РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.09.2021Справа № 910/9861/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу №910/9861/21

за позовом Акціонерного товариства "ОТП БАНК"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "БРЕНД МЕНЕДЖМЕНТ КОМПАНІ";

2) ОСОБА_1 ;

про стягнення 317 730,44 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «ОТП БАНК» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренд Менеджмент Компані» та 2) ОСОБА_1 про стягнення 317 730,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем 1, як боржником, та відповідачем 2, як поручителем, взятих на себе зобов`язань за Договором про надання банківських послуг №СR 18-285/28-1 від 09.09.2018 в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів.

Відповідно до частини 6 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Ухвалою від 18.06.2021 Господарський суд міста Києва звернувся до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області із запитом щодо надання інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 .

05.07.2021 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла відповідь Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області , в якій підтверджено місце реєстрації ОСОБА_1 адресою, зазначеною в позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

12.08.2021 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, підписаний директором ОСОБА_1., в якому відповідач проти позову заперечує. Так, відповідач зазначив, що при здійсненні розрахунку заборгованості позивачем не враховано оплати, здійснені 30.09.2021, 21.10.2020, 30.10.2020, 02.11.2020, 04.12.2020, 15.12.2020 та 21.04.2020. Також, відповідач, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного суду від 18.10.2018 у справі №444/9519/12, вказав, що з огляду на досудову вимогу позивача №73-3-2/1531 від 08.02.2021, останній втартив право нараховувати передбачені договором проценти.

З метою повідомлення відповідача 2 про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу реєстрації відповідача 2, зазначену в позовній заяві та надану Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області на запит суду, а саме: АДРЕСА_1.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

За приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки " за закінченням терміну зберігання " вважається днем вручення відповідачу 2 ухвали суду про відкриття провадження у справі в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Станом на дату винесення рішення від відповідача 2 відзив на позовну заяву не надійшов.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач 2 у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

09.08.2018 між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БРЕНД МЕНЕДЖМЕНТ КОМПАНІ" (далі - клієнт, відповідач) був укладений Договір про надання банківських послуг №СR 18-285/28-1 (далі - Кредитний договір або Договір про надання банківських послуг).

В подальшому сторонами до вказаного договору вносились зміни Договорами про зміну від 26.09.2018, від 16.01.2019, від 01.08.2019, від 08.10.2019, від 31.03.2020, від 29.04.2020, від 25.09.2020.

У відповідності до п. 10 Договору про надання банківських послуг Банк зобов`язався надати Банківську послугу Клієнту відповідно до положень Договору за умови відсутності підстав (обставин) для відмови в погодженні (не прийнятті до виконання Заяви про надання Банківської послуги, та/або відмови в наданні Банківської послуги, та/або вимоги банку щодо виконання боргових зобов`язань.

П.п. 28.1. п. 28 Договору про надання банківських послуг був визначний вид Банківської послуги, яку мав надати Позивач та умови її надання, а саме: вид Банківської послуги: Кредитна лінія; ліміт Банківської послуги: UAH 1 300 000,00 (один мільйон триста тисяч); дата припинення чинності Лімітом Банківської послуги: до « 09» серпня 2021 року, включно; генеральний строк: до 09 серпня 2021 року; стандартний розмір процентної ставки в валюті UAH: 19% річних.

Дата припинення чинності Лімітом Банківської послуги - відносно окремого виду Банківської послуги цей термін означає дату, коли Клієнт за будь-яких обставин повинен припинити отримувати (користуватися) таку (ою) Банківську (ою) послугу (ою), в тому числі зобов`язаний виконати всі Боргові зобов`язання стосовно такої Банківської послуги не пізніше такої дати. (п. 1. Договору про надання банківських послуг - Визначення термінів та понять).

Банк виконав зобов`язання, передбачені договором про надання банківських послуг і надав Клієнту вищевказану Банківську послугу - кредитну лінію.

Видача коштів відбувалася шляхом їх перерахування на поточний рахунок Відповідача 1 № НОМЕР_1 наступним траншем: 29 вересня 2020 року - 324 078,60 грн, що підтверджується меморіальним ордером №31668394 від 29.09.2020.

Згідно п. 12 Договору про надання банківських послуг, Клієнт зобов`язаний належним чином (без будь-яких порушень) виконувати Боргові зобов`язання у відповідності до положень Договору.

П. 6 Договору про надання банківських послуг встановлено, що Банк здійснює надання Банківських послуг за плату, що має сплачуватися Клієнтом Банку в порядку та на умовах Договору виключно в безготівковій формі. Залежно від виду Банківської послуги видами плат можуть бути проценти та/або комісійна винагорода. Розмір плати визначається Сторонами в Договорі та/або Заяві про надання Банківської послуги відносно кожної з Банківських послуг, надання якої було письмово погоджене між Сторонами. Незважаючи на інші положення Договору, Клієнт, за умови попереднього погодження з Банком, має право зазначати у Заяві про надання Банківської послуги будь-який, із встановлених у Договорі, Стандартний розмір плати.

