ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2021 місто Дніпро Справа № 904/4218/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Чус .В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 (повний текст оформлений 12.10.2020, суддя Рудь І.А.) у справі №904/4218/20

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Агаєва Саяда Бахрам Огли, с. Новоолександрівка, Дніпровський район, Дніпропетровська область

про стягнення неустойки в сумі 23 163,60 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Агаєва Саяда Бахрам Огли на користь позивача до Державного бюджету України неустойку в сумі 23 163,60 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 у справі №904/4218/20 позов задоволено частково: з Фізичної особи-підприємця Агаєва Саяда Бахрам Огли стягнуто на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Державного бюджету України 15 087,10 грн. неустойки, 1 369,09 грн. витрат по сплаті судового збору; в решті позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване невиконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасного повернення орендованого майна у зв`язку із припиненням дії договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 10.03.2016 №12/02-5968-ОД. Місцевим господарським судом встановлено, що договір оренди припинив свою дію з 10.03.2019, однак, в порушення пунктів 5.10, 10.9 договору, орендоване майно за актом приймання-передачі балансоутримувачу повернуто лише 30.06.2019.

Враховуючи, що відповідачем частково оплачена неустойка у розмірі 4 000,00 грн., позивачем заявлено про стягнення з відповідача на свою користь неустойку у розмірі 23 163,60 грн. за період з 10.03.2019 по 30.06.2019. Місцевим господарським судом встановлено, що позивачем була також нарахована орендна плата до державного бюджету за період з 10.03.2019 по 30.06.2019 у розмірі 8 076,50 грн., яку відповідач оплатив. Приймаючи до уваги оплату відповідачем 8 076,50 грн., місцевим господарським судом зараховано вказану суму як часткову оплату спірної неустойки, перерахованої як орендну плату за період після припинення дії договору без відповідних правових підстав та дійшов до висновку про правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача неоплаченої неустойки на час розгляду справи у розмірі 15 087,10 грн.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 у справі №904/4218/20; прийняти нове рішення, яким у позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про неможливість одночасного стягнення орендної плати після закінчення строку дії договору та неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна після закінчення строку дії договору оренди та, відповідно, зарахування сплаченої відповідачем орендної плати у розмірі 8 076,50 грн. в рахунок погашення неустойки. Апелянт зазначає, що сторонами в пункті 3.12 договору визначений обов`язок орендаря сплачувати орендну плату до моменту повернення майна, враховуючи санкції, тому відповідач зобов`язаний сплачувати і орендну плату, і неустойки після закінчення строку дії договору оренди.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.11.2020 (колегією суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач), суддів Широбокової Л.П., Чус О.В.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 у справі №904/4218/20; розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020 (колегією суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач), суддів Широбокової Л.П., Чус О.В.) зупинено апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 у справі №904/4218/20 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/11131/19 у подібних правовідносинах.

У зв`язку зі звільненням у відставку судді Широбокової Л.П. відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021 визначено для розгляду справи №904/4218/20 колегію суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Подобєд І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.09.2021 (колегією суддів: головуючий Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Подобєда І.М., Чус О.В.) справу №904/4218/20 прийнято до свого провадження; поновлено апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 у справі №904/4218/20.

Фізична особа-підприємець АгаєвСаяд Бахрам Огли відзиву на апеляційну скаргу не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про отримання поштового відправлення №012 (ухвали Центрального апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження від 20.11.2020) від 27.11.2020.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 10.03.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, (орендодавець) і Фізичною особою-підприємцем Агаєвим Саядом Бахрам Огли (орендар) укладений договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №12/02-5968-ОД, відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно нежитлове приміщення (реєстровий номер №02066747.4.ЦЖМФУЕ087) (далі майно), площею 78,3 кв.м, розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. О.М. Макарова, 27 на першому поверсі 7-ми поверхового будинку, що перебуває на балансі Дніпропетровського національного університету ім. О. Гончара (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 19.11.2015 і становить за незалежною оцінкою 543 838,00 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення буфету, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи (пункт 1.2. договору).

За умовами пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до пункту 2.4 договору обов`язок складання акту приймання-передавання майна в оренду покладається на орендодавця.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 зі змінами (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку січень 2016 2 818,14 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

У відповідності до пункту 3.3. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (пункт 3.4 договору).

За умовами пункту 3.5 договору розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до пункту 3.6. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні: 50% до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки, відкриті відділенням казначейства у розмірі 1 409,07 грн.; 50% балансоутримувачу у розмірі 1 409,07 грн. щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним незалежно від наслідків господарської діяльність орендаря протягом дії договору.

Згідно з пунктом 3.12. договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Пунктом 5.10 договору передбачено, що орендар зобов`язується у разі припинення або розірвання договору повернути за актом приймання-передачі балансоутримувачу або підприємству/товариству, вказаному орендодавцем, орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати відповідно до вимог чинного законодавства збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

За умовами пункту 5.16. договору орендар зобов`язується у разі наміру продовжити строк дії договору оренди не пізніше ніж за два місяці до закінчення терміну дії договору оренди подати орендодавцю про це заяву з документами щодо виконання умов договору оренди (копія договору страхування державного майна, копія договору страхування цивільної відповідальності, платіжні доручення про сплату страхового платежу та ін.).

