РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.09.2021Справа № 910/8170/20

За позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЛ"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Форінт"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство "ВТБ Банк"

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЛ-Автосервіс"

Акціонерне товариство "ПроКредитБанк"

про визнання недійсним запису про право власності № 12731979 від 24.12.2015, поновлення інформації в реєстрі про право власності

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт"

до Головного територіального управління юстиції у м. Києві

Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України

Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Азігам Інвест"

Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ-Автосервіс"

Акціонерного товариства "Прокредитбанк"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЛ"

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна

третя особа, яка не заявляє самостійним вимог на предмет спору на стороні відповідача 3 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання незаконними рішень державного реєстратора та скасування записів, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна

В межах справи № 910/30921/15

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ" ()

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Від ГУ ДПС у м. Києві Соловей А.В. - представник

Від ПАТ "ВТБ Банк" Самойленко С.В. - представник

Від ТОВ "АТЛ" Федоренко Д.В. - ліквідатор

Від ТОВ "Фінансова компанія "Форінт" Ковалевський Р.В. - представник, Філатова Н.А. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/30921/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ" про банкрутство на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду м. Києва від 28.12.2015.

11.06.2020 Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним запису про право власності, згідно якого зареєстровано право власності за Акціонерним товариством "ВТБ Банк", а також зобов`язання відповідача поновити в реєстрі прав на нерухоме майно відомостей про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ" на майно, а саме: нежиле приміщення №855 (в літ. А) - магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: м. Київ вул. Братиславська, буд. 52, загальною площею 447,90 кв.м.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.06.2020 прийнято позовну заяву № 910/8170/20 Головного управління Державної податкової служби у м. Києві до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним запису про право власності № 12731979 від 24.12.2015, поновлення інформації в реєстрі про право власності до розгляду в межах справи № 910/30921/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ", крім того залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЛ" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, залучено Акціонерне товариство "ВТБ Банк" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та підготовче засідання призначено на 05.08.2020.

04.08.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання відповідача про поновлення строків для подання відзиву на позовну заяву.

05.08.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли письмові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ".

05.08.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог.

05.08.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Акціонерного товариства "ВТБ Банк" про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.08.2020 розгляд справи відкладено на 23.09.2020.

10.08.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло пояснення Акціонерного товариства "ВТБ Банк" щодо позовної заяви Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.09.2020 розгляд справи відкладено на 11.11.2020.

11.11.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору.

У судовому засіданні 11.11.2020 оголошено перерву до 25.11.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.11.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, підготовче засідання відкладено на 16.12.2020.

Судове засідання 16.12.2020 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Чеберяка П.П. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.02.2021 розгляд справи призначено на 10.02.2021.

У судовому засіданні 10.02.2021 було оголошено перерву до 22.02.2021.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.02.2021 об`єднано в одне провадження справу № 910/30921/15 (910/19956/20) за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Азігам Інвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ-Автосервіс", Акціонерного товариства "Прокредитбанк", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЛ", треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна про визнання незаконними рішень державного реєстратора та скасування записів, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та справу № 910/8170/20 в межах справи № 910/30921/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ". Присвоєно об`єднаній справі № 910/8170/20.

У справі № 910/30921/15 (910/19956/20) за позовом ТОВ «ФК «Форінт», яка в подальшому була об`єднана, протокольною ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.02.2021 прийнято до розгляду заяву позивача ТОВ «ФК «Форінт» про зміну предмету позову, в якій позивач просить скасувати державну реєстрації права власності на нерухомість, визнати недійсними правочини, поновити (визнати) право власності за ТОВ «АТЛ» та скасувати державну реєстрацію іпотеки. 15.02.2021 ухвалою Господарського суду міста Києва залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.02.2021 розгляд справи відкладено на 22.03.2021.

09.03.2021 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив Міністерства юстиції на позовну заяву.

22.03.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Акціонерного товариства "ВТБ Банк" про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.03.2021 розгляд справи відкладено на 07.04.2021.

06.04.2021 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ" арбітражного керуючого Федоренка Д.В. по суті заявлених позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.04.2021 відмовлено в задоволенні клопотання Акціонерного товариства "ВТБ Банк" про зупинення провадження у справі.

Крім того, ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/8170/20 за позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним запису про право власності № 12731979 від 24.12.2015, поновлення інформації в реєстрі про право власності; за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Азігам Інвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ-Автосервіс", Акціонерного товариства "Прокредитбанк" про визнання незаконними рішень державного реєстратора та скасування записів, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна в межах справи № 910/30921/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ" до судового розгляду по суті на 31.05.2021.

31.05.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про застосування строків позовної давності.

Судове засідання 31.05.2021 не відбулось у зв`язку з направленням матеріалів справи до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Матеріали справи № 910/8170/20 повернулись до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.07.2021 розгляд справи призначено на 25.08.2021.

У судовому засіданні 25.08.2021 оголошено перерву до 15.09.2021.

08.09.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла заява відповідача 5 про застосування строків позовної давності.

15.09.2021 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" щодо заяв про застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні 15.09.2021 оголошено перерву до 16.09.2021.

У судовому засіданні 16.09.2021 представник позивача Головного управління Державної податкової служби у м. Києві в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник ПАТ «ВТБ Банк» в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ" арбітражний керуючий Федоренко Д.В. не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2010 між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «АТЛ» укладено Кредитний договір №4, до якого в подальшому сторонами неодноразово вносились зміни та доповнення, що є невід`ємними частинами кредитного договору, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі та на умовах погоджених сторонами в кредитному договорі, а позичальник зобов`язався повернути банку кредитні кошти в строки та порядку визначеному сторонами кредитним договором.

10.06.2010 між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «АТЛ», в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №4 від 01.06.2020, було укладено Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. за реєстровим №2729.

Згідно п.2 Іпотечного договору від 01.06.2010 за реєстровим №2729, предметом іпотеки виступало наступне нерухоме майно:

1) нежиле приміщення №855 (в літ. А) - магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Братиславська, буд. 52, загальною площею 447,90 кв.м., номер запису про право власності: 1652715, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00;

2) нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Головатого Отамана, буд. 22, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Головатого Отамана, буд. 22, загальною площею 732,8 кв.м., номер запису про право власності: 1263428, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1;

3) нежилі приміщення (в літ.А), що знаходяться за адресою: м.Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 10, а саме: нежилі приміщення з №1 по №25 (групи приміщень №1) другого поверху, з №1 по №4 (групи приміщень №1) надбудови загальною площею 1194,50 кв.м., номер запису про право власності: 1651141, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00;

4) нежиле приміщення, магазину сервісного центру з технічним обслуговування автомобілів, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Кам`янець - Подільський, пр. Грушевського М. (проспект ім.Леніна, вулиця Хмельницьке шосе), буд. 31/3, загальною площею 844,3 кв.м., номер запису про право власності: 1165452, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4;

5) нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: м.Харків. вул. Матюшенка, буд. 3-б, загальною площею 857,7 кв.м., номер запису про право власності: 1267056, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.

04.09.2015 ПАТ«ВТБ Банк» звернулося до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дуднік О.С. з заявою про вчинення реєстраційних дій, а саме, щодо реєстрації за ПАТ «ВТБ Банк» права власності на предмет іпотеки - нежилі приміщення (в літ. А), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 10, а саме: нежилі приміщення з №1 по №25 (групи приміщень №1) другого поверху, з №1 по №4 (групи приміщень №1) надбудови загальною площею 1194,50 кв.м., номер запису про право власності: 1651141, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок заставного майна, що міститься в Іпотечному договорі.

10.09.2015 державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Хафусовою В.В. прийнято рішення за індексним номером:24320003 від 10.09.2015 15:31:27 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зареєстровано за ПАТ «ВТБ Банк» право власності на предмет іпотеки - нежилі приміщення (в літ. А), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 10, а саме: нежилі приміщення з №1 по №25 (групи приміщень №1) другого поверху, з №1 по №4 (групи приміщень №1) надбудови загальною площею 1194,50 кв.м., номер запису про право власності 11123844 від 04.09.2015 16:04:41, що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРПНМ №234739004 від 30.11.2020.

Отже, іпотекодержатель (ПАТ «ВТБ Банк») скористався своїм правом на позасудове врегулювання заборгованості шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містилося в договорі іпотеки.

Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» (у редакція яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

16.11.2016 рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/6703/16-ц, яке залишено без змін постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «АТЛ», визнано припиненими правовідносини по Кредитному договору N4 від 01.06.2010 укладеного між ТОВ «АТЛ» та ПАТ «ВТБ Банк».

Рішенням суду від 16.11.2016, яке залишено в сили постановою суду касаційної інстанції від 13.02.2019, встановлені наступні обставини: «У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у ТОВ «АТЛ» перед ПАТ «ВТБ БАНК» виникла заборгованість, загальний розмір якої склав 270 063 364,82 грн.

Враховуючи наявність непогашеної кредитної заборгованості ПАТ «ВТБ Банк» в позасудовому порядку прийняло рішення задовольнити свої грошові вимоги до ТОВ «АТЛ» за рахунок предмета іпотеки, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 10, загальною площею 1 194,5 кв. м, та здійснило за собою реєстрацію права власності на зазначений об`єкт іпотеки.

Вартість указаного предмета іпотеки відповідно до висновку звіту про експертну оцінку ринкової вартості нежитлової нерухомості від 02.09.2015 становила 11 117 244 грн.

Таким чином, за змістом статей 1, 33, 36 Закону України «Про іпотеку» використання позасудового врегулювання способу звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умови іпотечного договору, яка містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, незалежно від наявності інших предметів іпотеки по іншим іпотечним договорам, призводить до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Іпотекодержатель сам обрав такий спосіб захисту, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, на підставі застереження про задоволення його вимог як іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, і зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 10.

Такі правові висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 у справі № 756/31271/15-ц.

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили (13.02.2019), встановлено факт (обставина), що завершення позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось після завершення реєстрації права власності на предмет іпотеки розташованого за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 10.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналогічні положення містяться у ч. 2, 3, 4 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Ревізія судового рішення є недопустимим, окрім установленого порядку їх оскарження/перегляду.

Ч. 4 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.

Виходячи зі змісту ст. 1, 33, 36 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки призводить до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням. При цьому, використання позасудового врегулювання способу звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умови іпотечного договору, яка містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, незалежно від наявності інших предметів іпотеки по іншим іпотечним договорам, призводить в силу ст. 1, 33, 36 ЗУ «Про іпотеку» до задоволення вимог іпотекодержателя по основному зобов`язанню.

Частина 4 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» обмежує права іпотекодержателя, після завершення позасудового врегулювання, на продовження стягнення заборгованості по кредитному договору, договору іпотеки так інших забезпечувальних зобов`язаннях, як в судовому порядку так і позасудовому порядку, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі шляхом наступного набуття Банком права власності на інші предмети іпотеки на підставі окремих іпотечних договорів, укладених в забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору, по якому вже відбулося задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом набуття права власності в позасудовому порядку на предмет іпотеки.

Тобто, вказаними положеннями (ч. 4 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку») передбачено спеціальні підстави припинення зобов`язань щодо виконання основного (кредитного) зобов`язання, яке було забезпечено іпотечним договором.

Ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 12 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла станом на день виникнення спірних правовідносин) датою і часом державної реєстрації прав та їх обтяжень вважається дата і час реєстрації відповідної заяви.

Право власності на предмет іпотеки було набуто банком 04.09.2015, тому позасудове врегулювання було завершено з моменту державної реєстрації права власності на предмет іпотеки (по вул. Якуба Коласа в м. Києві), а саме, 04.09.2015 і всі подальші вимоги банку до ТОВ «АТЛ» є недійсними, а договір іпотеки припиненим.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у АТ «ВТБ Банк» були відсутні правові підстави, згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», задовільнити свої вимоги за рахунок іншого майна за припиненим договором іпотеки.

Судом встановлено, що 14.09.2015, після завершення позасудового врегулювання заборгованості з ТОВ «АТЛ», ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Клочко Т.П. з заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежиле приміщення №855 (в літ. А) - магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Братиславська, буд. 52, загальною площею 447,90 кв.м., номер запису про право власності: 1652715, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00. Підставою для реєстрації права власності за ПАТ «ВТБ Банк», вказаний Іпотечний договір 01.06.2010 за реєстровим №2729.

