РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2021Справа № 910/9992/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Індустрія", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюро перекладів "Тріс", м. Київ

про стягнення 272 500,09 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.06.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс Індустрія" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюро перекладів "Тріс" (відповідач) суми заборгованості зі сплати орендних платежів в розмірі 229 929,42 грн, суми заборгованості зі спати за спожиті комунальні послуги в розмірі 21 410,82 грн, суми пені в розмірі 11 387,71 грн, суми 3% річних в розмірі 1 559,81 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 8 212,33 грн, у зв`язку із невиконанням відповідачем умов Договору оренди нерухомого майна №3 від 24.01.2020 року щодо сплати орендних платежів та відшкодування витрат за спожиті комунальні послуги.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 23.06.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлялась ухвала суду від 23.06.2021 року.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №018 отримав ухвалу суду від 23.06.2021 про відкриття провадження у справі 29.06.2021.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 14.07.2021 року (включно).

14.07.2021 року відповідачем засобами поштового зв`язку було надіслано до суду відзив на позовну заяву (відзив судом отримано 15.07.2021 року), в якому ним зазначено, що позивачем не дотримано процедури досудового врегулювання спору, оскільки не були використані всі можливі способи вирішення конфлікту. Відповідачем також зазначено, що позивач безпідставно блокує доступ до орендованих приміщень та порушує права відповідача, як орендаря, на безперешкодний, мирний доступ до приміщення. Також, позивачем не враховано Додаткову угоду від 25.02.2021 року, якою було надано орендарю відстрочення сплати орендної плати за березень 2021 року о 10.04.2021 року, у зв`язку з чим позивачем невірно здійснено розрахунок сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Окрім того, до відзиву на позов, відповідачем додано заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 16.07.2021 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюро перекладів "Тріс" про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у справі №910/9992/21 було відмовлено.

27.07.2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що право на звернення до суду закріплене чинним законодавством і не може бути порушене. Щодо розрахунків фінансових та штрафних санкції, то позивачем вкладено заяву про зменшення розміру позовних вимог та заявлено до стягнення з відповідача суму заборгованості зі сплати орендних платежів в розмірі 229 929,42 грн, суму заборгованості зі спати за спожиті комунальні послуги в розмірі 21 410,82 грн, суму пені в розмірі 6 185,25 грн, суму 3% річних в розмірі 1 308,09 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 6 499,11 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого чудового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вкладене, враховуючи заяву позивача, суд приймає до розгляду подану заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Правом на подачу до суду заперечень відповідач не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 25.08.2021 року по 17.09.2021 року у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з відпустки - 20.09.2021 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.01.2020 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна №3 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає орендареві в тимчасове платне користування (оренда) об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення №118 (2-й поверх) по вул. Провіантська, 3 в м. Києві , належний орендодавцю згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2018 року.

Відповідно до п. 1.3. Договору орендар вправі використовувати приміщення при здійсненні своєї господарської діяльності, зокрема, для розміщення свого офісу, відповідно до умов, викладених у цьому Договорі.

Приміщення передається орендодавцем та приймається у володіння і користування орендарем 24.01.2020 року на підставі акту передачі-приймання. (п. 2.1. Договору).

Строк оренди починається з дня передачі орендодавцем приміщення орендарю за актом здачі-приймання та закінчується 24.12.2022 року. (п. 3.1. Договору).

Ставка орендної плати за користування приміщенням на дату укладення Договору складає 353,11 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 58,85 грн за один квадратний метр користування приміщенням за один місяць, що є еквівалентним 14,40 доларів США, в т.ч. ПДВ - 2,4 доларів США, за обмінним курсом гривні до долара США. Сторони узгодили, що ставка орендної плати протягом дії Договору повинна бути еквівалентною 14,4 доларам США в т.ч. ПДВ 20% за 1 кв.м. приміщення за один місяць, обрахована за обмінним курсом на перший робочий день місяця за який нараховується орендна плата, крім ставки орендної плати за пільговий період і останній місяць оренди, розмір яких передбачений в цьому пункті та в п. 4.4. Договору. Розмір орендної плати включає вартість експлуатаційних витрат, які сплачуються орендодавцем обслуговуючій організації, яка надає послуги з утримання будинку в якому знаходиться приміщення та прибудинкової території та не включає вартість комунальних послуг, обсяг постачання яких вимірюється відповідними приладами обліку (лічильниками). (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 4.1.1. Договору орендна плата сплачується в такому порядку: протягом пільгового періоду, який орендодавець надає орендарю для здійснення ремонтних робіт, - 60 (шістдесят) календарних днів з дня передачі Приміщення Орендарю за актом передачі-приймання, орендна плата за користування Приміщенням сплачується за ставкою 7,2 (сім цілих і дві десятих) доларів США, в т.ч. ПДВ 20%, за 1 (один) кв.м. орендованої площі за один календарний місяць. Оплата цього періоду оренди повинна бути здійснена до 27 січня 2020 року, включно, нарахована за обмінним курсом на день передачі Приміщення в користування орендарю за актом. Сплата інших платежів в даний період здійснюється згідно умов Договору.

