ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2021 р. Справа № 922/3045/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків
про стягнення 6951,91 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Страхова компанія "Інго", м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків (далі за текстом - відповідач) суму збитків у розмірі 6951,91 грн.

Позов обґрунтовано з посиланням те на що 27.11.2020 сталась ДТП, внаслідок якої зазнав ушкодження застрахований позивачем автомобіль. В подальшому, позивачем, як страхувальником, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 250514581.20_027 від 25.05.2020 виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 9551,91 грн, внаслідок чого до позивача в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, оскільки саме з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.08.2021 відкрито провадження у справі № 922/3045/21; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом трьох днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом трьох днів з дня отримання відповіді на позов.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію вказаної ухвали від 02.08.2021.

Позивачем копію ухвали від 02.08.2021 отримано 06.08.2021, про що свідчить зворотне поштове повідомлення № 020820/1, згідно з яким на адресу останнього надсилалась поштова кореспонденція (а. с. 33).

Відповідач також отримав 05.08.2021 копію ухвали від 02.08.2021, про що свідчить зворотне поштове повідомлення № 020820/2, згідно з яким на адресу останнього надсилалась поштова кореспонденція (а. с. 32).

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляд даної справи, а останні в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про розгляд судом справи.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строк, встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 02.08.2021.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем, як страхувальником, та ТОВ "ОТП Лізинг", як страховиком, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 250514581.20_027 від 25.05.2020 (а. с. 3-4), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну третіх осіб при використанні застрахованого транспортного засобу (зокрема автомобіля марки Renault Dokker державний номер НОМЕР_1 ), включаючи осіб, що знаходяться в застрахованому транспортному засобі та їх майно).

27.11.2020 по вул. Плеханівській, 126 у м. Харків сталось ДТП за участі транспортних засобів Renault Dokker, д. н. з. НОМЕР_1 , який належить ТОВ "ОТП Лізинг" та Mercedes-Benz, д. н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (винуватець ДТП), внаслідок якого автомобіль Renault Dokker, д. н. з. НОМЕР_1 зазначав механічних ушкоджень.

Відповідно до постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2020 у справі № 641/9768/20 під час зазначеної ДТП водій ОСОБА_1 порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП України. Як наслідок, водій ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили 05.01.2021.

27.11.2020 ТОВ "ОТП Лізинг" звернулось до позивача з повідомленням про страховий випадок № 3089321 (а. с. 11).

Актом огляду транспортного засобу, застрахованого за полісом № 250514581.20_027 від 27.11.2020 (а. с. 14) працівниками позивача встановлено факт наявності у належного ТОВ "ОТП Лізинг" автомобіля Renault Dokker, д. н. з. НОМЕР_1 механічних пошкоджень.

Згідно з рахунком-фактурою № ЗРЕН0043540 від 01.12.2020 (а. с. 15), складеними Товариством з обмеженою відповідальністю «Соллі Плюс», визначено вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля в розмірі 11232,00 грн.

Позивачем на підставі повідомлення про випадок № 3089321 від 27.11.2020 та рахунку ТОВ «Соллі Плюс» № ЗРЕН0043540 від 01.12.2020 визнано ДТП за участі автомобілей Renault Dokker, д. н. з. НОМЕР_1 та Mercedes-Benz, д. н. з. НОМЕР_2 , страховим випадком, про що складено страховий акт № 3261900 від 13.01.2021, згідно з яким визначено суму страхового відшкодування яка становить 9551,91 грн.(а. с. 5).

Враховуючи викладені обставини позивачем на підставі умов договору добровільного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 250514581.20_027 від 25.05.2020 виплачено ТОВ "ОТП Лізинг" суму страхового відшкодування у розмірі 9551,91 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1976 від 26.01.2021 (а. с. 16).

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Mercedes-Benz, д. н. з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 застрахована відповідачем згідно з полісом серії ЕР № 201904714 діючим станом на 27.11.2020, яким також передбачено ліміт відповідальності за шкоду майну в розмірі 130000 грн.

З посиланням на зазначені обставини, позивач звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування № 12965 від 22.06.2021 (а. с. 18-20), в якій керуючись, зокрема, ст. 27 Закону України Про страхування просив відшкодувати сплачене страхове відшкодування у розмірі 9551,91 грн.

Однак, зазначені вимоги позивача відповідачем не були задоволені.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовною заявою у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з п. 1 ст. 76, п. 1 ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розраховану за правилами цього підпункту.

Пунктом 22.1 статті 22 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Статтею 29 цього ж Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі ст. 29 та п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

У справі що розглядається, у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимоги якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, за мінусом франшизи.

У даному випадку, розмір заподіяної матеріальної шкоди в результаті ДТП визначено на підставі рахунку-фактури ТОВ «Соллі Плюс» № ЗРЕН0043540 від 01.12.2020 та становить 9551,91 грн.

Дана сума відшкодована позивачем на користь страхувальника в повному обсязі, а саме, сплачено на його користь 9551,91 грн.

В силу положень ст. 993 ЦК України, та ст. 27 Закону України "Про страхування" відповідач має відшкодувати позивачу сплачене ним страхове відшкодування за виключенням франшизи.

Як свідчать Поліс ЕР № 201924714, розмір франшизи в даному випадку становить 2600 грн. Таким чином, відповідач має відшкодувати позивачу 6951,91 грн.

Зазначене свідчить про законність та обґрунтованість заявленого позивачем позову, та є підставами для його задоволення. За таких обставин, за результатами розгляду справи з відповідач на користь позивача підлягають стягненню 6951,91 грн. суми збитків (страхового відшкодування).

Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" (адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 63; ) на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" (адреса: 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33; ):

6951,91 грн. збитків (страхового відшкодування);

2270,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак