РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.08.2021Справа № 910/15296/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Стеренчук М.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" вул.Велика Васильківська, б.100, м. Київ, 03150

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" вул. Юрія Іллєнка, буд. 31, м. Київ, 04050

про визнання договору розірваним, припиненим та зобов`язання вчинити дії

Представники сторін:

Від позивача: не з`явилися.

Від відповідача: Жовтун О.В. - довіреність № кеп200901001 від 01.09.2020 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Альфа - Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" про визнання розірваним, припиненим Договір про надання послуг з постачання електричної енергії в частині постачання електричної енергії до квартир за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1, та зобов`язання відповідача здійснити звірку взаєморозрахунків по даному Договору щодо зазначених квартир станом на момент розірвання останнього в частині постачання електричної енергії до квартир за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на факт набуття АТ "Альфа - Банк" внаслідок переходу права власності на вказані квартири прав та обов`язків за публічним договором приєднання про надання послуг з постачання електричної енергії в частині постачання електричної енергії до квартир за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1, які реалізовані позивачем шляхом звернення до відповідача з вимогою про розірвання вказаного договору в односторонньому порядку, та яка була останнім проігнорована.

Також позивачем через канцелярію Господарського суду міста Києва 07.10.2020 року подано заяву б/н від 30.09.2020 року про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання ТОВ" Київські енергетичні послуги" негайно припинити постачання електричної енергії шляхом від`єднання електроносія на вході (перед лічильником) до квартир, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1, котрі належать АТ "Альфа - Банк" на праві приватної власності; заборонити відповідачу та будь - яким іншим особам у будь - який інший спосіб здійснювати постачання електричної енергії до квартир, що знаходяться за вказаними адресами та належать позивачу на праві приватної власності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2020 року у справі № 910/15296/20 заяву Акціонерного товариства "Альфа - Банк" про забезпечення позову повернуто заявнику на підставі ч. 7 ст. 140 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 року, за результатами розгляду клопотання позивача б/н від 02.11.2020 року про усунення недоліків позовної заяви, останню прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/15296/20, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 10.12.2020 року.

Судом доведено до відома сторін, що до початку судового засідання через канцелярію суду від відповідача 09.12.2020 року надійшов відзив б/н від 04.12.2020 року на позовну заяву разом з доказами направлення на адресу позивача, який долучено судом до матеріалів справи.

В поданому відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на відсутність у ТОВ «Київські Енергетичні послуги» підстав для припинення дії договорів за адресами: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1, оскільки фізичні особи - споживачі за вказаними адресами не відмовились від постачання електричної енергії, продовжують її споживати та оплачувати, а також з огляду на наявний у позивача передбачений чинним законодавством механізм переукладення договорів.

В підготовчому засіданні 10.12.2020 року судом протокольно оголошено перерву на 04.02.2021 року.

Також позивачем через канцелярію Господарського суду міста Києва 30.11.2020 року подано заяву б/н від 25.11.2020 року про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" негайно припинити постачання електричної енергії шляхом від`єднання електроносія на вході (перед лічильником) до квартир, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1, котрі належать АТ "Альфа - Банк" на праві приватної власності; заборонити відповідачу та будь - яким іншим особам у будь - який інший спосіб здійснювати постачання електричної енергії до квартир, що знаходяться за вказаними адресами та належать позивачу на праві приватної власності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 року у справі № 910/15296/20 в задоволенні заяви Акціонерного товариства "Альфа - Банк" про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 27.12.2020 року, за якою ухвалою від 26.01.2021 року відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 24.02.2021 року, а також витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15296/20.

Супровідним листом № 910/15296/20/1145/2021 від 10.02.2021 року матеріали господарської справи № 910/15296/20 були направлені Господарським судом міста Києва до Північного апеляційного господарського суду.

Отже, у зв`язку з направленням матеріалів справи № 910/15276/20 до суду апеляційної інстанції на виконання вимог останнього судове підготовче засідання у справі, призначене на 04.02.2020 року, не відбулось.

В свою чергу за результатами розгляду апеляційної скарги позивача постановою Північного апеляційного суду від 24.02.2021 року у справі № 910/15296/20 скаргу залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 року залишено без змін.

Супровідним листом № 910/15296/20/09.1-04.1/1723/21 від 04.03.2021 року матеріали господарської справи № 910/15296/20 повернуто на адресу Господарського суду міста Києва 11.03.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2021 року підготовче засідання призначено на 28.04.2021 року.

