ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 вересня 2021 року Справа № 903/434/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняк А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Головного управління Національної поліції України у Волинській області

до відповідача: Підприємства Лель

про стягнення 62227,72 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Забожчук О. В., завідувач сектору правового забезпечення;

від відповідача: н/з.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Головне управління Національної поліції України у Волинській області звернулося до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Підприємства Лель про стягнення 62227,72 грн, з них 10263,97 грн основної заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 1223 від 03.07.2018, 49176,54 грн основної заборгованості за договором № 4 від 18.09.2018 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, 1026,40 грн штрафу, 1760,81 грн пені.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1223 від 03.07.2018 та договору № 4 від 18.09.2018 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, а саме в частині проведення своєчасної оплати, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 62227,72 грн.

Ухвалою суду від 14.06.2021 дану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме, подати суду: подати суду докази сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

22.06.2021 позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви. Дана заява з додатками приєднана до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 23.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 13.07.2021.

Ухвалою суду від 13.07.2021 повідомлено сторін про проведення підготовче засідання 10.08.2021 та ухвалено здійснити офіційне оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про повідомлення відповідача Підприємства Лель про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні 10.08.2021 суд на місці ухвалив продовжити строк підготовчого провадження до 23.09.2021, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 07.09.2021.

Ухвалою суду від 10.08.2021 повідомлено сторін про проведення розгляду справи по суті 07.09.2021 та ухвалено здійснити офіційне оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про повідомлення відповідача Підприємства Лель про дату та час судового засідання.

Представник відповідача в судове засідання 07.09.2021 не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників учасників справи в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою.

Приписами ч.ч.1 та 2 ст.27 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) встановлено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ухвалу Господарського суду Волинської області від 23.06.2021 про відкриття провадження у даній справі надіслано судом на зазначену позивачем у позовній заяві адресу місцезнаходження відповідача, яка відповідає відомостям із ЄДРПОУ: вул.Потебні,1 м.Луцьк, Волинська область,43000. Однак, 29.06.2021 поштовий конверт за ідентифікатором № 963 повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвали суду від 13.07.2021 та від 10.08.2021 надіслано судом на зазначену позивачем у позовній заяві адресу місцезнаходження відповідача, яка відповідає відомостям із ЄДРПОУ: вул.Потебні, 1 м.Луцьк, Волинська область, 43000. Окрім того, на виконання пункту 2 резолютивної частини даних ухвал, судом повідомлено про дату, час та місце проведення судового засідання Підприємство «Лель» шляхом оприлюднення судом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

20.07.2021 та 17.08.2021 поштові конверти за ідентифікатором №906, № 777 повернулися до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження№ 11-268заі18), а також Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б та від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція 1950 року) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки), § 49).

У свою чергу, Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Зокрема, «право на публічний розгляд», передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає право на «усне слухання». І це право було б позбавлене смислу, якби сторона у справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь у ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана до суду таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи.

Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його цивільних прав та обов`язків. Порушенням права на справедливий суд визнавався судовий розгляд без повідомлення особи за її відомим місцем проживання (пункт 97 та інші рішення у справі «Schmidt v. Latvia» від 27 квітня 2017 року). У § 87 у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01) Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. «Ruiz-Mateos v. Spain», рішення від 23 червня 1993 року, серія A, № 262, с. 25, параграф 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands», рішення від 27 жовтня 1993 року, серія A, № 274, с. 19, параграф 33, та «Ankerl v. Switzerland», рішення від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, параграф 38).

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Як видно із зазначеного вище, дотримання процесуального механізму належного повідомлення учасників справи є необхідною і важливою умовою для забезпечення та реалізації завдань та принципів правосуддя.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

Також суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновків про повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, а також про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті у встановлені чинним процесуальним законом порядку та спосіб, а також надання учасникам справи достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав передбачених ГПК України. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.02.2018р. у справі №910/33054/15.

Разом з цим, судом враховується, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

У свою чергу суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.05.2020р. у справі №922/1200/18 та від 04.06.2020р. у справі №914/6968/16.

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності повноважного представника відповідача.

В судовому засіданні 07.09.2021 представник позивача позов підтримала, з підстав наведених у ньому та просила задовольнити його повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

03.07.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області (орендодавець) та Підприємством «Лель» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1223 (далі договір № 1223), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно частину адмінприміщення їдальні та клубу /А-4/ площею 83,7 кв.м. (реєстровий номер 40108604.2.2ЕХЖТХИ087), що знаходиться за адресою: вул.Винниченка,11, м.Луцьк, Волинська область,43000 та обліковується на балансі Головного управління Національної поліції у Волинській області (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 28.02.2018 і становить за незалежною оцінкою 528592,00 грн без врахування ПДВ (а.с.5-8).

Відповідно до пункту 2.1 договору № 1223 орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна, підписаного між орендарем та балансоутримувачем за погодженням з орендодавцем.

Актом приймання-передавання орендованого майна від 03.07.2018 року, який є додатком до договору оренди № 1223 від 03.07.2018, вищезазначене майно передано Підприємству «Лель» в строкове платне користування (а.с. 10).

