020, відповідно до якої сторони погодили встановити ціну 1000 кубічних метрів природного газу в розмірі 6563,89 гривень з ПДВ.

За заявкою споживача, постачальником був поставлений природний газ у грудні 2020 року в загальному обсязі 675908,74 куб.м. газу, за ціною, що встановлена Додатковою угодою № 58/1 від 30.11.2020, що підтверджується актом № 167/20.9 від 31.12.2020, актом № 168/20.9 від 31.12.2020, які були підписані та скріплені печатками сторін. Загальна вартість отриманого споживачем у грудні 2020 року газу склала 4436 591,96 грн. з ПДВ.

Проте, у порушення умов Договору відповідач не провів розрахунки за отриманий у грудні 2020 року природний газ.

Відповідно до Додаткової угоди № 59 до Договору від 31.12.2020, сторони погодили встановити ціну 1000 кубічних метрів природного газу в розмірі 7363,89 гривень з ПДВ.

За заявкою споживача, постачальником був поставлений природний газ у січні 2021 року в загальному обсязі 537477,38 куб.м. газу, за ціною, що встановлена Додатковою угодою № 59 від 31.12.2020, що підтверджується актом № 179/20.9 від 31.01.2021, актом № 180/20.9 від 31.01.2021. Ці акти були підписані та скріплені печатками сторін. Загальна вартість отриманого споживачем у січні 2021 року газу склала 3957927,52 грн. з ПДВ.

Втім, у порушення умов Договору відповідач не провів розрахунки за отриманий у січні 2021 року природний газ.

Згідно з Додатковою угодою № 60 до Договору від 29.01.2021, сторони погодили встановити ціну 1000 кубічних метрів природного газу в розмірі 8263,89 гривень з ПДВ.

За заявкою споживача, постачальником був поставлений природний газ у лютому 2021 року в загальному обсязі 720340,43 куб.м. газу, за ціною, що встановлена Додатковою угодою № 60 від 29.01.2021, що підтверджується актом № 180/20.9 від 28.02.2021, актом № 181/20.9 від 28.02.2021, які були підписані та скріплені печатками сторін. Загальна вартість отриманого споживачем у лютому 2021 року газу склала 5952818,40 грн. з ПДВ.

Проте, у порушення умов Договору відповідач не провів розрахунки за отриманий у лютому 2021 року природний газ.

За заявкою споживача, постачальником був поставлений природний газ у березні 2021 року в загальному обсязі 714633,47 куб.м. газу, за ціною, що встановлена Додатковою угодою № 60 від 29.01.2021, що підтверджується актом № 183/20.9 від 31.03.2021, актом № 184/20.9 від 31.03.2021, які були підписані та скріплені печатками сторін. Загальна вартість отриманого споживачем у березні 2021 року газу склала 5905652,39 грн. з ПДВ.

Однак, у порушення умов Договору відповідач не провів розрахунки за отриманий у березні 2021 року природний газ.

За заявкою споживача, постачальником був поставлений природний газ у квітні 2021 року в загальному обсязі 30650,59 куб.м. газу, за ціною, що встановлена Додатковою угодою № 60 від 29.01.2021, що підтверджується актом № 178/20.9 від 30.04.2021, який був підписаний та скріплений печатками сторін. Загальна вартість отриманого споживачем у квітні 2021 року газу склала 253293,29 грн. з ПДВ.

Проте, в порушення умов Договору Відповідач не провів розрахунки за отриманий у квітні 2021 року природний газ.

Таким чином, позивачем у позові наголошено про те, що за період жовтень 2020 року - квітень 2021 року постачальником був поставлений Споживачу природний газ у загальному обсязі 4093524,08 куб.м. загальною вартістю 29859162,71 грн. з ПДВ. Проте, в порушення умов Договору, станом на 15.06.2021 споживач сплатив грошові кошти за отриманий природний газ лише в сумі 2323200,00 грн., внаслідок чого заборгованість за природний газ відповідача перед позивачем склала 27535962,71 грн., яка залишилася відповідачем несплаченою.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом між сторонами виникли правовідносини з постачання природного газу згідно Договору № 20.9 від 20.05.2016.

У статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором (ч.1). Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (ч.3).

Згідно з пунктом 1 Правил постачання природного газу, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827, (надалі - Правила), Правила розроблені на виконання пункту 17 частини 3 статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС).

Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

У даному разі, матеріали справи містять належним чином засвідчені копії актів приймання - передачі природного газу (а.с.27-39). Ці акти підписані сторонами, підписи скріплено печатками. Таким чином, підписавши вказані вище акти, споживач погодився з кількістю, якістю та загальною вартістю отриманого від постачальника природного газу.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з п.6.2. договору, загальна сума вартості природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

У відповідності до умов пункту 7.1. Договору (в редакції, погодженій Протоколом розбіжностей) оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування з поточного рахунку або внесення через банківську установу грошових коштів на поточний рахунок постачальника за наступним графіком:

- 30 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу не пізніше 10-го числа місяця поставки газу включно;

- 30 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу не пізніше 20-го числа місяця поставки газу включно;

- 30 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу не пізніше 30-го числа місяця поставки газу включно;

- 10 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу не пізніше 10-го числа наступного за розрахунковим місяця включно.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно з ч. ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, а також те, що на момент прийняття рішення по справі в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку або доказів відсутності обов`язку сплати грошових коштів у заявленому розмірі, відповідачем не спростовані доводи позивача, суд вважає заявлену вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 27535962,71 грн. заборгованості нормативно та документально обґрунтованою, не спростованою відповідачем та такою, що підлягає задоволенню повністю.

У зв`язку із неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення вчасної оплати природного газу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 1538624,73 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 614 Цивільного Кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Відповідно до п.8.3. Договору, у разі невиконання споживачем умов п.7.1. цього Договору споживач зобов`язується (крім суми заборгованості) сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши правильність нарахування пені у розмірі 1538624,73 грн., на предмет відповідності вимогам договору та чинного законодавства, зокрема, ст. 253-255, 549 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пункту 8.3. договору, суд дійшов висновку, що він є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованим.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 343091,72 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1594244,95 грн.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 Цивільного кодексу України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приписи статті 625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім сум 3% річних, суд дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 343091,72 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1594244,95 грн. є обґрунтованими, правильно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про задоволення позову, судові витрати по сплаті судового збору у даній справі покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (64252, Харківська обл., с. П`ятигірське, вул. Першотравнева, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Галузеве підприємство "Промсервіс" (40024, м. Суми, вул. СКД, буд. 24, ) - 27535962,71 грн. заборгованості; 1538624,73 грн. пені; 343091,72 грн. 3 % річних;1594244,95 грн. інфляційних втрат та 465178,87 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "15" вересня 2021 р.

Суддя Є.М. Жиляєв