У судовому засіданні 28.04.2021 року уповноваженим представником відповідача подано клопотання б/н від 28.04.2021 року про залучення до участі третіх осіб, в якому відповідач просить суд залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , якими здійснюється споживання електричної енергії за спірними адресами.

Розглянувши в судовому засіданні 28.04.2021 року клопотання відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб, заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, судом протокольною ухвалою залишено без розгляду вказане клопотання відповідача.

У підготовчому засіданні 28.04.2021 року протокольно оголошено перерву на 03.06.2021 року.

Судом доведено до відома, що до початку судового засідання 07.05.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 29.04.2021 року, в якій останній не погоджується з доводами позивача та зазначає, що позивач не надавав згоди на укладення договору, заяви про приєднання до публічного договору тощо, а отже відповідач здійснює постачання електроенергії протизаконно, оскільки відсутність договору про надання житлово - комунальної послуги є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання такої послуги. Відзив на позову разом з доказами направлення на адресу відповідача долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 03.06.2021 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/15296/20 та початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 14.07.2021 року.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 14.07.2021 року судом протокольною ухвалою оголошено перерву на 11.08.2021 року.

До початку судового засідання 11.08.2021 року від відповідача через канцелярію суду 10.08.2021 року надійшло клопотання б/н від 10.08.2021 року про долучення до матеріалів справи рахунків за спожиту електричну енергію за спірним адресами, яке долучено судом до матеріалів справи.

Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від сторін на час проведення судового засідання з розгляду справи по суті 11.08.2021 року до суду не надходило.

У судове засідання з розгляду справи по суті 14.07.2021 року з`явились уповноважені представники позивача та відповідача.

У судове з розгляду справи по суті 11.08.2021 року з`явився уповноважений представник відповідача, уповноважений представник позивача - не з`явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 11.08.2021 року позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою б/н від 14.07.2021 року про оголошення перерви у засіданні з розгляду справи по суті 14.07.2021 року.

Про поважні причини неявки в судове засідання 11.08.2021 року представника позивача суд не повідомлено.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вищевикладене, оскільки Акціонерне товариство «Альфа-Банк» не скористалося наданими йому процесуальними правами, зокрема, позивачем не забезпечено явку в судове засідання 11.08.2021 року уповноваженого представника, за відсутності клопотань про відкладення суд, на підставі частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 14.07.2021 року представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судових засіданнях з розгляду справи п суті 14.07.2021 року та 11.08.2021 року проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених в відзиві на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 11.08.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення уповноважених представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом згідно матеріалів справи, Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на підставі договорів іпотеки № 194 від 29.01.2007 року, № 196 від 30.01.2007 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., а також іпотечного договору № 42.02-11/932 від 10.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П., набуто право приватної власності на об`єкти нерухомого майна, а саме:

- за адресою АДРЕСА_2, на об`єкт житлової нерухомості - квартиру, загальною площею 75,6 кв.м;

- за адресою АДРЕСА_3, на об`єкт житлової нерухомості - квартиру, загальною площею 112,7 кв.м;

- за адресою АДРЕСА_1, на об`єкт житлової нерухомості - квартиру, загальною площею 91 кв.м.,

про що 29.05.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Сорока В.М. та 23.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. внесено відповідні записи про право власності № 31808408 № 31810407 та 35225497, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами № 190134745, № 190132641, № 198022103 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Засади організації та експлуатації енергосистем відповідно до ст. 92 Конституції України визначаються виключно законами України.

Так, згідно преамбули Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон) він визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Пунктом 93 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.

Постачальник універсальної послуги - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який виконує зобов`язання щодо надання універсальної послуги (п. 67 ч. 1 ст. 1 Закону).

У відповідності до Законів України "Про ринок електричної енергії", «Про ліцензування видів господарської діяльності", «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські Енергетичні Послуги" (відповідач у справі) з 01.01.2019 року є постачальником електричної енергії споживачам на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно з постановою НКРЕКП № 429 від 14.06.2018 року.

У м. Києві єдиним постачальником універсальної послуги є ТОВ «Київські енергетичні послуги».

Згідно п.п. 1.1.1 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії" (далі - Правила), яка регулює взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між елетропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Відповідно до п. 2 Правил приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) відповідно до вимог Правил здійснюється на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

За визначенням п.п. 1.1.2 Правил договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим непобутовим споживачем, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачем у певний період часу постачальником універсальних послуг за цінами постачальника універсальних послуг.