Відповідно до п.3.6 договору № 1223, орендна плата перераховується орендарем щомісячно в термін не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним і спрямовується 50 % від суми орендної плати до державного бюджету, а 50 % від суми орендної плати на рахунок балансоутримувача. Орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати оренду плату до державного бюджету та балансоутримувачу ( п.5.3 договору № 1223).

Пунктом 10.1 договору встановлено, що його укладено строком на 2 роки 364 дні і діє з 07.07.2018 до 01.07.2021 включно.

Відповідно до п. 10.8 договору № 1223 чинність договору припиняється достроково за взаємною згодою сторін.

02.07.2020 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області (орендодавець) та Підприємством «Лель» (орендар) укладено додатковий договір № 1 до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 03.07.2018, яким орендар та орендодавець на підставі ст. 654 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та п. 10.8 договору дійшли згоди припинити дію договору № 1223.

Актом приймання-передавання орендованого майна від 20.06.2020, який є додатком до договору оренди № 1223 від 03.07.2018, вищезазначене майно повернуто Підприємством «Лель» балансоутримувачу в задовільному стані (а.с. 12).

Щодо стягнення за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 18.09.2018 (а.с. 56-57) (далі- Договір №4) суд зазначає таке.

18.09.2018 між Головним управлінням Національної поліції у Волинській області (балансоутримувач) та Підприємством «Лель» (орендар) укладено договір № 4 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, за умовами якого балансоутримувач зобов`язується у порядку та на умовах, передбачених цим договором, забезпечити утримання та можливість користування комунальними послугами (електропостачання, водопостачання, теплопостачання, вивіз сміття) нерухомого майна за адресою: вул.Винниченка,11, м.Луцьк, Волинська область,43000, а орендар зобов`язується відшкодувати вартість за фактично спожиту електроенергію по щомісячному показнику лічильника, а інші комунальні послуги - згідно розрахунку ЦОП ГУНП у Волинській області, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.1 договору № 4 відшкодування витрат на утримання нерухомого майна проводиться орендарем шляхом безготівкового переказу коштів на розрахунковий рахунок балансоутримувача, що вказаний у цьому договорі протягом 10 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін акту наданих послуг на підставі рахунку-фактури, але не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним місяцем.

Позивач просить суд стягнути заборгованість за договором № 4 в сумі 49176,54 грн за утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг.

Матеріалами справи (рахунками та актами приймання-здачі виконаних робіт) підтверджується заборгованість за надані послуги у сумі 49176,54 грн (а.с.60-134).

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Нормами ч. 2 ст. 291 ГК України встановлено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Аналогічна норма закріплена також у ч. 1 ст. 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У відповідності до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 цього Закону у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Враховуючи умови договорів № 1223 та № 4, порушення виконання зобов`язання відповідачем щодо оплати орендної плати та за утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню боргу за оренду, комунальні послуги, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, а вимоги по стягненню орендної плати на суму 10263,97 грн та заборгованості за надані комунальні послуги в сумі в сумі 49176,54 грн такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 10 % штрафу у сумі 1026,40 грн за договором № 1223, суд зазначає таке.

Пунктом 3.8. договору № 1223 передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст.2 ГК України.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 10 % штрафу у сумі 1026,40 грн за договором №1223 є підставними та обґрунтованими, такими, що підлягають до задоволення.

Щодо стягнення пені у сумі 1760,81 грн за договором №1223, суд відмовляє у задоволенні через необгрунтованість, з огляду на таке.

Відповідно до п.3.7. цього договору орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному п.3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Позивачем не зазначено періодів нарахування пені, тому суд не може перевірити правильність та методологію її нарахування. Крім того, суд не може виходити за межі позовних вимог, в тому числі заявленого позивачем періоду нарахування пені, який відсутній.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 60466,91 грн, з них 10263,97 грн орендної плати, 49176,54 грн заборгованості за утримання орендованого майна та надання комунальних послуг, 1026,40 грн штрафу. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені на суму 1760,81 грн відмовити через необґрунтованість.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2205,77 грн. судового збору, в іншій частині сплата судового збору залишається за позивачем, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Підприємства Лель (Волинська область, м. Луцьк, вул. Потебні, 1, ) на користь Головного управління Національної поліції України у Волинській області (43025, м. Луцьк, вул. Винниченка, 11, р/р UA3092664, Банк ДКСУ м. Київ, ) 60466,91 грн (шістдесят тисяч чотириста шістдесят шість грн 91 коп), з них: 10263,97 грн заборгованості з орендної плати, 49176,54 грн заборгованості за утримання орендованого майна та надання комунальних послуг, 1026,40 грн. штраф.

3. Стягнути із Підприємства Лель (Волинська область, м. Луцьк, вул. Потебні, 1, ) на користь Головного управління Національної поліції України у Волинській області (43025, м. Луцьк, вул. Винниченка, 11, р/р UA0092664, Банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ) 2205,77 (дві тисячі двісті п`ять грн 77 коп) судового збору.

4. У задоволенні позову Головного управління Національної поліції України у Волинській області до Підприємства Лель в частині стягнення 1760,81 грн пені -відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

17.09.2021.

Суддя А. С. Вороняк