СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2021 р. Справа № 913/275/21

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Істоміна О.А. , суддя Радіонова О.О.,

за участю секретаря судового засідання Полупан Ю.В.,

за участю представників учасників справи:

позивача Дікарєва О.Ю., посвідчення № 27 від 22.04.2021, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.04.2021;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ПП Сєвєродонецьке Комфорт-Авто (вх. № 2242Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 15 червня 2021 року (повний текст складено 22.06.2021) у справі № 913/275/21

за позовом Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

до Приватного підприємства Сєвєродонецьке Комфорт-Авто, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

про стягнення 224242,69 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року Сєвєродонецька міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області звернулась до Господарського суду Луганської області з позовом до ПП Сєвєродонецьке Комфорт-Авто про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, 37-б, в сумі 224242,69 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачу - ПП Сєвєродонецьке Комфорт-Авто на праві приватної власності з 27.06.2017 належить нерухоме майно за адресою: вул. Богдана Ліщини, 37-б, м. Сєвєродонецьк Луганської області. Проте відповідач у встановленому законом порядку не оформив право користування земельною ділянкою кадастровий номер :06:022:0034, на якій розташоване зазначене нерухоме майно, договір оренди земельної ділянки не уклав та не сплачує оренду плату за використання земельної ділянки. Тому позивач просить стягнути з відповідача орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою за період з 01.04.2018 по 31.03.2021 в сумі 224242,69 грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 15.06.2021 у справі № 913/275/21 (суддя Лісовицький Є.А.) позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 224242,69 грн заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою та 3363,64 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд посилається на те, що з попереднім власником нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, 37-б, - ОСОБА_1 укладено договір від 01.08.2011 № 00309 оренди земельної ділянки площею 0,7599 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір оренди укладено на 25 років строком по 29.12.2035. На підставі договору дарування № 4142 від 01.11.2011 право власності на зазначений об`єкт нерухомості перейшло до ОСОБА_2 та на підставі договору дарування № 740 від 10.04.2012 - до ОСОБА_3 . На підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2017 № 2021, укладеного між ОСОБА_3 та ПП Сєвєродонецьке Комфорт-Авто, право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло до відповідача. Таким чином, в силу вимог ст. 120, 125 Земельного кодексу України, з моменту набуття у власність об`єкту нерухомості в усіх наступних власників нерухомого майна, зокрема відповідача, виникало право оренди землі, на якій це майно знаходиться, на умовах, встановлених договором оренди № 00309 від 01.08.2011, укладеним з попереднім власником об`єкту нерухомості. Суд першої інстанції зазначає, що договір оренди не припинив свою дію, а відбулась автоматична заміна орендаря з ОСОБА_1 на особу, яка придбала у власність нерухомість на спірній земельній ділянці. Відповідач з моменту набуття у власність об`єкту нерухомості є орендарем спірної земельної ділянки та зобов`язаний сплачувати орендну плату за користування цією земельною ділянкою на умовах, встановлених договором оренди № 00309 від 01.08.2011.

Повний текст зазначеного рішення складено 22.06.2021.

На примусове виконання зазначеного рішення Господарським судом Луганської області 15.07.2021 видано наказ № 913/275/21 (а.с. 115).

ПП Сєвєродонецьке Комфорт-Авто (відповідач) 12.07.2021, тобто в межах строку на апеляційне оскарження рішення суду, встановленого ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, засобами поштового зв`язку звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, здійснити розподіл судових витрат. Скаржник в апеляційній скарзі не погоджується з розрахунком розміру орендної плати за землю у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки землі. Посилається на те, що висновок суду першої інстанції про автоматичну заміну орендаря в договорі оренди № 00309 від 01.08.2011 є помилковим. Зазначає, що рішенням Сєвєродонецького міського суду від 30.05.2014 у справі № 428/9389/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 08.12.2016, зобов`язано Сєвєродонецьку міську раду укласти з ОСОБА_3 договір оренди земельної ділянки розміром 0,7599 га (7599 кв. м.) за адресою: АДРЕСА_1 в редакції, наведеній в рішенні суду. Тобто право на оренду спірної земельної ділянки по договору оренди № 00309 від 01.08.2011 від ОСОБА_3 до відповідача не перейшло.

Ухвалою Східного апеляційного господарського від 28.07.2021 у справі № 913/275/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, встановлено строк для подання відзиву, розгляд справи призначено на 17.08.2021 о 12:00 та зупинено дію оскаржуваного рішення.