Пунктом 1.2.7 Правил визначено, що постачання електричної енергії здійснюється елетропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється елетропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому та малому непобутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору (п. 1.2.8 Правил).

Згідно з ч.ч.1, 4 ст. 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі, виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.

Особливості визначення кількості (обсягів), якості, строків, ціни та порядку розрахунків за договором постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» та п.3.1.1 Правил постачання електричної енергії споживачам здійснюється обраним споживачем елетропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Зазначеним договором визначаються умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача. Регулятор затверджує примірний договір постачання електричної енергії споживачу. Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (п. 8 Правил).

Договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил.

Оператор системи розподілу зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також у друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та у власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії (п.2.1.5 Правил).

Пунктом 1.2.15 Правил встановлено, що укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі(в установленому законодавством порядку).

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з елетропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Електропостачальники зобов`язані повідомляти оператора системи розподілу (передачі) про укладення та припинення договору із споживачем в установленому цими Правилами порядку.

При переході права власності (користування) на об`єкт до нового власника (користувача) переходять права та обов`язки за договорами, укладеними відповідно до цих Правил.

Згідно п. 3.1.7 Правил договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого елетропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої елетропостачальником.

Відповідно до п. 3.1.8 Правил договір постачання електричної енергії споживачу укладається між елетропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним елетропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.

Згідно пунктів 3.2.5, 3.2.8 Правил укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальники заяву-приєднання. Умови комерційної пропозиції мають бути однозначними, без можливості подвійного тлумачення.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно до статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Учасники ринку електричної енергії, згідно зі ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач зазначає, що ним відповідно до п.1.2.15 Правил у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно (квартири) набуто права та обов`язки за договорами про надання послуг з постачання електричної енергії за адресами: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1, тобто права споживача як сторони договору.

За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Ця норма узгоджується з приписами частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, згідно якої договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповілно розірваним або зміненим.

Згідно ч. 2 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до п. 13.4 публічного Договору про надання послуг з постачання електричної енергії, за умови відсутності заборгованості та виконання своїх зобов`язань перед постачальником споживач має право розірвати цей договір з урахуванням вимог положень цього Договору без сплати будь - яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику.

При цьому посилаючись на факт набуття прав та обов`язків за договором про надання послуг з постачання електричної енергії до квартир за вищевказаними адресами, тобто прав сторони по договору при переході права власності на квартири відповідно до п. 1.2.15 Правил роздрібного ринку електроенергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312, ч. 2 ст. 634, ст. 651 ЦК України, а також п. 13.4 публічного Договору про надання послуг з постачання електричної енергії, оскільки АТ «Альфа-Банк» не здійснювалось приєднання до даного договору та не прийняло б цих умов за наявності у нього можливості брати участь у визначенні умов договору у відповідності до умов, визначених Законом «Про житлово-комунальні послуги», позивач зазначає про наявність у АТ «Альфа-Банк» права розірвати такий договір.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, за відсутності згоди позивача на укладення договору, а також заяви про приєднання до публічного договору, оскільки продовження примусового надання послуг з постачання електроенергії до квартир, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, які належать позивачеві на праві приватної власності, на переконання позивача, спричиняє матеріальні втрати при оплаті послуг, а також інших послуг, передбачених оспорюваним договором, позивач звернувся до відповідача із вимогою б/н від 17.09.2020 року про припинення постачання електричної енергії у вищевказані квартири шляхом від`єднання електроносія, з метою уникнення ризиків шкоди здоров`я у зв`язку із наміром здійснення ремонтних робіт у квартирах, розташованих за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, та АДРЕСА_3, а також просив провести звірку взаєморозрахунків щодо зазначених квартир на момент розірвання договору.

Факт надсилання зазначеної вимоги на адресу відповідача підтверджується матеріалами справи та відповідачем не заперечувався.

За результатами розгляду звернення АТ «Альфа-Банк» від 17.09.2020 року, зареєстрованого вхідною кореспонденцією 21.09.2020, відповідач листом № 25/4/12/27330 від 16.10.2020 року повідомив позивача про відмову в задоволенні вимог та відсутність у ТОВ «Київські Енергетичні Послуги» підстав для припинення дії договорів за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, та АДРЕСА_3, зважаючи на наявний передбачений чинним законодавством механізм переукладення договорів та підстави їх припинення, визначені п. 7.5 ПРРЕЕ та п. 11.5.2 Кодексу систем розподілу.

Таким чином, зважаючи на відмову відповідача як постачальника універсальної послуги за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, в задоволення вимог АТ «Альфа-Банк» щодо розірвання договорів з постачання електричної енергії в односторонньому порядку та проведення взаємозвірки розрахунків, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом, в якому просив визнати розірваним, припиненим договір про надання послуг з постачання електричної енергії в частині постачання електричної енергії до квартир за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, АДРЕСА_1, та зобов`язання відповідача здійснити звірку взаєморозрахунків по даному Договору щодо зазначених квартир станом на момент розірвання останнього в частині постачання електричної енергії до квартир.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Суд зазначає, що згідно статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

Відповідно до частин 6, 7 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Частинами першою - третьою статті 275 та частиною шостою статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у національних стандартах або технічних умовах. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закон України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з частиною 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно Правил споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Статтею 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що оператор системи розподілу, зокрема, забезпечує комерційний облік відповідно до цього Закону, правил, ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Принципи організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії України, права та обов`язки сторін стосовно організації комерційного обліку електричної енергії та отримання точних і достовірних даних комерційного обліку для здійснення комерційних розрахунків визначаються Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №311 (далі - ККОЕЕ).

Згідно з п. 1.2.1 Правил на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку. Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається (п. 3.1.9 Правил).

Відповідно до п. 3.1.6. Правил постачання електричної енергії споживачу здійснюється якщо:

1) об`єкт споживача підключений до мереж оператора системи у встановленому законодавством порядку;

2) електропостачальник за договором з оператором системи отримав доступ до мереж та можливість продажу електричної енергії на території діяльності оператора системи;

3) споживач є стороною діючих договорів: про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії; про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії"; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії, крім випадків, коли роль постачальника послуг комерційного обліку виконує оператор системи, до мереж якого приєднаний в споживач;

4) за усіма точками комерційного обліку на об`єкті (об`єктах) споживача, за якими здійснюється (планується) постачання електричної енергії, укладено договір з постачальником послуг комерційного обліку про надання послуг комерційного обліку електричної енергії;

5) відсутній факт припинення/призупинення постачання електричної енергії або надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у випадках, передбачених законодавством у сфері енергетики;

6) відсутня прострочена заборгованість за договорами про постачання електричної енергії або про надання послуг системи розподілу/передачі.

У разі якщо об`єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, допускається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в цьому договорі.

За договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Згідно пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

Відповідно до статей 6, 63 та пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», постановою НКРЕКП № 1268 від 26.10.2018 року затверджено Методичні рекомендації щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території (далі - Методичні рекомендації).

У відповідності до Методичних рекомендацій ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», яким до 01.01.2019 року здійснювалось постачання електричної мережі споживачам за спірними адресами, на виконання вимог Закону зобов`язано було, зокрема, визначити та сформувати перелік споживачів, які відповідно до статті 1 Закону належать до категорії побутових та малих непобутових споживачів та забезпечити передачу повних даних відповідно до додатка 1 до цих Методичних рекомендацій, у тому числі персональних даних з дотриманням чинного законодавства.

Як зазначено відповідачем та позивачем не заперечувалось, на виконання вказаних вимог ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» було передано відповідачеві зазначені дані щодо споживачів.

Суд зазначає, що фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.

За змістом п. 4.12 Правил розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Відповідно до п. 4.13 Правил для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Так, відповідачем долучені до матеріалів справи рахунки за спожиту електричну енергію за адресами: АДРЕСА_1 (за січень 2019 року, лютий 2019 року, січень 2020 року, січень 2021 року, липень 2021 року) та АДРЕСА_2 (за січень 2019 року, березень 2019 року, січень 2020 року, січень 2021 року, липень 2021 року) та АДРЕСА_3 (за січень 2019 року, березень 2019 року, січень 2020 року, січень 2021 року, липень 2021 року), зі змісту яких вбачається, що споживачами за вказаними адресами значаться гр. ОСОБА_1 (по АДРЕСА_4) та гр. ОСОБА_2 (по АДРЕСА_5), яким присвоєно особові рахунки.

Окрім цього, в наданих рахунках відповідачем на електроенергію, а також особових картках споживачів відображені здійснені гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 за вказані періоди часткові оплати спожитої електричної енергії.

Тобто встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські Енергетичні Послуги» як постачальником універсальної послуги та зазначеними фізичними особами як споживачами за адресами: АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 ), АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ( ОСОБА_2 ), на даний час існують договірні відносини, оскільки станом на 01.01.2019 вони не відмовилися від постачання електричної енергії, продовжуючи її споживати та оплачувати, відтак суд доходить до висновку та погоджується з доводами відповідача, що своїми конклюдентними діями ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 підтвердили факт приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги - відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 188 Господарського процесуального кодексу України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 654 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 13.5. публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг сторони мають право розірвати цей Договір у встановленому законодавством порядку. Постачальник має право розірвати цей Договір достроково, повідомивши споживача про це за 20 днів до очікуваної дати розірвання, якщо споживачем суттєво порушено умови цього Договору, і не вжито заходів щодо усунення такого порушення протягом 5 робочих днів від дати отримання попередження від постачальника.

Окрім цього за умовами п. 13.6 публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг дія цього Договору також припиняється в таких випадках:

- закінчення строку, призупинення дії ліцензії з провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії постачальником або її анулювання;

- банкрутства або припинення господарської діяльності постачальника;

- у разі зміни власника об`єкта споживача та отримання від нового власника (користувача) або оператора системи розподілу документального підтвердження щодо укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з новим власником (користувачем) - у частині постачання;

- у разі зміни постачальника - у частині постачання;

- у разі неприйняття споживачем своєчасно запропонованих (за 20 днів до введення в дію) постачальником змін до Договору, що викликані змінами регульованих складових ціни (тарифу на послуги з передачі та/або розподілу електричної енергії, ціни (тарифу) на послуги постачальника універсальних послуг) та/або змінами в нормативно-правових актах щодо формування цієї ціни або щодо умов постачання електричної енергії.

Договір може бути розірвано за ініціативою будь-якої зі сторін у порядку, визначеному законодавством України та цим Договором, але в будь - якому випадку Договір діє до повної оплати заборгованості по Договору, включаючи штрафні санкції (умови Комерційної пропозиції «Побутова»).

Публічний договір та Комерційна пропозиція є публічними та розміщені на офіційному сайті відповідача ТОВ «Київські Енергетичні послуги»: https://kyiv.yasno.com.ua/contract.

Відповідно до п. 4.27 Правил у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення і користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити енергопостачальну організацію та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Дія договору про постачання електричної енергії достроково припиняється у разі отримання електропостачальником від оператора системи або нового чи попереднього власника (користувача) об`єкта споживача документального підтвердження факту укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії між оператором системи і новим власником (користувачем) цього об`єкта.

З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема, цих Правил, після припинення дії договорів зі споживачем, який звільняє приміщення, у частині постачання та розподілу електричної енергії на цей об`єкт.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

У відповідності до статті 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Натомість матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів звернення АТ «Альфа-банк» як нового власника, а також фізичних осіб гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 як попередніх власників чи оператора системи розподілу до постачальника універсальної послуги - ТОВ «Київські Енергетичні Послуги» з питання укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії між оператором системи та новим власником (користувачем) вищезазначених об`єкті нерухомості (квартир).

Згідно п. 1.1.2 Правил об`єктом є електрифікована споруда (сукупність електрифікованих споруд на одній території) або частина електрифікованої споруди, що належить суб`єкту господарювання або фізичній особі на праві власності або користування.

У зв`язку з викладеним суд зазначає, що під час розгляду спору у даній справі судом не встановлено факту підписання позивачем заяви про приєднання до договору у визначеному порядку, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії, які у відповідності до приписів чинного законодавства дають змогу дійти висновку про укладення договору про надання послуг з постачання електричної енергії, відтак суд дійшов висновку про те, що позивач не є споживачем електричної енергії, яка постачається на об`єкти, що обладнані електроустановками, які належать йому на праві власності, в розмінні Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП № 312 14.03.2018 року.

Окрім цього згідно п. 7.5 Правил припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі: заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником; недопущення уповноважених представників електропостачальника до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача.