15.10.2015 державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Радченко А.Л. прийнято рішення за індексним номером: 25295951 від 15.10.2015 15:06:04 про державну реєстрацію права власності на Предмет іпотеки розташований в м. Києві по вул. Братиславській, 52 за ПАТ «ВТБ Банк», номер запису про право власності №12731979 від 14.09.2015 15:44:10, що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРПНМ №233785359 від 24.11.2020.

До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про перехід права власності до ПАТ «ВТБ Банк» внесено державним реєстратором 24.12.2015 15:17:01.

Таким чином, суд приходить до висновку, що АТ «ВТБ «Банк» було зареєстровано право власності на нерухоме майно на підставі припиненого Іпотечного договору.

Тому, всі дії вчиненні АТ «ВТБ Банк» з вказаним майном є незаконними, зокрема державна реєстрація права власності на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Так, 19.01.2018 року між АТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Космо Плюс» (код за , яке в подальшому було перейменовано на ТОВ «Азігам Інвест») укладено Договір купівлі - продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим №90, за умовами якого ПАТ «ВТБ Банк» відчужив, а Відповідач-4 придбав нерухоме майно: нежитлове приміщення загальною площею 447,9 кв.м. за адресою: м.Київ, вул. Братиславська, 52, прим. 855, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

25.09.2019 між ТОВ «Космо Плюс» (нова назва ТОВ «Азігам Інвест») та ТОВ «АТЛ-Автосервіс» (код за ЄДРПОУ - 39696432) укладено Договір купівлі - продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. за реєстровим №391 за умовами якого, ТОВ «АТЛ-Автосервіс» придбав нерухоме майно: нежитлове приміщення загальною площею 447,9 кв.м. за адресою: м.Київ, вул. Братиславська, 52, прим. 855, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Згідно з інформаційною довідкою з ДРРПНМ №233785359 від 24.11.2020, права власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за ТОВ «АТЛ-Автосервіс»

Враховуючи припинення зобов`язань за договором іпотеки заставодержатель втратив право іпотекодержателя у зобов`язанні та права на звернення стягнення на предмет застави.

На підставі викладеного суд приходить до переконання, що набуття АТ «ВТБ Банк» права власності на майно ТОВ «АТЛ» відбулось в порушення вимог закону без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Враховуючи становлений судом факт незаконності набуття АТ «ВТБ Банк» права власності на майно ТОВ «АТЛ» АТ «ВТБ Банк» не набуло правомочностей власника такого майна, зокрема, права його продажу.

Таким чином, Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 19.01.2018 між АТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Космо Плюс» (нова назва ТОВ «Азігам Інвест»), не може бути правовою підставою набуття ТОВ «Космо Плюс» (нова назва ТОВ «Азігам Інвест») права власності на спірне нерухоме майно.

Аналогічна ситуація щодо подальшого відчуження вказаного нерухомого майна ТОВ «Космо Плюс» (нова назва ТОВ «Азігам Інвест»). Останній не набув правомочності власника нерухомого майна, а відтак, не мав права здійснювати розпорядження цим майном, зокрема, не мав права відчужувати майно на користь ТОВ «АТЛ-Автосервіс».

Відтак, Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 25.09.2019 між ТОВ «Космо Плюс» (нова назва ТОВ «Азігам Інвест») та ТОВ «АТЛ-Автосервіс», не може бути правовою підставою набуття ТОВ «АТЛ-Автосервіс» права власності на спірне нерухоме майно.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про невідповідність договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 19.01.2018 та від 25.09.2019, статті 658 ЦК України, що є підставою визнання їх недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно приписів ст. ст. 316-321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Ч. 1- 5 ст. 203 ЦК України встановлюють загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За положеннями статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду №405/1820/17 від 24.07.2019).

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Разом з цим, судом встановлено, що 01.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. зареєстровано обтяження на вказане нерухоме майно іпотекою, про що в ДРРПНМ зроблено запис про іпотеку: 26425432 від 01.06.2018 16:05:49 на підставі Договору іпотеки №395037-ІД2 виданого приватним нотаріусом КМНО Кияшко А.В. за реєстровим №211 від 01.06.2018.

