ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 5023/10655/11 (922/2779/21)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Усатий В.О.

судді: Хотенець П.В. Яризько В.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промстройтех», 87515, м. Маріуполь, вул. Торгова, 80, ;
до Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева», 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ;
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева»

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промстройтех» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» про стягнення заборгованості:

- за Договором поставки № 646дп від 22.05.2020 у розмірі 22065, 60 грн., пені у розмірі 6619, 68 грн., 3 % річних у розмірі 689, 16 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1632, 86 грн.;

- за Договором поставки № 802дп від 19.06.2020 у розмірі 10664, 40 грн., пені у розмірі 3199, 32 грн., 3 % річних у розмірі 306, 78 грн. та інфляційних втрат у розмірі 789, 16 грн.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 4540, 00 грн., витрати зі сплати судового збору за подання заяв про видачу судових наказів у розмірі 454, 00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа про банкрутство Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева», яка розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В. та Яризько В.О.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство (вх. № 2779/21 від 13.07.2021) передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В., Яризько В.О.

Ухвалою суду від 19.07.2021 прийнято позовну заяву (вх. № 922/2779/21) до розгляду в межах справи про банкрутство № 5023/10655/11, відкрито провадження у справі № 922/2779/21, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов 15 днів з моменту отримання копії даної ухвали. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив 5 днів з моменту його отримання відповідно до положень статті 251 ГПК України.

06.08.2021 на адресу суду від Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» надійшов відзив на позовну заяву вих. № 002-16/013/4274 від 10.08.2021 (вх. № 18899), в якому останній просив:

- застосувати строк позовної давності до позовних вимог щодо нарахування пені за договором поставки № 646дп від 22.05.2020;

- у задоволенні позову відмовити у повному обсязі;

- судові витрати покласти на позивача.

Вказаний відзив досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

03.08.2021 на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Промстройтех» надійшло клопотання (вх. № 18056) про долучення доказів щодо понесення позивачем витрат на правову допомогу, в якому останній просить долучити до матеріалів справи докази понесення позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 4000, 00 грн., які просить стягнути при ухваленні рішення у даній справі. Вказане клопотання досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

22.05.2020 між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промстройтех» (постачальник) укладено Договір поставки № 646дп (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець у порядку й на умовах, передбачених даним Договором, зобов`язується прийняти та оплатити товарно матеріальні цінності (далі товар), асортимент, комплектність, кількість та вартість якого визначаються сторонами окремо в специфікації, що є невід`ємною частиною Договору (а.с. 20-25).

Згідно з п. 1.2. Договору, поставка товару буде відбуватися однією партією. Для погодження товару сторони складають та підписують специфікацію, що є невід`ємною частиною Договору, яка має в обов`язковому порядку містити посилання на цей Договір, асортимент, комплектність, кількість, вартість товару та бути підписаною сторонами.

Відповідно до п. 1.3. Договору, якість, комплектність, маркування та пакування товару повинні відповідати ГОСТ, ДСТУ, ТУ заводу виробника, технічній документації та нормативно правовим актам України, а також країни виробника товару.

Згідно з п. 2.1. Договору, ціна Договору дорівнює загальній вартості всього товару, поставленого за цим Договором та складає 22065, 60 грн., в тому числі ПДВ 20 % 3677, 60 грн.

Відповідно до п. 3.2. Договору, про готовність товару до поставки постачальник повідомляє покупця письмово не пізніше ніж за 3 календарних дні до дати поставки. Не повідомлення постачальника покупця про готовність товару до поставки прирівнюється до невиконання зобов`язань по поставці.

Згідно з п. 10.1. цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту їхніми печатками ( у разі їх наявності) і діє до 31.12.2020, а в частині виконання постачальником гарантійних зобов`язань до повного виконання.

22.05.2020 між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промстройтех» підписано специфікацію № 1 до Договору поставки № 646дп від 22.05.2020 (а.с. 25).

Відповідно до вказаної специфікації сторони погодили поставку товару на загальну суму 22065, 60 грн.