За таких обставин, враховуючи вимоги Правил та встановленні судом фактичні обставини, за наявності передбаченого чинним законодавством механізму переукладення договорів постачання електричної енергії у разі зміни власника об`єкта споживання (користувача), у ТОВ «Київські Енергетичні Послуги» відсутні підстави для припинення дії договорів за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Окремо суд звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

При цьому, приписи вказаної статті кореспондуються з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Конституційний Суд України в п.3.2 Рішення від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі № 1-26/2011 зазначив, що регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Суд зазначає, що одним із основоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений в пункті 3 статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України принцип свободи договору, відповідно до якого укладення договору носить добровільний характер і ніхто не може бути примушений до вступу в договірні відносини.

Враховуючи вищевикладене, надані позивачем докази не можуть бути розцінені судом в якості належних та допустимих доказів встановлення факту укладення між позивачем та відповідачем Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за вказаними адресами, тобто матеріалами справи не підтверджується факт виникнення у позивача та відповідача взаємних прав та зобов`язань за правочином.

Наразі, «неукладений договір» є еквівалентом «договору, який не був укладений», а тому він не є юридичним фактом, не може бути визнаний недійсним або бути розірваним та не тягне жодних правових наслідків.

При цьому судом враховано також зміст абз. 3 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно якого не є укладеними правочини (договори), в яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Суд зазначає, що під розірванням договору розуміється дострокове припинення зобов`язань сторін за таким договором з певних підстав (ч. 2 ст. 653 ЦК України).

Таким чином, не може бути розірвано неукладений договір, зокрема, договір про надання послуг з постачання електричної енергії, оскільки він не спричиняє виникнення договірних зобов`язань та прав сторін, у зв`язку з чим, оцінивши в сукупності надані сторонами докази та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача АТ «Альфа-Банк» про розірвання Договору про надання послуг з постачання електричної енергії в частині постачання електричної енергії до квартир за адресами: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1.

З аналогічних підстав та обґрунтувань, що наведені судом вище, в задоволенні позовних вимог позивача про визнання припиненим договору про надання послуг з постачання електричної енергії та зобов`язання відповідача здійснити звірку взаєморозрахунків по даному договору як такого, що є неукладеним, також судом відмовлено.

Поряд із цим суд наголошує, що особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (стаття 12 Цивільного кодексу України).

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 16 даного Кодексу, яка кореспондується з положеннями статті 20 ГК України, встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення.

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у статті 16 ЦК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 року у справі № 912/1856/16, від 14.05.2019 року у справі № 910/11511/18, від 28.05.2020 року у справі № 910/7164/19.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить звернути вагу на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, а у разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 року у справі № 910/4164/19.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і, у разі встановлення порушеного права, з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Так, предметом даного спору є визнання розірваним, припиненим Договір про надання послуг з постачання електричної енергії в частині постачання електричної енергії до квартир за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1, та зобов`язання відповідача здійснити звірку взаєморозрахунків по даному Договору щодо зазначених квартир станом на момент розірвання останнього в частині постачання електричної енергії до квартир за вказаними адресами.

З урахуванням правових висновків, викладених в постанові Верхового Суду від 13.02.2018 року у справі №916/849/17 суд наголошує, що звертаючись із позовом про визнання договору розірваним, позивачем фактично ставиться питання про встановлення юридичного факту, зокрема, факту розірвання позивачем за власною ініціативою договору шляхом надіслання на адресу відповідача вимоги (повідомлення) про розірвання договору, що виходить за межі компетенції господарського суду, оскільки в такому випадку суд не здійснює захисту порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу суб`єкта господарювання.

Тобто, за висновками суду, обраний позивачем спосіб захисту права, а саме - визнання розірваним правочину, не відповідає матеріально-правовим способам захисту прав, що визначені приписами чинного законодавства, оскільки позивачем було обрано такий спосіб захисту порушеного права, яким встановлюється юридичний факт припинення договору, що є неналежним способом захисту цивільних прав та не призведе до відновлення порушеного або оспорюваного права (інтересу).

З урахуванням вищевикладеного в сукупності суд додатково зазначає, що в ході розгляду справи позивач не довів, що заявлені позовні вимоги є ефективним засобом захисту його права та відповідають змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, а також не навів належного обґрунтування, яким чином будуть поновлені та захищені його права, на захист яких і заявлений даний позов, що взагалі виключає можливість задоволення позову та захист прав у даному спорі у спосіб, заявлений позивачем, навіть за умови укладення позивачем правочину про надання послуг з постачання електричної енергії.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні статті 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову повністю з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 17 вересня 2021 року.

Суддя А.М. Селівон