В подальшому 09.10.2019 15:45:05 зареєстровано зміни до запису про іпотеку та замінено іпотекодавця з ТОВ «Космо Плюс» (нова назва ТОВ «Азігам Інвест») на ТОВ «АТЛ-Автосервіс».

01.06.2018 16:18:02 приватним нотаріусом КМНО Кияшко А.В. зареєстровано обтяження Предмету іпотеки забороною на нерухоме майно за №26425694 на підставі зазначеного вище Іпотечного договору.

Згідно інформаційної довідки з ДРРПНМ №233785359 від 24.11.2020 іпотекодержателем спірного нерухомого майна є АТ «Прокредит Банк» ().

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Оскільки вказані договори купівлі -продажу є недійсними з моменту укладення, то і договір іпотеки укладений таким власником є недійсним з моменту його укладення.

Отже, суд приходить до висновку, що визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна тягне за собою визнання недійсним і всіх похідних договорів укладених неналежним власником, який не мав права розпоряджатися спірним нерухомим майном.

Положення ст.15, 16 ЦК України, а також ст. 4, 5, ГПК України надають кожній особі право на захист цивільного права, цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Оскаржувати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У справі Європейський суд з прав людини "Белеш та інші проти Чеської Республіки" вказав, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Вказана позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц.

Суд приходить до висновку, що вимоги позивача ТОВ «ФК «Форінт» до останнього власника про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно шляхом припинення права власності (ТОВ «АТЛ-Автосервіс») на вказане майно з одночасним поновленням (визнанням) права власності на нього за банкрутом (ТОВ «АТЛ»), відповідають положенням абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та є ефективним способом захисту, з урахуванням основних завдань та засад господарського судочинства, зокрема верховенство право, враховуючи наступне.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 N 15-рп/2004).

Згідно п. 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

У п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі N905/2260/17 вказано, що "як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав".

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч.1, 2 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Аналогічна за змістом позиція міститься у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі №754/5841/17.

Ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню; у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону; ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав); державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

За таких обставин, наразі способами захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про: скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування державної реєстрації прав.

При цьому ухвалення одного із таких рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішення речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічна позиція викладена у постанові КГС ВС від 23.06.2020 у справі №922/2589/19.

Отже, у даному випадку обраний спосіб захисту позивачем (ТОВ «ФК «Форінт»), який є кредитором у справі про банкрутство ТОВ «АТЛ», є ефективним способом для захисту порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах, оскільки припинення права власності за останнім власником права власності та поновлення (визнання) права власності на майно за банкрутом, без додаткового ініціювання нових процесів, надають можливість реалізації законних прав кредитора/кредиторів на задоволення кредиторських вимог за рахунок реалізації майна банкрута у ліквідаційні процедурі, з урахуванням строків ліквідаційної процедури, яка триває вже 6 (шість) років.

Вимоги позивача в частині скасування державної реєстрації права власності на нерухоме за попереднім власником, яке було відчужене далі за ланцюгом, свідчить про неефективний спосіб захисту, оскільки при подальшому відчужені попередня реєстрація вже вичерпала свою дію, і у такому випадку ефективним способом захисту який відновить попередні становище є скасування/припинення права власності за останнім власником з одночасним поновленням (визнанням) права власності за реальним власником. Тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє у задоволенні позову.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, з підстав того, що вимоги пред`явленні до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Така позиція узгоджується з правовим висновком зробленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц.

Суд констатує, що ТОВ «ФК «Форінт» оскаржуються дії та рішення відповідачів, які первинно були вчинені у 2015 році.

Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто, сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Для спірних відносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз понять "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 26.09.2019 у справі № 924/1114/18 та у постанові від 03.04.2018 у справі №910/31767/15 з посиланням на позицію Верховного Суду України в постанові від 16.11.2016 у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 6-2469цс16)).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (така правова позиція відображена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).

Це узгоджується з позицією Верховного Суду України (6-75цс15 постанова від 03.02.2016), відповідно до якої перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсними правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Аналогічні висновки в частині застосування норм права щодо строків позовної давності при оспорюванні правочинів наведені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012.