Згідно з умовами вказаної специфікації поставка продукції здійснюється протягом 5 календарних днів з моменту підписання специфікації.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем поставка продукції була здійснена на загальну суму 22065, 60 грн., що підтверджується видатковою накладною № 200 від 04.06.2020 (а.с. 26).

Відповідно до специфікації сторони погодили умови оплати: 100 % за фактом постачання, з відтермінуванням протягом 30 календарних днів.

Згідно з експрес накладної № 8079 від 04.06.2020 вбачається, що відповідач отримав товар 05.06.2020.

Таким чином, відповідач повинен був остаточно розрахуватись з позивачем до 05.07.2020 (включно).

Позивач вказує, що заборгованість за поставлений товар у розмірі 22065, 60 грн. відповідачем сплачено не було.

У зв`язку з чим, позивачем нараховано відповідачу, на підставі п. 6.3.1. Договору пеню у розмірі 6619, 68 грн. та на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних у розмірі 689, 16 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1632, 86 грн.

Крім того, 19.06.2020 між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промстройтех» (постачальник) укладено Договір поставки № 802дп (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець у порядку й на умовах, передбачених даним Договором, зобов`язується прийняти та оплатити товарно матеріальні цінності (далі товар), асортимент, комплектність, кількість та вартість якого визначаються сторонами окремо в специфікації, що є невід`ємною частиною Договору (а.с. 28-33).

Згідно з п. 1.2. Договору, поставка товару буде відбуватися однією партією. Для погодження товару сторони складають та підписують специфікацію, що є невід`ємною частиною Договору, яка має в обов`язковому порядку містити посилання на цей Договір, асортимент, комплектність, кількість, вартість товару та бути підписаною сторонами.

Відповідно до п. 1.3. Договору, якість, комплектність, маркування та пакування товару повинні відповідати ГОСТ, ДСТУ, ТУ заводу виробника, технічній документації та нормативно правовим актам України, а також країни виробника товару.

Згідно з п. 2.1. Договору, ціна Договору дорівнює загальній вартості всього товару, поставленого за цим Договором та складає 10664, 40 грн., в тому числі ПДВ 20 % 1777, 40 грн.

Відповідно до п. 3.2. Договору, про готовність товару до поставки постачальник повідомляє покупця письмово не пізніше ніж за 3 календарних дні до дати поставки. Не повідомлення постачальника покупця про готовність товару до поставки прирівнюється до невиконання зобов`язань по поставці.

Згідно з п. 10.1. цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту їхніми печатками ( у разі їх наявності) і діє до 31.12.2020, а в частині виконання постачальником гарантійних зобов`язань до повного виконання.

19.06.2020 між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промстройтех» підписано специфікацію № 1 до Договору поставки № 802дп від 19.06.2020 (а.с. 33).

Відповідно до вказаної специфікації сторони погодили поставку товару на загальну суму 10664, 40 грн.

Згідно з умовами вказаної специфікації поставка продукції здійснюється протягом 5 календарних днів з моменту підписання специфікації.

З матеріалів справи вбачається, що поставка продукції була здійснена на загальну суму 10664, 40 грн., що підтверджується видатковою накладною № 271 від 01.07.2020 (а.с. 34).

Відповідно до специфікації сторони погодили умови оплати: 100 % за фактом постачання, з відтермінуванням протягом 30 календарних днів.

Згідно з експрес накладної № 1304 від 01.07.2020 вбачається, що відповідач отримав товар 02.07.2020.

Таким чином, відповідач повинен був остаточно розрахуватись з позивачем до 01.08.2020 (включно).

Позивач вказує, що заборгованість за поставлений товар у розмірі 10664, 40 грн. відповідачем сплачено не було.

У зв`язку з чим, позивачем нараховано відповідачу, на підставі п. 6.3.1. Договору пеню у розмірі 3199, 32 грн. та на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних у розмірі 306, 78 грн. та інфляційні втрати у розмірі 789, 16 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву № 002-16/013/4274 від 10.08.2021 (вх. № 18899 від 12.08.2021) просить відмовити у задоволенні позову, оскільки в порушення п. 2.3. Договорів позивачем не направлено рахунки на оплату, що є умовою для здійснення розрахунку. Крім того, просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог щодо нарахування пені за Договором № 646дп, у зв`язку з тим, що прострочення оплати почалось з 06.07.2020, а позивач звернувся до суду 13.07.2021, тобто після спливу строку позовної давності встановленої статтею 232 ГК України та статті 258 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена ч. 1 статті 193 ГК України.

