ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2021 р. Справа №914/2559/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді О.В. Зварич

суддів Т.Б. Бонк

В.М. Гриців,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів» б/н від 07.07.2021 року (вх. № 01-05/2375/21 від 15.07.2021 року)

на ухвалу господарського суду Львівської області від 23.06.2021 року в частині стягнення штрафу в порядку процесуального примусу (суддя В.П. Трускавецький; повний текст ухвали складено 29.06.2021 року)

у справі № 914/2559/19

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів» (надалі ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів»)

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» (надалі ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром»)

до відповідача-2: Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1: Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1: Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області

про скасування державної реєстрації права власності щодо об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер 101; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 35446815 від 30.05.2017; зобов`язання відповідача-1 відшкодувати позивачу в натурі шкоду, спричинену руйнуванням будівлі навісу шляхом демонтажу нежитлової будівлі площею 983,8 кв.м 2018 року побудови та відновлення будівлі навісу відповідно до технічного паспорта на навіс; зобов`язання відповідача-1 повернути будівлю експериментального цеху,

за участю:

від позивача: Сеньків А.І. адвокат (ордер серія ВС №1090356 від 04.08.2021 року);

від відповідача-1: Анохін Ю.І. адвокат (ордер серія ВС №1096253 від 12.09.2021 року);

Шевців Б.М. керівник;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

09.12.2019 року ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» та Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради про скасування запису про право власності № 20675290 від 24.05.2017 року; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 35446815 від 30.05.2017 року; зобов`язання відповідача-1 відшкодувати в натурі шкоду спричинену руйнуванням будівлі навісу шляхом демонтажу нежитлової будівлі площею 983,8 кв.м. побудови та відновлення будівлі навісу відповідно до технічного паспорта на навіс; зобов`язання відповідача-1 повернути будівлю експериментального цеху.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 16.12.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» та відкрито провадження у справі № 914/2559/19.

З підстав, зазначених в ухвалі господарського суду Львівської області від 19.10.2020 року частково задоволено клопотання ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» про призначення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів. Призначено у справі № 914/2559/19 судову експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експерта поставлено 12 питань. Провадження у справі зупинено.

15 грудня 2020 року до господарського суду Львівської області надійшло від Львівського НДІСЕ клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи у справі № 914/2559/19. У заявленому клопотанні судовий експерт Скіряк Б.І. просив додатково надати: вільні зразки відтисків круглої печатки ВАТ Львівський завод фрезерних верстатів та ТзДВ Львівський завод фрезерних верстатів по 5 10 відтисків.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 16.12.2020 року зобов`язано сторін у справі надати витребувані експертом додаткові матеріали.

До клопотання (вх. № 37036/20 від 29.12.2020 року) позивач додав документи з відтисками печатки ТзДВ Львівський завод фрезерних верстатів. Документів з відтисками печатки ВАТ "Львівський завод фрезерних верстатів" не надано, як і не надано письмових пояснень про відсутність таких.

Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз повернув матеріали справи №914/2559/19 до господарського суду Львівської області разом із висновком експерта №7309/7464 від 19.03.2021 року, в якому надано відповіді на поставлені судом питання.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 23.06.2021 року у справі №914/2559/19, зокрема, частково задоволено клопотання ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» про призначення повторної експертизи. Призначено повторну судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експерта поставлено ті ж питання, які були поставлені в ухвалі суду від 19.10.2020 року. Провадження у справі зупинено.

Підставою призначення повторної судової експертизи слугував сумнів у обгрунтованості висновку експерта на поставлені питання щодо належності підпису Грибальського В.І. саме йому за відсутності вільних зразків підпису останнього чи наближених за часом здійснення, а також належності відтиску круглої печатки ВАТ Львівський завод фрезерних верстатів зазначеному товариству.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою господарського суду Львівської області від 23.06.2021 року у справі №914/2559/19 (суддя В.П. Трускавецький) застосовано до ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» захід процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 10 (десяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Стягнуто з ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 22700,00 грн. (пункт 13 ухвали).

При прийнятті ухвали суд виходив з того, що на виконання клопотання судових експертів про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи, ухвалами від 16.12.2020 року та повторно від 23.12.2020 року суд витребовував у сторін, зокрема, в позивача як правонаступника вільні зразки відтисків круглої печатки ВАТ Львівський завод фрезерних верстатів (5- 10 відтисків). Такі суду подані не були, як і не було письмово повідомлено про неможливість їх подання. Наведене підтверджує неналежне виконання позивачем своїх процесуальних обов`язків, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про стягнення в дохід державного бюджету з позивача штрафу в сумі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 22700,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» подало апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважає вказану ухвалу прийнятою з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає про суперечність позицій суду в різні часові періоди. Зауважує, що, отримавши від Товариства клопотання про надання документів, витребуваних судом на виконання вимог експерта щодо надання додаткових матеріалів необхідних для проведення судової експертизи, суд не встановив неналежного виконання позивачем своїх процесуальних обов`язків та не вбачав необхідності застосовувати до позивача будь-які заходи процесуального примусу. В подальшому, в ухвалі від 23.06.2021 року, зі спливом більше як півроку, суд покликається на неналежне виконання позивачем процесуальних обов`язків, а саме, неподання додаткових документів, витребуваних на виконання вимог експерта, знаходить підстави для застосування до позивача заходу процесуального примусу у вигляді штрафу в сумі десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (22700 грн.). Вказує, що суд застосував максимальний розмір штрафу, передбачений законом. При цьому, жодного обгрунтування щодо визначення розміру штрафу суд не навів. Просить скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 23.06.2021 року у справі №914/2559/19 в частині застосування до ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» заходу процесуального примусу у вигляді штрафу в сумі 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідачі та треті особи не надавали письмових відзивів на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Представники відповідача-1 просили залишити без змін оскаржену ухвалу місцевого господарського суду, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 та треті особи не делегували своїх представників в судове засідання. Про причини неявки не повідомили.

