ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021 року Справа № 904/6862/20

м.Дніпро

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді - Верхогляд Т.А. - доповідача,

суддів: Вечірка І.О., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2021 року (повний текст складено 31.03.2021 року) у справі № 904/6862/20 (суддя Рудь І.А.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення плати за користування вагонами в сумі 36 051 грн. 49 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2021 року у справі №904/6862/20 у задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення з відповідача плати за користування вагонами в сумі 36 051 грн. 49 коп. відмовлено повністю.

Справа розглядалась у спрощеному провадженні, без виклику сторін.

Рішення обґрунтовано пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Не погодившись з рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що:

- заява відповідача про застосування строку позовної давності позивачем не була отримана;

- строк звернення позивача до суду з даним позовом припав на період дії карантину, тому враховуючи продовження законом процесуальних строків позивач просив поновити йому пропущений строк;

- суд першої інстанції не з"ясував, не дослідив і не встановив фактичних обставин, за яких позивач своєчасно не реалізував своє право на звернення до суду з даним клопотанням і не надав йому належної оцінки;

- клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності та поновлення строків позовної давності в розумінні ст.174 ГПК України не відноситься до заяв по суті; поновлення або відмова в поновленні судом процесуального строку є окремою процесуальною дією суду, за наслідками вчинення якої суд постановляє ухвалу.

З огляду на наведене скаржник вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права і дійшов передчасного висновку про залишення без розгляду клопотання позивача про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності та поновлення строків позовної давності на пред"явлення позову.

Апелянт просить визнати поважними причини пропуску позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача 36051грн. 49 коп. плати за користування вагонами, поновити цей строк, скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2021 року у справі №904/6862/20 та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.05.2021 року судом апеляційної інстанції ухвалено розглянути апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Згідно з ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з доводів скаржника він не погоджується з діями та доводами суду про залишення без розгляду його клопотання про визнання поважними причин пропуску ним строку позовної давності для звернення до суду з позовом, і як наслідок, не погоджується з рішенням суду про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2020 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просило стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" плату за користування вагонами у розмірі 36 051 грн. 49 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним забиранням відповідачем вагонів на свою під`їзну колію.

Відповідно до ухвали від 22.12.2020 року суд прийняв позовну заяву до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст.252 ГПК України передбачені особливості розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження.

Зокрема, згідно ч.1 ст.252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За змістом ухвали від 22.12.2020 року судом першої інстанції був встановлений строк позивачу для надання відповіді на відзив протягом 10 днів з дати одержання. Крім того, судом роз`яснено учасникам справи, що відповідно до ст. 252 ГПК України строк подання заяв по суті справи обмежений. Процесуальні дії можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Апелянт одним із доводів апеляційної скарги зазначає те, що в розумінні ст.174 ГПК України клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності та поновлення строків позовної давності не відноситься до заяв по суті справи, отже, висновок суду про пропуск позивачем встановлених ухвалою від 22.12.2020 року процесуальних строків неправомірний.

Щодо цього слід зазначити, що види і зміст заяв по суті справи унормовано ст.161 ГПК України. Згідно частини другої вказаної норми заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Статтею 251 ГПК України передбачені особливості подання заяв по суті справи у спрощеного позовному провадженні.

Зокрема, згідно з ч.ч.1, 2 цієї статті відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

05.01.2021 року на електронну адресу суду надійшла заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Відповідач зазначав, що позивачем у розрахунку суми позову вказано, що плата за користування вагонами нарахо вана згідно відомостей форми ГУ-46 №№ 09049079, 11049085, 11049086. 13049087, 16049096, 21049106, 21049108, 22049112, 22049111, 23049113, 24049114, 24049115, 25049Н6, 25049118, 27049119, 01059121, 02059122, 02059123, 03059124, 06059125, 07059130, 090549135, 12059138. Відповідач частково погодився з нарахованими сумами та сплатив їх в добровільному порядку. Проаналізувавши дані відомості ф. ГУ-46, відповідач дійшов висновку, що право позивача на звер нення до суду виникло з часу підписання відповідачем вказаних відомостей з застереженням. Остання відомість плати за користування вагонами з тих, що зазначені в позовній заяві, датована 12.05.2020 року. Тобто строк позовної давності для звернення до суду закінчується 13.11.2020 року. Оскільки по зивач звернувся з даним позовом лише 11.12.2020 року, відповідач вважає, що строк позовної давності було пропущено.

Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Колегія суддів зауважує, що за змістом вказаної заяви відповідача вона є відзивом на подану позовну заяву. І в даному випадку саме зміст заяви, а не її назву слід враховувати суду апеляційної інстанції при оцінці доводів скаржника про порушення судом першої інстанції положень ст.174 ГПК України, а відтак, і невірного застосування судом приписів ст. ст. 118, 119 ГПК України.

До заяви надані докази її направлення 05.01.2021 року на електронну адресу регіональної філії Придніпровська залізниця .

Суд першої інстанції встановив і матеріалами справи підтверджується, що позивач не скористався своїм правом на надання заперечень на заяву відповідача у встановлений судом строк.

Слід звернути увагу, що ухвалою від 22.12.2020 року суд першої інстанції зазначив, що процесуальні дії можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

29.03.2021 року позивачем до суду подано клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності та поновлення такого строку для пред`явлення даного позову.

Статтею 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд першої інстанції встановив, а скаржник не спростував доводи суду про те, що позивачем заява про поновлення пропущеного процесуального строку для подання вищевказаного клопотання від 24.03.2021 року до суду не подавалася.

Апелянт не враховує і той факт, що клопотання подано ним суду навіть поза межами тридцятиденного строку, визначеного ухвалою від 22.12.2020 року, останнім днем якого є 21.01.2021 року, в той час як клопотання подано ним 29.03.2021 року.

За вказаних обставин клопотання позивача від 24.03.2021 року про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності та поновлення такого строку для пред`явлення даного позову обґрунтовано та вірно залишено судом першої інстанції без розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що апелянт хибно трактує в своїй апеляційній скарзі положення ст.119 ГПК України, зазначаючи, що суд мав вирішити питання щодо поданої ним заяви про поновлення пропущеного ним строку позовної давності шляхом постановлення ухвали.

У даній справі саме пропуск позивачем встановленого судом в ухвалі від 22.12.2020 року процесуального строку на подачу будь-яких заяв чи клопотань став підставою для залишення без розгляду заяви позивача від 29.03.2021 року - клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності та поновлення такого строку для пред`явлення позову.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом ч. 1 ст. 261 названого Кодексу позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Положеннями ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а до окремих вимог встановлено в ст. 258 ЦК України позовну давність в один рік.

Частиною 3 ст. 925 ЦК України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до ч. 5 ст. 315 ГК України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

За нормами ст. 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Вказане положення пов`язує шестимісячний термін для пред`явлення перевізником позову саме з моментом настання події, що є підставою для подання позову.

Визначаючи початок перебігу позовної давності, господарським судом врахована правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18.09.2019 року у справі № 911/341/18, відповідно до якої моментом, з якого розпочинається перебіг позовної давності є день настання події, що стала підставою для подання позову, а саме: день закінчення затримки вагонів (день складання відповідного акта загальної форми про закінчення затримки вагонів), а не день складання кожного окремого акта загальної форми на різні операції, здійснені в межах єдиного періоду часу, протягом якого мала місце затримка вагонів.

Актами загальної форми, які наявні в матеріалах справи (т.1, а.с. 130-136) зафіксовані дні закінчення затримки вагонів з 05.04.2020 року по 01.05.2020 року.

Пам`ятки про збирання вагонів форми ГУ-45, на підставі яких позивачем нарахована плата за користування вагонами під час виконання відповідачем вантажних операцій, датовані з 08.04.2020 року по 11.05.2020 року.

Відтак, у спірних правовідносинах строк позовної давності починає свій перебіг з 06.04.2020 року по 12.05.2020 року і закінчується відповідно з 06.10.2020 року по 12.11.2020 року.

В межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зауважує, що позивач не спростовує твердження суду про пропуск АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" строку позовної давності.

Тому колегія суддів не надає оцінку доводам оскаржуваного рішення суду по суті позовних вимог, а лише зауважує на правильність висновку суду про те, що відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, оскільки позивач звернувся до господарського суду після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем до прийняття рішення, господарський суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Судові витрати за її розгляд покладаються на апелянта відповідно до ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.269, 275, 276, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2021 року у справі № 904/6862/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А.Верхогляд

Суддя І.О.Вечірко

Суддя Ю.Б.Парусніков