Укладені між сторонами Договори за своєю правовою природою є договорами поставки.

Згідно зі статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У даному разі, матеріалами справи підтверджено, що товар за Договором № 646дп від 22.05.2020 на суму 22065, 60 грн. та за Договором № 802дп від 19.06.2020 на суму 10664, 40 грн., був поставлений, переданий відповідачу та прийнятий останнім без будь-яких зауважень. Однак оплата відповідачем не проведена.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано рахунку на оплату товару, що передбачено п. 2.3. Договору, тому строк оплати за отриманий ним товар не настав.

Суд не погоджується з такими твердженням відповідача, оскільки порядок створення, отримання та відображення підприємствами у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

За своїм призначенням рахунок-фактура не відповідає ознакам первинного документа, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

Слід звернути увагу на те, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є невідкладною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити надані послуги.

Крім того, аналіз приписів статті 655, ч. 1 статті 697 ЦК України дозволяє дійти висновку, що обов`язком продавця є передання товару у власність покупцеві, який у свою чергу зобов`язується сплатити за товар певну грошову суму. Отже, правовідносини купівлі-продажу зумовлюють перехід права власності на товар від продавця до покупця в момент передання товару покупцеві; при цьому, законодавцем визначено можливість збереження товару за продавцем до оплати товару або настання інших обставин, якщо про таке сторони домовилися при укладенні договору купівлі-продажу.

За змістом п. 1.4. Договорів вбачається, що право власності на товар переходить до покупця з моменту оплати покупцем вартості (в тому числі частково) товару або з моменту передачі товару покупцю, в залежності від того, яка з подій настане раніше.

Таким чином, сторони погодили перехід права власності на поставлений позивачем товар до покупця як з моменту оплати товару (попередня оплата) так і в момент прийняття ним товару від постачальника, що передує діям відповідача щодо оплати вартості поставленого йому позивачем товару.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року по справі № 918/537/18.

Отже, доводи відповідача не знаходять свого підтвердження, оскільки останній отримав товар за видатковими накладними № № 200 від 04.06.2020 та № 271 від 01.07.2020 по спірним Договорам, що зумовило перехід до нього права власності на отриманий товар. Крім того, в матеріалах справи наявні рахунки на оплату: № 210 від 04.06.2020 та № 276 від 01.07.2020 (а.с. 27, 35).

Приймаючи до уваги викладені обставини, враховуючи те, що станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму боргу, останній визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати вартості поставленого товару за Договором № 646дп від 22.05.2020 на суму 22065, 60 грн. та за Договором № 802дп від 19.06.2020 на суму 10664, 40 грн., а позовні вимоги в частині стягнення цих сум заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 3 % річних за Договором № 646дп від 22.05.2020 у розмірі 689, 16 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1632, 86 грн.; та 3 % річних за Договором № 802дп від 19.06.2020 у розмірі 306, 78 грн. та інфляційних втрат у розмірі 789, 16 грн., суд виходить з наступного.

У відповідності до статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За розрахунком позивача за Договором № 646дп від 22.05.2020, сума 3 % річних за період з 23.06.2020 по 08.07.2021 становить 689, 16 грн. та інфляційних втрат за період з 01.08.2020 по 31.05.2021 становить 1632, 86 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних за Договором № 646дп від 22.05.2020 у розмірі 689, 16 грн. за вищезазначений період у системі «Законодавство», суд встановив, що дані нарахування здійснено не вірно, оскільки початок нарахування повинен починатись з 06.07.2020 (наступний день після граничного строку оплати), а не з 23.06.2020 як це зазначено позивачем.