Залежно від Банківської послуги проценти можуть розраховуватися від розміру Боргових зобов`язань, їх частини або будь-якої іншої суми, що погоджена Сторонами та/або Відома Сторонам, оскільки є загальнодоступною (загальновідомою).

Залежно від валюти Банківської послуги База нарахування є наступною: для Банківських послуг, виражених у доларах США та/або євро, - База нарахування становить 360 днів: для Банківських послуг, виражених у гривнях, - База нарахування становить 365 днів.

Розрахунок та нарахування процентів здійснюється на щоденній основі. Проценти щодо такої банківської послуги як Кредит та/або Кредитна лінія, виконання зобов`язань відносно якої здійснюється Клієнтом вчасно, без будь-яких порушень, нараховані станом на День нарахування процентів, повинні сплачуватися Клієнтом Банку протягом 1 (першого) банківського дня наступного за таки Днем нарахування процентів. При цьому дата здійснення платежу щодо сплати процентів припадає на не Банківський день, Платіж здійснюється в 1 (перший) Банківський день, наступний за таким Банківським днем, з урахування процентів, нарахованих станом на дату здійснення такого Платежу.

Проценти щодо такої Банківської послуги як Овердрафт, виконання зобов`язань відносно якої здійснюється Клієнтом вчасно, без будь-яких порушень, мають сплачуватися Клієнтом Банку щомісячно протягом останнього Банківського дня поточного місяця, в якому Клієнт користувався такою Банківською послугою як Овердрафт, з урахуванням процентів, нарахованих станом на останній календарний день поточного місяця.

Днем нарахування процентів був визначений 25 (двадцять п`ятий) календарний день місяця.

Позивач вказав, що станом на 31 травня 2021 року Позичальник не повернув Банку всі суми отриманих ним траншів.

У зв`язку з чим, розмір заборгованості за тілом кредиту щодо Кредитної лінії станом на 31 травня 2021 року становить 284 952,77 гривень, а заборгованість по процентам щодо Кредитної лінії становить 33 777,67 грн, що підтверджується розрахунками заборгованості та випискою по рахунку Позичальника.

Враховуючи факт порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «БРЕНД МЕНЕДЖМЕНТ КОМПАНІ» боргових зобов`язань за Кредитним договором, використовуючи надані права, АТ «ОТП БАНК» 15 лютого 2021 року цінним листом з описом вкладення направило на відповідача-1 вимогу №73-3-2/1532 від 08.02.2021 про дострокове погашення заборгованості, яка отримана останнім 23.02.2021 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

15 лютого 2021 року АТ «ОТП БАНК» цінним листом з описом вкладення направило на адресу ТОВ «БРЕНД МЕНЕДЖМЕНТ КОМПАНІ» досудову вимогу Вих. №73-3-2/1531 від 08.02.2021 про сплату заборгованості, яка не була виконана відповідачем 1.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Клієнта за кредитним договором 09 серпня 2018 року між Банком та ОСОБА_1 (надалі - Поручитель) був укладений Договір поруки №SR 18-377/28-1 (надалі - Договір поруки).

Пунктом 3 Договору поруки встановлено, що в силу поруки, створеної відповідно до умов договору поруки, Поручитель поручається перед Банком за виконання Клієнтом Боргових зобов`язань. Поручитель відповідає перед Банком за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) Боргових зобов`язань Клієнтом. Порукою забезпечується виконання Боргових зобов`язань у повному обсязі. Порука та солідарний обов`язок Поручителя перед Банком виникають з моменту укладення договору поруки та є чинними протягом всього строку (терміну) дії Боргових зобов`язань.

Пунктом 4 Договору поруки визначено, що Клієнт та Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком в тому ж обсязі, що і Клієнт, в таких же порядку та строках, що і Клієнт. Банк має право вимагати виконання Боргових зобов`язань частково або в повному обсязі як від Клієнта та Поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.

Пунктом 15 Договору поруки передбачено, що у разі порушення Боргових зобов`язань та/або умов договору поруки, тобто невиконання та/або неналежне виконання Боргових зобов`язань Клієнтом та/або Поручителем в порядку та строки, встановлені Договором, Банк направляє/надсилає Клієнту/Поручителю письмове(і) повідомлення про порушення, (надалі - Повідомлення про порушення), суттєво за формою, що наведена в пункті 20 Договору поруки. В повідомленні про порушення, зокрема, зазначається стислий зміст порушених зобов`язань/умов, загальний розмір не виконаної/них вимог/умов, а також вимога про виконання порушених зобов`язання/умов протягом певного строку.

Враховуючи факт порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «БРЕНД МЕНЕДЖМЕНТ КОМПАНІ» боргових зобов`язань за Кредитним договором, використовуючи надані права, АТ «ОТП БАНК» 15 лютого 2021 року цінним листом з описом вкладення направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про порушення №73-3-2/1532 від 08.02.2021. Проте, таке повідомлення не було виконане Відповідачем 2.

Викладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідачів 284 952,77 грн заборгованості по тілу кредиту та 33 777,67 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (уповноважена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з нормами ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до положень ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем на виконання умов договору, надано відповідачеві кредит, зазначена обставина підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позичальника за період з 02.08.2018 по 31.05.2021 та не спростовується відповідачем.

Відповідачем у порушення умов укладеного між сторонами договору не виконано взяті на себе зобов`язання щодо вчасного повернення кредитних коштів, а також сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки, обумовлені сторонами в договорі, внаслідок чого за ним утворилася прострочена заборгованість перед банком з повернення кредитних коштів у сумі 284 952,77 грн. та заборгованість за процентами, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по особовому рахунку відповідача та розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

При цьому, суд не приймає заперечення відповідача-1 про те, що позивачем не враховано здійснені оплати 30.09.2021, 21.10.2020, 30.10.2020, 02.11.2020, 04.12.2020, 15.12.2020 та 21.04.2020, оскільки вказані оплати були зараховані та спрямовані на погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитним коштами, наданими та нарахованими за період з 02.08.2018 по 31.05.2021 згідно Договору про надання банківських послуг №СR 18-285/28-1 від 09.08.2018, а не лише за меморіальним ордером №31668394 від 29.09.2020.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, а не у вигляді стягнення процентів.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, і права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватися одночасно.

Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вказана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Судом встановлено, що позивач змінив строк дії кредитного договору, направивши відповідачу вимогу №73-3-2/1531 від 08.02.2021, яка отримана останнім 23.02.2021, у зв`язку з чим після вказаної дати право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, нараховані з 23.02.2021 по 30.05.2021 задоволенню не підлягають.

За перерахунком суду, розмір процентів за користування кредитом за період 29.09.2020 по 22.03.2021, за вирахуванням суми сплачених відсотків, становить 21 346,06 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності у відповідача-1 простроченої заборгованості за Договором з повернення кредитних коштів у сумі 284 952,77 грн та заборгованості за процентами в розмірі 21 346,06 грн перед банком належним чином доведений, документально підтверджений та позичальником не спростований, а відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню частково на вказані суми.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Як встановлено судом вище, виконання зобов`язань за Договором про надання банківських послуг №СR 18-285/28-1 від 09.08.2018 було забезпечене договором поруки № №SR 18-377/28-1 від 09.08.2018, укладеним із ОСОБА_1 .

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

Договором поруки передбачено, що Поручитель поручається перед Банком за виконання Клієнтом Боргових зобов`язань. Поручитель відповідає перед Банком за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) Боргових зобов`язань Клієнтом. Порукою забезпечується виконання Боргових зобов`язань у повному обсязі. Порука та солідарний обов`язок Поручителя перед Банком виникають з моменту укладення договору поруки та є чинними протягом всього строку (терміну) дії Боргових зобов`язань

При цьому, сторонами погоджено, що Клієнт та Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком в тому ж обсязі, що і Клієнт, в таких же порядку та строках, що і Клієнт. Банк має право вимагати виконання Боргових зобов`язань частково або в повному обсязі як від Клієнта та Поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи умови договору поруки, наведені вище приписи законодавства та встановлені у справі обставини, у поручителя (відповідача-2) виник солідарний обов`язок погасити заборгованість з повернення кредитних коштів у сумі 284 952,77 грн та заборгованість за процентами в розмірі 21 346,06 грн.

Разом з тим, порука не є припиненою, зокрема, на підставі ст. 559 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки (ч. 4 статті 559 ЦК України).

За приписами пункту 3 договору, сторони погодили. Що порука чинна протягом всього строку дії боргових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачами належними та достатніми доказами заборгованість з повернення кредитних коштів у сумі 284 952,77 грн та заборгованість за процентами в розмірі 21 346,06 грн не спростована, доказів сплати боргу не надано.

З урахуванням наведеного, вимоги позивача в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості з повернення кредитних коштів у сумі 284 952,77 грн та заборгованості за процентами в розмірі 21 346,06 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "БРЕНД МЕНЕДЖМЕНТ КОМПАНІ" (01054, м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 4 Б, кім. 17/1, ідентифікаційний код 39944550) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43; ідентифікаційний код 21685166) 284 952 грн 77 коп. заборгованості по кредиту, 21 346 грн 06 коп. заборгованості по відсоткам, и а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 594 грн 48 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 22.09.2021.

Суддя А.І. Привалов