На виконання зазначеної ухвали позивач - Сєвєродонецька міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області 02.08.2021 за вх. № 8856 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Посилається на судову практику Верховного Суду у подібних правовідносинах. Зазначає, що після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене. Отже, як вважає позивач, з моменту набуття у власність об`єкту нерухомості на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2017 № 2021, укладеного з ОСОБА_3 , відповідач набув також і право оренди на земельну ділянку, на якій це майно знаходиться, на умовах договору оренди № 00309 від 01.08.2011, укладеного з одним із попередніх власників об`єкту нерухомості, тому повинен вносити плату за користування зазначеною земельною ділянкою у розмірі орендної плати за договором оренди № 00309 від 01.08.2011. Вважає безпідставним посилання скаржника на те, що розмір орендної плати за землю не повинен перевищувати 3% від нормативної грошової оцінки землі, оскільки договором оренди № 00309 від 01.08.2011 визначено розмір орендної плати за землю у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки землі.

13.08.2021 на підставі Розпорядження керівника апарату суду у зв`язку з відпусткою судді Медуниці О.Є. здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 913/275/21 та для розгляду зазначеної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О.

За приписами ч. 14 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, у разі зміни складу суду, розгляд справи починається спочатку.

В судовому засіданні 17.08.2021 оголошено перерву до 16.09.2021 об 11:30.

Позивач 03.09.2021 за вх. № 10252 надав письмові пояснення, в яких зазначає, що рішенням Сєвєродонецької міської ради від 20.12.2012 № 2337 припинено право оренди гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,7599 га, розірвано договір оренди землі від 01.08.2011 № 00309, укладений з гр. ОСОБА_1 , передано гр. ОСОБА_3 в довгострокову оренду, строком на 25 років, земельну ділянку площею 0,7599 га за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язано гр. ОСОБА_3 укласти договір оренди землі в місячний термін. Проте зазначене рішення в частині укладення договору оренди землі з ОСОБА_3 виконане не було, тому позивач вважає, що договір оренди землі від 01.08.2011 № 00309 є чинним.

Представник позивача в судовому засіданні 16.09.2021 підтримав доводи, викладені у відзиві, з урахуванням письмових пояснень.

Представник відповідача в судове засідання 16.09.2021 не прибув, про день та час розгляду апеляційної скарги належно повідомлений, що підтверджується роздруківкою довідки про відстеження поштового відправлення № 840.

У відповідності до ч. 1 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи та доводи учасників справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, вислухавши в судових засіданнях пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду, зважаючи на таке.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України.

За змістом ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з п. "е" ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача.

Водночас, за змістом ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішень Сєвєродонецької міської ради від 30.12.2010 № 138 та від 29.03.2011 № 430 між Сєвєродонецькою міською радою (орендодавцем) та ОСОБА_1 (орендарем) укладено договір оренди землі від 01.08.2011 № 00309, згідно з умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку - землі транспорту, зв`язку (під 9/1000 частки комплексу будівель та споруд), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).

Відповідно до пп. 2, 3 договору оренди землі від 01.08.2011 № 00309, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,7599 га, в тому числі: під капітальною одноповерховою будівлею - 0,0038 га, під спорудами 0,0079 га, під проходами, проїздами та площадками - 0,7482 га. На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна.

Пунктом 5 зазначеного договору оренди землі визначено розмір нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, а саме: у 2008 році 645915,00 грн; у 2009 році - 744094,08 грн; у 2010 році 788016,30 грн; з 01.01.2011 по 30.06.2011 788016,30 грн та з 01.07.2,64 грн.

Договір оренди землі від 01.08.2011 № 00309 укладено на 25 років строком по 29.12.2035 включно (п. 8 Договору).

Вказаний договір оренди землі зареєстрований в Управлінні Держкомзему у м. Сєвєродонецьк Луганської області 21.09.2011 за № 00309.

Факт передачі в користування орендарю - ОСОБА_1 земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,7599 га, підтверджується актом передачіприйняття земельної ділянки в натурі від 21.09.2011 (а.с. 16).

З матеріалів справи вбачається, що об`єкт нерухомого майна (9/100 часток об`єкту комплексу будівель і споруд), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був відчужений ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 01.11.2011 № 4142, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О. та зареєстрованого в КП Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації 22.11.2011, реєстраційний номер 17850876, номер запису 460 в книзі 1, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 32137351.

На підставі договору дарування від 10.04.2012 № 740, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О., право власності на зазначений об`єкт нерухомості перейшло до ОСОБА_3 .

Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 20.12.2012 № 2337 «Про передачу в оренду земельної ділянки гр. ОСОБА_3 » (а.с. 156) затверджено гр. ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Припинено право оренди гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,7599 га. Розірвано договір оренди землі від 01.08.2011 № 00309, укладений з гр. ОСОБА_1 . Передано гр. ОСОБА_3 в довгострокову оренду, строком на 25 років, земельну ділянку площею 0,7599 га за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано гр. ОСОБА_3 у місячний термін укласти договір оренди землі.

Сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору в редакції проекту договору оренди від 01.02.2013, запропонованому Сєвєродонецькою міською радою, зокрема ОСОБА_3 не погодився з деякими пунктами проекту договору щодо необхідності сплати орендної плати з моменту набуття нерухомого майна у власність та звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовними вимогами про спонукання Сєвєродонецької міської ради укласти договір оренди землі на умовах, які б відповідали діючому законодавству України та не порушували його інтереси.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду від 30.05.2014 у справі № 428/9389/13-ц (а.с. 57-64) позовні вимоги ОСОБА_3 до Сєвєродонецької міської ради про зобов`язання укласти договір оренди земельної ділянки було задоволено. Зобов`язано Сєвєродонецьку міську раду укласти з ОСОБА_3 договір оренди земельної ділянки розміром 0,7599 га (7599 кв. м.) за адресою: АДРЕСА_1 в редакції, наведеній в рішенні суду.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 08.12.2016 (а.с. 65) рішення Сєвєродонецького міського суду від 30.05.2014 у справі № 428/9389/13-ц залишене без змін.

Таким чином, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 120, ст. 125, ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, після набуття у власність ОСОБА_3 об`єкту нерухомості до нього перейшло право оренди спірної земельної ділянки на умовах договору оренди землі № 00309 від 01.08.2011, укладеного з попереднім власником об`єкту нерухомості - гр. ОСОБА_1 .

Втім, до наступного власника нерухомого майна (ПП Сєвєродонецьке Комфорт-Авто) право оренди землі на умовах договору оренди землі № 00309 від 01.08.2011 не перейшло, оскільки договір оренди землі № 00309 від 01.08.2011 припинив свою дію. Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 20.12.2012 № 2337 зазначений договір оренди землі розірваний та передано спірну земельну ділянку ОСОБА_3 в довгострокову оренду, строком на 25 років, зобов`язано ОСОБА_3 укласти відповідний договір оренди землі. Рішенням Сєвєродонецького міського суду від 30.05.2014 у справі № 428/9389/13-ц, яке набрало чиності 08.12.2016, зобов`язано Сєвєродонецьку міську раду укласти з ОСОБА_3 новий договір оренди земельної ділянки розміром 0,7599 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в редакції, наведеній в рішенні суду.

26.06.2017 ОСОБА_3 об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відчужено відповідачу - ПП Сєвєродонецьке Комфорт-Авто на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Михайловським А.Т. та зареєстрований в реєстрі за № 2021.

Державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено 27.06.2017, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.04.2021 № 252796041 (а.с. 24-25).

У Державний земельний кадастр зміни щодо права користування на спірну земельну ділянку не внесено, що підтверджується Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, наданої Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру станом на 19.06.2020 (а.с. 26), згідно з якою земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:022:0034, загальною площею 0,7599 га, зареєстрована за Сєвєродонецькою міською радою, у розділі Відомості про суб`єкта речового права на земельну ділянку зазначено ОСОБА_1 .

ПП Сєвєродонецьке Комфорт-Авто (відповідач) 21.08.2019 за вих. № 89-ю (а.с. 27) звернувся до позивача з клопотанням про укладення договору оренди земельної ділянки площею 0,7599 га, кадастровий номер № :06:022:0034, під об`єктом нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Заводська (Богдана Ліщини), 37-б.

Позивач у відповідь на клопотання відповідача листом від 16.09.2019 за № 4995 (а.с. 28) повідомив порядок оформлення права користування земельною ділянкою комунальної власності, згідно з яким відповідач має звернутись з відповідною заявою та необхідними документами щодо оформлення права користування земельною ділянкою комунальної власності до Центру надання адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради.

У зв`язку з неукладенням договору оренди землі позивач направив на адресу відповідача претензію від 05.03.2020 № 1168 (а.с. 29) з вимогою щодо належного оформлення права користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Заводська (Богдана Ліщини), 37-б. Відповідач отримав зазначену претензію 06.03.2020, що підтверджується зворотним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 960 (а.с. 30), але залишив претензію без відповіді, що стало підставою для звернення Сєвєродонецької міської військово-цивільна адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області до місцевого господарського суду з позовними вимогами про стягнення з ПП Сєвєродонецьке Комфорт-Авто заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою без оформлення право користування зазначеною земельною ділянкою в сумі 224242,69 грн.