Ч. 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В той же час ч. 2 ст. 267 ЦК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Частиною п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом наведених норм, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Водночас позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права (правова позиція Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена у постанові від 11.02.2020 у справі №10/5026/995/2012 з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду у постановах від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18) та від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 (провадження № 12-97гс19)).

Суд зазначає, що закон не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними. Як правило, це відбувається за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів.

Судом враховано, що закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на юрисдикційний орган - суд, який розглядає справу по суті заявлених вимог з врахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих доказів.

Пропуск позовної давності та неможливість своєчасного звернення до суду позивач обґрунтовує наявністю рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.11.2016 у справі №759/6703/16-ц, де встановлено факт припинення іпотеки за іпотечним договором від 01.06.2010 № 2729 в силу статті 3 ЗУ "Про іпотеку", у зв`язку з використанням позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог АТ "ВТБ Банк" як іпотекодержателя, що призвело до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням - кредитним договором № 4 від 01.06.2010. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано.

В подальшому, постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №759/6703/16-ц рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року скасовано, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року залишено в силі.

Суд приймає до уваги клопотання ТОВ «ФК «Форінт» в частині поважності причин пропуску строку позовної давності, оскільки звернутись за захистом порушеного права раніше лютого 2019 року було неможливо, оскільки обставини, які стали підставою заявлення цього позову, фактично були ще не встановлені.

Встановлені в рішенні Святошинського районного суду м. Києва, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 13.02.2019, обставини стали підставою для внесення змін в реєстр вимог кредиторів та виключення ПАТ "ВТБ Банк" з цього реєстру через три роки після його затвердження.

Встановлені обставини в 2019 році стосовно подій, які відбулись в минулому (в 2015 році) створили наслідки в теперішньому часі в позові, заявленого в межах справи про банкрутство ТОВ «АТЛ».

Суд оцінив обставини пропуску позовної давності в сукупності та прийшов до висновку про поважність пропуску позивачем позовної давності на звернення до суду з цим позовом та вважає, що порушене право позивача підлягає захисту.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Форінт», враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 678,50 грн. з кожного, виходячи із розрахунку 14 714,00 грн./4.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову Головного управління Державної податкової служби у м. Києві відмовити.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" задовольнити частково.

3. Скасувати державну реєстрацію права власності від 14.09.2015 15:44:10, номер запису 12731979, здійснену Клочко Т.П., державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві на підставі Договору №1 про внесення змін до Іпотечного договору посвідченого 01.06.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюком І.А. за реєстровим №2729, серія та номер: 4062, виданий 01.07.2010, видавник: Приватний нотаріус КМНО Латанюком І.А.; Договору №2 про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого 01.06.2010 ПН КМНО Латанюк І.А. за реєстровим номером 2729, серія та номер: 6120, виданий 10.11.2011, видавник: ПН КМНО Латанюк І.А.; Договору №3 про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого 01.06.2010 ПН КМНО Латанюк І.А. за реєстровим номером 2729, серія та номер: 6120, виданий 10.11.2011, видавник: ПН КМНО Латанюк І.А.; Договору №4 про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого 01.06.2010 ПН КМНО Латанюк І.А. за реєстровим номером 2729, серія та номер: 6120, виданий 10.11.2011, видавник: ПН КМНО Латанюк І.А.; Договору №5 про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого 01.06.2010 ПН КМНО Латанюком І.А. за реєстровим номером 2729, серія та номер: 6120, виданий 10.11.2011, видавник: ПН КМНО Латанюк І.А. на нежиле приміщення №855 (в літ. А) - магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Братиславська, буд. 52, загальною площею 447,90 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 за Акціонерним товариством "ВТБ Банк" ().

4. Визнати недійсним укладений між АТ "ВТБ Банк" () та ТОВ "Азігам Інвест" (попередня назва ТОВ "Космо Плюс") () договір купівлі - продажу нерухомого майна від 19 січня 2018 року посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим №90, яким АТ "ВТБ Банк" відчужено на користь ТОВ "Космо Плюс" нежиле приміщення №855 (в літ. А) - магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Братиславська, буд. 52, загальною площею 447,90 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

5. Визнати недійсним укладений між ТОВ "Азігам Інвест" (попередня назва ТОВ "Космо Плюс") () та ТОВ "АТЛ-Автосервіс" () договір купівлі - продажу нежитлового приміщення від 25 вересня 2019 року посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. за реєстровим №391, яким ТОВ "Азігам Інвест" (попередня назва ТОВ "Космо Плюс") відчужено на користь ТОВ "АТЛ-Автосервіс" нежиле приміщення №855 (в літ. А) - магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Братиславська, буд. 52, загальною площею 447,90 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

6. Скасувати державну реєстрацію права власності від 25.09.2019 15:43:32, номер запису про право власності: 33389142 здійснену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. на підставі договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, серія та номер: 391, виданий: 25.09.2019, видавник: Кияшко А.В., ПН КМНО, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю "АТЛ - Автосервіс" () на нежиле приміщення №855 (в літ. А) - магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Братиславська, буд. 52, загальною площею 447,90 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, шляхом припинення права власності ТОВ "АТЛ - Автосервіс" () на нежиле приміщення №855 (в літ. А) - магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Братиславська, буд. 52, загальною площею 447,90 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, з одночасним поновленням (визнанням) права власності на нього за Товариством з обмеженою відповідальністю "АТЛ" ().

7. Визнати недійсним укладений між ТОВ "Азігам Інвест" (попередня назва ТОВ "Космо Плюс") () в подальшому заміненого на ТОВ "АТЛ-Автосервіс" () та Акціонерним товариством "ПРОКРЕДИТ БАНК" () договір іпотеки №395037-ІД2 від 01.06.2018 посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кияшко А.В. за реєстровим №211, в частині передання в іпотеку АТ "ПроКредит Банк" нежилого приміщення №855 (в літ. А) - магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Братиславська, буд. 52, загальною площею 447,90 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

8. Скасувати державну реєстрацію іпотеки від 01.06.2018 16:05:49, номер запису про іпотеку: 26425432 здійснену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. на підставі договору іпотеки 395037-ІД2, серія та номер: 211, виданий: 01.06.2018, видавник Кияшко А.В. приватний нотаріус КМНО; Договір №1 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, серія та номер: 433, виданий 08.10.2019, видавник: Кияшко А.В. ПН КМНО про обтяження нежилого приміщення №855 (в літ. А) - магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Братиславська, буд. 52, загальною площею 447,90 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, іпотекою.

9. Скасувати державну реєстрацію іпотеки від 01.06.2018 16:18:02, номер запису про обтяження: 26425694 здійснену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. на підставі договору іпотеки 395037-ІД2, серія та номер: 211, виданий: 01.06.2018, видавник Кияшко А.В. приватний нотаріус КМНО; Договір №1 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, серія та номер: 433, виданий 08.10.2019, видавник: Кияшко А.В. ПН КМНО про обтяження нежилого приміщення №855 (в літ. А) - магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Братиславська, буд. 52, загальною площею 447,90 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, забороною.

10. В іншій частині позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" залишити без задоволення.

11. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (01004, м. Київ, бул. Т. Шевченка/вул. Пушкінська, 8/26; ідентифікаційний код 14359319) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2; ідентифікаційний код 40658146) 3 678 (три тисячі шістсот сімдесят вісім) грн. 50 коп. судового збору.

12. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Азігам Інвест" (87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Митрополитська, буд. 4; ідентифікаційний код 34365616) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2; ідентифікаційний код 40658146) 3 678 (три тисячі шістсот сімдесят вісім) грн. 50 коп. судового збору.

13. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ-Автосервіс" (03134, м. Київ, вул. Симиренка, 36; ідентифікаційний код 39696432) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2; ідентифікаційний код 40658146) 3 678 (три тисячі шістсот сімдесят вісім) грн. 50 коп. судового збору.

14. Стягнути з Акціонерного товариства "Прокредитбанк" (03115, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 107-А; ідентифікаційний код 21677333) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2; ідентифікаційний код 40658146) 3 678 (три тисячі шістсот сімдесят вісім) грн. 50 коп. судового збору.

15. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

16. Копію рішення направити учасникам провадження у справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 17.09.2021.

Суддя П.П. Чеберяк