Договір укладено строком на 1 рік, що діє з 10.03.2016 по 09.03.2019 (пункт 10.1 договору).

За умовами пункту 10.4. договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, якщо це не суперечить чинному законодавству України. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 10.6. договору передбачено, що чинність договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено; приватизації орендованого майна орендарем; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря; ліквідації орендаря юридичної особи; у разі смерті орендаря (якщо орендарем є фізична особа).

Відповідно до пункту 10.9. договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом 3 робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

Згідно з пунктом 10.10. договору майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акта приймання-передавання між орендарем та балансоутримувачем, один примірник якого надається орендарем орендодавцю у двотижневий термін з моменту його підписання. Обов`язок щодо складання акту приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Відповідно до пункту 10.11. договору якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

10.03.2016 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях передало Фізичній особі-підприємцю Агаєву Саяду Бахрам Огли об`єкт оренди за актом приймання передачі.

Листом за №18-02-00538 від 24.01.2019 Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях повідомило Фізичну особу-підприємця Агаєва Саяда Бахрам Огли та балансоутримувача про закінчення строку договору з 10.03.2019 та необхідність повернення орендованого майна.

Листом за №18-02-02101 від 29.03.2019 Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях повідомило Фізичну особу-підприємця Агаєва Саяда Бахрам Огли про припинення договору з 10.03.2019 та просило повернути майно за актом приймання-передачі.

Акт приймання-передачі від 30.06.2019 про повернення майна Фізичною особою-підприємцем Агаєвим Саядом Бахрам Огли надано лише 03.10.2019.

Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях направило Фізичній особі-підприємцю Агаєву Саяду Бахрам Огли претензію за №18-12-00561 від 24.01.2020 про сплату неустойки за користування майном за час прострочення його повернення.

Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України нарахував неустойку у розмірі 23 163,60 грн. 60 коп. за період з 10.03.2019 по 30.06.2019, яка частково оплачена відповідачем у розмірі 4 000,00 грн.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях посилається на невиконання Фізичною особою-підприємцем Агаєвим Саядом Бахрам Огли обов`язку щодо своєчасного повернення об`єкту оренди у зв`язку із закінченням договору оренди №12/02-5968-ОД від 10.03.2016 та просить стягнути з відповідача на свою користь 23 163,60 грн. неустойки за період з 10.03.2019 по 30.06.2019, що і є причиною виникнення спору.

Частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець (позивач у справі) передає або зобов`язується передати наймачеві (відповідач у справі) майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

В силу вимог частини 1 статті 785, частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Місцевим господарським судом встановлено, що договір оренди припинив свою дію з 10.03.2019, однак, в порушення пунктів 5.10, 10.9 договору, орендоване майно за актом приймання-передачі балансоутримувачу повернуто лише 30.06.2019.

Відповідно до приписів частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях нарахувало та заявило до стягнення з Фізичної особи-підприємця Агаєва Саяда Бахрама Огли 23 163,60 грн. неустойки за період з 10.03.2019 по 30.06.2019.

Місцевий господарський суд встановив, що позивачем також нарахована відповідачу орендна плата до державного бюджету за період з 10.03.2019 по 30.06.2019 у розмірі 8 076,50 грн., яка сплачена відповідачем.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне і те ж саме правопорушення, що суперечить статті 61 Конституції України.

Враховуючи оплату відповідачем 8 076,50 грн., місцевий господарський суд зарахував вказану суму, яка перераховувалась як орендна плата за період після припинення дії договору без відповідних правових підстав як часткову оплату нарахованої неустойки та дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у розмірі 15 087,10 грн.

Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, посилаючись на те, що сторони узгодили в договорі обов`язок сплати орендарем орендної плати до фактичного повернення об`єкту оренди, а обов`язок сплатити неустойку у вигляді подвійної орендної плати, нараховану за прострочення повернення орендованого майна за період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

На думку апелянта, у спірних правовідносинах є можливим одночасне стягнення орендної плати (як передбачено умовами договору) та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) (як передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 762 Цивільного кодексу України та 286 Господарського кодексу України договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України; із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду), тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 дійшов до висновку, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 Цивільного кодексу України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 Цивільного кодексу України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії договору не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Такий підхід у регулюванні орендних правовідносин вочевидь не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

Правові наслідки порушення умов договору оренди державного майна визначені відповідними нормами Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

У питанні відповідальності сторін за невиконання зобов`язань за договором норми статті 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відсилають до інших законодавчих актів України та умов договору.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України, для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначено поняття штрафних санкцій. Ними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 Цивільного кодексу України).

Тобто неустойка згідно із частиною другої статті 785 Цивільного кодексу України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Водночас неустойка за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Таким чином, передбачені наслідки припинення договору у разі, якщо орендар не повертає майно після припинення строку дії договору, зокрема у вигляді подальшого неправомірного користування майном, та права орендодавця застосувати передбачений законом спосіб захисту порушеного права - стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина друга статті 785 Цивільного кодексу України).

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України , є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України .

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах (пункт 3.12 договору), проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

З урахуванням обставин справи та висновків Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладених в постанові від 19.04.2021 у справі №910/11131/19, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта щодо можливого одночасного стягнення орендної плати (як передбачено умовами договору) та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) (як передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України).

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 у справі №904/4218/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 у справі №904/4218/20 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 21.09.2021.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Чус