Натомість, відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, зокрема у зв`язку з використанням земельної ділянки без укладеного договору оренди та недоотриманням її власником доходів у вигляді орендної плати за період з моменту отримання у власність об`єкта нерухомого майна до моменту оформлення його власником права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, є за своїм змістом кондикційними, тому відповідач має відшкодувати позивачу безпідставно отримані кошти у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою на підставі ст.ст. 1212, 1214 ЦК України.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання Глави 83 ЦК України.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України Глави 83 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення Глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них положень Глави 83 ЦК України.

За змістом глав 82 і 83 Цивільного кодексу України, для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Частина 1 ст. 93 та ст. 125 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

З урахуванням положень статей 120, 125 ЗК України та статті 1212 ЦК України, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна (відповідачем) права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, правовідносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, тому до них мають бути застосовані положення глави 83 ЦК України, зокрема ст.ст. 1212, 1214 ЦК України.

З огляду на зазначене, відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки (позивача) зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути позивачу безпідставно отримані кошти у вигляді орендної плати за користування спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави за період з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна - 27.06.2017 на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц та постановах Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 917/32/17, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19, від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

З огляду на викладене судова колегія дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту про стягнення вартості орендної плати за користування земельною ділянкою (замість стягнення безпідставно отриманих коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою на підставі ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України), є неналежним способом захисту прав орендодавця, не здатним забезпечити реальне поновлення його прав.

Разом з тим, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів на неї.

При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.

На підтвердження позовних вимог позивач надав до позовної заяви розрахунок позовних вимог (а.с. 23), в якому позивачем нараховано відповідачу орендну плату за користування спірною земельною ділянкою за період з 01.04.2018 по 31.03.2021 в сумі 224242,69 грн. Тобто позивач просить стягнути з відповідача орендну плату за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки. При цьому нараховує орендну плату з урахуванням нормативної грошової оцінку земельної ділянки (1494951,27 грн), встановленої на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки № 323 від 02.04.2020.

Згідно з Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки № 323 від 02.04.2020 (а.с. 31), нормативна грошова оцінка земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Богдана Ліщини, 37-б, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, площею 7599 м кв. (0,7599 га), кадастровий номер :06:022:0034, станом на 2020 рік складає 1494951,27 грн.

У матеріалах справи відсутні Витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки за 2018, 2019, 2021 роки.

В силу ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції).

Згідно зі ст. 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території та не може перевищувати 12% нормативної грошової оцінки землі.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 96 ЦК України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати оренду плату.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до інформації Головного управління Державної податкової служби у Луганській області № 2750/9/12-32-52-07 від 23.04.2020 ПП Сєвєродонецьке Комфорт-Авто не є платником плати за землю (земельного податку чи орендної плати).

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, від 06.08.2019 у справі № 922/3560/18, від 08.10.2019 у справі № 904/4737/18 та від 28.09.2020 у справі № 922/4073/19).

Відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель", дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

На підставі зазначеного, оскільки позивачем не надано до матеріалів справи Витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки за 2018, 2019, 2021 роки, не представляється можливим обчислення розміру орендної плати за землю за період з 01.04.2018 по 31.03.2021. Тобто позивачем не обґрунтовано та не доведено належними доказами суму заявлених у позовній заяві вимог, тому відсутні підстави для їх задоволення.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 922/955/18 та від 06.08.2019 у справі № 922/3560/18.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ст.ст. 78, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають встановленим обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, з прийняттям нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

За приписами ч. 14 ст. 129 ГПК України, у разі ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення у справі, цей суд змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог, сплачений позивачем за подання позову судовий збір відшкодуванню не підлягає, а судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги, відшкодовується скаржнику за рахунок позивача.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до апеляційного суду з апеляційної скаргою відповідач сплатив судовий збір в сумі 5044,50 грн. Отже, позивач має відшкодувати відповідачу 5044,50 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 129 Конституції України, п. 2 ч. 1 та ч. 14 ст. 129, ст. 269, 270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, пп. 3, 4 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 281-284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ПП Сєвєродонецьке Комфорт-Авто задовольнити.

Рішення Господарського суду Луганської області від 15 червня 2021 року по справі № 913/275/21 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Стягнути з Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (ідентифікаційний код 44083662, місцезнаходження: 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, будинок 32) на користь Приватного підприємства Сєвєродонецьке Комфорт-Авто (ідентифікаційний код 36077806, місцезнаходження: 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вул. Танкістів, будинок 27) 5044,50 грн з відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.09.2021, тобто протягом 10 днів з дня прийняття постанови у відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.О. Радіонова