З`ясовуючи обставини про ознайомлення названих учасників справи з датою, часом та місцем розгляду справи суд встановив, що ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 про призначення справи № 914/2559/19 до розгляду у судовому засіданні на 13.09.2021 року о 10 год. 40 хв. надіслано відповідачу-2 та третім особам на її офіційні електронні адреси.

Оскільки явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, суд прийшов до висновку, що в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності уповноважених представників відповідача-2 та третіх осіб.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Під зловживанням процесуальними правами, слід розуміти особливу форму господарського процесуального правопорушення, тобто умисні, недобросовісні дії учасників господарського процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав учасників судового процесу та їх представників, та перешкоджанням діяльності суду по справедливому та своєчасному розгляду і вирішенню господарської справи.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч.4 ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

В пунктах 1, 3 частини 1 статті 135 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.

У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд, з урахуванням конкретних обставин, стягує в дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від п`яти до п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст.135 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Вищевказану позицію висловив Верховний Суд у постановах від 12.08.2019 року у справі №905/945/18, від 16.10.2019 у справі № 906/936/18.

Як видно з матеріалів оскарження ухвали господарського суду Львівської області від 23.06.2021 року, заявником клопотань про призначення першої та повторної судових експертиз у справі №914/2559/19 є позивач ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів».

Ухвалами від 16.12.2020 року та 23.12.2020 року за клопотанням експерта суд витребовував у сторін вільні зразки відтисків круглої печатки ВАТ «Львівський завод фрезерних верстатів» (5 10 відтисків) (а.с.49, 55-57 матеріалів оскарження), які позивач, будучи правонаступником ВАТ «Львівський завод фрезерних верстатів», не надав та не повідомив суд про неможливість їх подання.

Наведене підтверджує неналежне виконання позивачем своїх процесуальних обов`язків, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом або неподання таких доказів без поважних причин.

Висновок суду першої інстанції про наявність обґрунтованих підстав для вжиття щодо позивача заходу процесуального примусу в порядку статті 135 ГПК України базується не тільки на формальних ознаках, а є наслідком системного аналізу та дослідження всіх встановлених судом обставин у сукупності, які свідчать про неналежне виконання позивачем своїх процесуальних обов`язків.

Заперечуючи висновки суду першої інстанції про неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, позивач не спростував факту неподання ним документів, витребуваних ухвалою суду від 16.12.2020 року та повторно ухвалою від 23.12.2020 року.

Як зазначалось вище, відповідно до частини 4 статті 43 ГПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Наведеною правовою нормою передбачено право суду на будь-якій стадії судового процесу визнати дії скаржника як зловживання процесуальними правами.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Отже, оцінивши обставини справи в їх сукупності, проаналізувавши поведінку позивача, спосіб та характер вчинення відповідних процесуальних дій, суд першої інстанції обґрунтовано реалізував встановлений частиною 4 статті 43 ГПК України обов`язок та вжив щодо позивача передбачений статтею 135 цього Кодексу захід процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу. Порушення норм процесуального права при вчиненні такої дії судом апеляційної інстанції не виявлено.

Апеляційний суд вважає безпідставними аргументи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції застосував до нього максимальний розмір штрафу, передбачений законом.

Застосування до учасника справи максимального розміру штрафу в межах, визначених пунктом 1 частини 1 статті 135 ГПК України, є правом суду, яке було реалізоване ним з урахуванням конкретних обставин даної справи.

Вказаний захід процесуального примусу сприяє уникненню зловживання процесуальними правами відповідним учасником справи у майбутньому.

Необхідно також зауважити, що положеннями ч.2 ст. 135 ГПК України передбачено право суду стягнути штраф у сумі від п`яти до п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд, з урахуванням конкретних обставин, стягує в дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від п`яти до п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують висновків, покладених в основу оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду.

Ухвала господарського суду господарського Львівської області від 23.06.2021 року у справі № 914/2559/19 в частині застосування до Товариства з додатковою відповідальністю Львівський завод фрезерних верстатів заходу процесуального примусу у вигляді штрафу прийнята у відповідності до норм процесуального права, яку необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що в цьому випадку місцевий господарський суд продовжить розгляд даної справи, розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись, ст. ст. 86, 131, 132, 135, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів» б/н від 07.07.2021 року (вх. № 01-05/2375/21 від 15.07.2021 року) залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Львівської області від 23.06.2021 року у справі № 914/2559/19 в частині застосування до Товариства з додатковою відповідальністю Львівський завод фрезерних верстатів заходу процесуального примусу у вигляді штрафу без змін.

Матеріали оскарження ухвали повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Т.Б. Бонк

Суддя В.М. Гриців