Судом здійснено власний розрахунок у системі «Законодавство» із урахуванням вимог статті 625 ЦК України та встановлено, що до стягнення підлягають 3 % річних за період з 06.07.2020 по 08.07.2021 у розмірі 666, 52 грн. В решті нарахованої суми 3 % річних у розмірі 22, 63 грн. слід відмовити як безпідставно нарахованої.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за Договором № 646дп від 22.05.2020 у розмірі 1632, 86 грн., суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, з урахуванням чого, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1632, 86 грн. підлягають задоволенню.

За розрахунком позивача за Договором № 802дп від 19.06.2020, сума 3 % річних за період з 23.07.2020 по 08.07.2021 становить 306, 78 грн. та інфляційних втрат за період з 01.08.2020 по 31.05.2021 становить 789, 16 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних за Договором № 802дп від 19.06.2020 у розмірі 306, 78 грн. за вищезазначений період у системі «Законодавство», суд встановив, що дані нарахування здійснено не вірно, оскільки початок нарахування повинен починатись з 02.08.2020 (наступний день після граничного строку оплати), а не з 23.07.2020 як це зазначено позивачем.

Судом здійснено власний розрахунок у системі «Законодавство» із урахуванням вимог статті 625 ЦК України та встановлено, що до стягнення підлягають 3 % річних за період з 02.08.2020 по 08.07.2021 у розмірі 298, 53 грн. В решті нарахованої суми 3 % річних у розмірі 8, 25 грн. слід відмовити як безпідставно нарахованої.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за Договором № 802дп від 19.06.2020 у розмірі 789, 16 грн., суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, з урахуванням чого, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 789, 16 грн. підлягають задоволенню.

Щодо заявленої до стягнення з відповідача пені за Договором № 646дп від 22.05.2020 у розмірі 6619, 68 грн. та за Договором № 802дп від 19.06.2020 у розмірі 3199, 32 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з ч. 1, 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ч. 6 статті 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами Договорів, сторони передбачили відповідальність за неналежне виконання його умов, так, відповідно до п. 6.3.1. Договорів, у разі неналежного виконання грошового зобов`язання, прострочення якого триває більше 10 календарних днів, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від простроченої до оплати суми, за кожен день такого порушення, але в будь якому випадку не більше 30 % від суми заборгованості за відповідним зобов`язанням.

За розрахунком позивача за Договором № 646дп від 22.05.2020, сума пені 30 % від суми заборгованості у розмірі 6619, 68 грн.

Разом з тим, відповідач заперечує проти стягнення пені та просить застосувати строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Приписами статті 256 ЦК України, позовну давність визначено, як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Як свідчать матеріали справи, термін оплати товару за Договором № 646дп від 22.05.2020 закінчився 05.07.2020, тобто нарахування штрафних санкцій повинно починатись з 06.07.2020.

Позивач звернувся до суду 08.07.2021, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті (а.с. 63).

Таким чином, позивачем вимога про стягнення пені за Договором № 646дп від 22.05.2020 заявлена з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

У відповідності до статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення пені за Договором № 646дп від 22.05.2020 у розмірі 6619, 68 грн.

За розрахунком позивача за Договором № 802дп від 19.06.2020, сума пені 30 % від суми заборгованості у розмірі 3199, 32 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 3199, 32 грн. у системі «Законодавство» та із урахуванням положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», суд встановив, що дані нарахування здійснено не вірно.

Суд звертає увагу позивача на те, що п. 6.3.1. Договору № 802дп від 19.06.2020 встановлено, що покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від простроченої до оплати суми, за кожен день такого порушення, але в будь якому випадку не більше 30 %. Тобто, 30 % розмір застосовується лише у випадку коли розрахунок пені перевищує зазначений розмір.

Судом здійснено власний розрахунок у системі «Законодавство» із урахуванням вимог статті 232 ГК України та встановлено, що до стягнення підлягає пеня за період з 02.08.2020 по 02.02.2021 у розмірі 323, 59 грн. В решті нарахованої суми пені у розмірі 2875, 73 грн. слід відмовити як безпідставно нарахованої.

Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень статті 129 ГПК України та враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору у розмірі 1799, 55 грн. на відповідача, в іншій частині залишає за позивачем.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового за подання заяв про видачу судових наказів про стягнення заборгованості за Договором поставки № 646дп від 22.05.2020 та за Договором поставки № 802дп від 19.06.2020 у розмірі 454,00 грн.

Суд звертає увагу позивача на те, що приписами ч. 2 статті 151 ГПК України встановлено, що у разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Враховуючи, що судові накази про стягнення заборгованості за Договорами № 646дп від 22.05.2020, № 802дп від 19.06.2020 скасовані ухвалами суду від 07.06.2021 по справам № 922/1765/21, 922/1764/21, позивач при зверненні до суду з даним позовом мав сплатити 1816, 00 грн.

Водночас, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 4540, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 3052 від 30.06.2021 та № 3053 від 30.06.2021.

У відповідності до п. 1 ч. 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Приймаючи до уваги наведене, зайве сплачена сума судового збору у розмірі 2724, 00 грн. може бути повернута позивачу за його письмовим клопотанням (заявою).

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4000, 00 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача, останній звернувся до адвоката Д`яконової К.І., з метою надання йому юридичних послуг з приводу захисту інтересів в суді, про що було укладено відповідний договір про надання правової допомоги № 25/21 від 23.04.2021 (а.с. 55-59).

Відповідно до п. 1.1 Договору сторони погодили, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором щодо досудового та судового супроводження питань про стягнення з ДП «Завод імені В.О. Малишева» заборгованості за договором поставки № 802дп від 19.06.2020 та договором поставки № 646дп від 22.05.2020.

Позивачем на підтвердження фактичного здійснення витрат на професійну допомогу надано до суду:

- копію Договору про надання правової допомоги № 25/21 від 23.04.2021;

- копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги № 1046011 від 03.04.2021;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № ЗП 001283 від 30.05.2017;

- звіт про надані послуги за договором про надання правової допомоги № 25/21 від 23.04.2021;

- акт прийому передачі виконаних робіт від 08.07.2021;

- платіжне доручення № 2995 від 27.04.2021 на суму 2000, 00 грн., призначення платежу «оплата правничої допомоги за дог. № 25/21 від 23.04.2021.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У п. 269 Рішення у цієї справи суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тобто витрати на послуги адвоката мають бути фактично понесеними та підтвердженими належними фінансовими документами.

Колегія суддів Касаційного господарського суду Верховного суду у своїй постанові від 05.02.2019 у справі № 906/194/18 та постанові від 14.11.2018 у справі № 910/8682/18 зауважила, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Позивачем надано до суду докази фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000, 00 грн., зокрема, платіжне доручення № 2995 від 27.04.2021 на суму 2000, 00 грн. Доказів понесення витрат ще у розмірі 2000, 00 грн., до суду не надано.

В Звіті від 08.07.2021 про надані послуги за Договором про надання правової допомоги № 25/21 від 23.04.2021 та Акті прийму передачі виконаних робіт від 08.07.2021 адвокат включає в розрахунок витрат:

- складання заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за Договором поставки № 802 від 19.06.2020 у розмірі 1000, 00 грн.;

- складання заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за Договором поставки № 646 від 22.05.2020 у розмірі 1000, 00 грн.;

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Вказані витрати не можна вважати неминучими в розумінні приписів ГПК України, оскільки позивач не був позбавлений можливості одразу звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 2000, 00 грн. є обґрунтованими, в іншій частині у розмірі 2000, 00 грн. суд відмовляє.

Керуючись статтями 7, 8 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-241 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Промстройтех» - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промстройтех» заборгованість за Договором поставки № 646дп від 22.05.2020 у розмірі 22065, 60 грн., 3 % річних у розмірі 666, 52 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1632, 86 грн.; заборгованість за Договором поставки № 802дп від 19.06.2020 у розмірі 10664, 40 грн., пеню у розмірі 323, 59 грн., 3 % річних у розмірі 298, 53 грн. та інфляційні втрати у розмірі 789, 16 грн.; та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1799, 55 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2000, 00 грн.

В іншій частині відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Промстройтех» (87515, м. Маріуполь, вул. Торгова, 80, ).

Відповідач: Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Головуючий суддя Суддя Суддя В.О. Усатий П.В. Хотенець В.О. Яризько