Орендна плата сплачується орендарем у гривнях в повному обсязі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок орендодавця зазначений у цьому Договорі до 10 числа кожного місяця. За неповний місяць оренди орендна плата розраховується пропорційно кількості днів користування Приміщенням. (п. 4.1.2. Договору).

Відповідно до п. 4.1.3. незважаючи на те, що кожного відповідного місяця орендодавець виставлятиме орендарю рахунки для сплати орендної плати, орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату незалежно від факту одержання орендарем таких рахунків.

Згідно з п. 4.3. Договору орендна плата не включає вартість комунальних послуг.

Орендар компенсує орендодавцю вартість комунальних послуг згідно з показами лічильників, що встановлені для приміщення, за тарифами, що діють в організаціях, які надають відповідні послуги. Компенсація сплачується орендарем на рахунок Орендодавця щомісячно, протягом 5 робочих днів після виставлення рахунку(ів) Орендарю. Рахунки Орендарю надсилаються електронною поштою за адресою вказаною в Договорі. (п. 4.3.1. Договору).

За актом передачі-приймання приміщення від 24.01.2020 року позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування приміщення (об`єкт оренди) №118 (2-й поверх) по вул. Провіантській, 3 в м. Києві .

Пунктом 1 Додаткової угоди від 01.10.2020 року до Договору сторони п. 1.1. Договору виклали в наступні редакції: «Орендодавець передає орендареві в тимчасове платне користування (оренда) об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення №118 і частину нежитлового приміщення №116 (2-й поверх) по вул. Провіантська, 3 в м. Києві , належний орендодавцю згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2018 року.».

Пунктом 2 Додаткової угоди від 01.10.2020 року до Договору сторони п. 4.1.1. Договору виклали в наступні редакції: «Ставка орендно ї плати за користування частинною нежитлового приміщення №118 загальною площею 741,0 кв.м. повинна становити суму в гривні, що еквівалентна 14,4 доларів США. Ставка орендно ї плати за користування частинною нежитлового приміщення №116 загальною площею 265,2 кв.м. повинна становити суму в гривні, що еквівалентна 13,2 доларів США. Усього за один місяць користування приміщенням орендар сплачує орендодавцю суму у гривні еквівалентну 4 523,04 доларів США в т.ч. ПДВ 20%.».

За актом передачі-приймання приміщення від 01.10.2020 року позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування приміщення (об`єкт оренди) №116 (2-й поверх) по вул. Провіантській, 3 в м. Києві .

Додатковою угодою від 25.02.2021 року до Договору сторони узгодили, що орендар 01.03.2021 року звільняє від свого майна частину нежитлового приміщення №118 площею 68,6 кв.м. і повертає його за актом орендодавцю.

Пунктом п. 1.3. Додатковою угодою від 25.02.2021 року до Договору сторони досягли згоди про надання орендодавцем орендареві відстрочення на сплату орендної плати за березень 2021 року до 10 квітня 2021 року. У зв`язку з цим орендар до 10.04.2021 року зобов`язується сплатити орендну плату за березень і квітень 2021 року.

За актами передачі-приймання частини приміщення від 01.03.2021 року та від 31.03.2021 року відповідач повернув, а позивач прийняв з оренди частину нежитлового приміщення (об`єкт оренди) №118 (2-й поверх) по вул. Провіантській, 3 в м. Києві .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання за Договором, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті орендної плати за період з 11.12.2020 по 10.06.2021 у розмірі 229 929,42 грн та заборгованість з компенсації витрат за спожиті комунальні послуги у розмірі 21 410,82 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 6 185,25 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 499,11 грн та 3% річних у розмірі 1 308,09 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначив, що між позивачем та відповідачем йдуть переговори щодо вирішення питань, заявлених в даному позові, а тому, господарський між сторонами відсутній.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень стст 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом вище, згідно Договору відповідач є орендарем нерухомого майна зазначеного в Договорі.

З матеріалів справи вбачається, що за надані позивачем орендні послуги відповідач у повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість зі сплати орендної плати за вказаний вище період у розмірі 229 929,42 грн та заборгованість зі сплати вартості спожитих комунальних послуг у розмірі 21 410,82 грн, що підтверджується, зокрема, актами надання послуг:

- №1 від 31.01.2021 року на суму 89 520,96 грн;

- №4 від 31.01.2021 року на суму 12 276,74 грн;

- №8 від 28.02.2021 року на суму 89 070,78 грн;

- №11 від 28.02.2021 року на суму 17 089,02 грн;

- №12 від 31.03.2021 року на суму 98 793,30 грн;

- №15 від 31.03.2021 року на суму 4 519,08 грн;

- №16 від 30.04.2021 року на суму 68 177,84 грн;

- №220 від 30.04.2021 року на суму 16 879,30 грн;

- №21 від 31.05.2021 року на суму 67 958,28 грн.

Відповідно до п. 4.1.2. Договору орендна плата сплачується орендарем у гривнях в повному обсязі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок орендодавця зазначений у цьому Договорі до 10 числа кожного місяця.

А пунктом 4.3.1. Договору передбачено, що орендар компенсує орендодавцю вартість комунальних послуг згідно з показами лічильників, що встановлені для приміщення, за тарифами, що діють в організаціях, які надають відповідні послуги. Компенсація сплачується орендарем на рахунок орендодавця щомісячно, протягом 5 робочих днів після виставлення рахунку(ів) орендарю.

Рахунки орендарю надсилаються електронною поштою за адресою вказаною в Договорі. (п. 4.3.1. Договору).

Відповідачем здійснювались часткові оплати вказаних платежів, що підтверджується копіями платіжних доручень, долучених до матеріалів справи, а саме: №68 від 30.04.2021 на суму 5 000,00 грн, №15 від 12.03.2021 на суму 29 070,78 грн, №1167 від 17.02.2021 на суму 60 000,00 грн, №5223 від 08.02.2021 на суму 29 520,96 грн, №5186 від 29.01.2021 на суму 60 000,00 грн, №5139 від 04.01.2021 а суму 30 222,66 грн.

Однак, розрахунки відповідачем, за умовами Договору, в повному обсязі не проведено.

Отже, Суд зазначає, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за Договором по сплаті орендної плати у розмірі 229 929,42 грн та заборгованості зі сплати вартості спожитих комунальних послуг у розмірі 41 410,82 грн, з врахування Додаткової угоди від 25.02.2021 року, підтверджується матеріалами справи і відповідачем належними доказами не спростований і не оспорений, у зв`язку з чим заперечення відповідача не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи умови п.п. 4.1.2. та 4.3.1. Договору, відповідач зобов`язаний був сплачувати орендну плату до 10 числа кожного місяця, а комунальні послуги протягом 5 робочих днів після виставлення рахунку, тобто починаючи з 11 числа кожного поточного місяця відбувалося прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати орендної плати, а починаючи .

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, суд зазначає, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору не здійснив сплату по орендній платі за вказаний вище період, а також оплату витрат за спожиті комунальні послуги, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 229 929,42 грн та заборгованості з компенсації витрат за спожиті комунальні послуги в розмірі 21 410,82 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 6 185,25 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 499,11 грн та 3% річних у розмірі 1 308,09 грн.

Відповідно п. 8.1. Договору у випадку повної або часткової несплати орендної плати в строки і у розмірі, що передбачені цим Договором, орендар несе відповідальність у вигляді пені в розмірі 0,06% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше як за 365 днів.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

При цьому, суд зазначає, що за приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Також, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок суми пені, 3% річних та інфляційних втрат і визнано його обґрунтованим та таким, що відповідає зазначеним вище нормам, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума пені в розмірі 6 185,25 грн, сума 3% річних в розмірі 1 308,09 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 6 499,11 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов Договору у вигляді санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, а тому, він підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір, у розмірі 3 979,99 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмежено відповідальністю «Бюро перекладів «Тріс» (ідентифікаційний код 39470402, місцезнаходження: 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, кімната 34-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Індустрія» (ідентифікаційний код 32922257, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 1) суму боргу з орендних платежів в розмірі 229 929,42 грн (двісті двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять гривень 42 копійки), суму компенсації за спожиті комунальні послуги в розмірі 21 410,82 грн (двадцять одна тисяча чотириста десять гривень 82 копійки), суму пені в розмірі 6 185,25 грн (шість тисяч сто вісімдесят п`ять гривень 25 копійок), суму 3% річних в розмірі 1 308,09 грн (одна тисяча триста вісім гривень 09 копійок), суму інфляційних втрат в розмірі 6 499,11 грн (шість тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривень 11 копійок) та суму судового збору в розмірі 3979,99 грн (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень 99 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов