РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2021Справа № 910/11720/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Підприємства по утриманню житлового фонду Національної спілки художників України

про стягнення 491879,58 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Підприємства по утриманню житлового фонду Національної спілки художників України про стягнення 491879,58 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Підприємство по утриманню житлового фонду Національної спілки художників України не виконало взятих на себе зобов`язань за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №530598 від 01.06.2018, в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги у період з липня 2020 по червень 2021 року, у зв`язку з чим, станом на 13.07.2021 за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 451807,70 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Окрім того, позивачем нараховано до стягнення 19536,25 грн інфляційних втрат, 4112,88 грн 3% річних та 16422,75 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Під час розгляду справи відповідачем було подано клопотання в якому останній просив реструктурувати борг строком на 1 рік в порядку ст. 331 ГПК України. Окрім того, відповідач визнав борг та гарантував його сплату.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.06.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (позивач, постачальник) та Підприємством по утриманню житлового фонду Національної спілки художників України (відповідач, споживач) було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530598 відповідно до умов якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.2.1 договору постачальник зобов`язується безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (додатки 3,4) для потреб опалення - в період опалюваного сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1.

Згідно з п. 2.3.1. договору споживач зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у Додатку №1, не допускаючи їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку №2.

Відповідно до п. 2.3.5. договору споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасне надходження коштів на рахунок постачальника; своєчасно щомісячно надходження коштів на рахунок постачальника за теплову енергію, спожиту орендарями; прийняти всіх заходів (в т.ч. примусових) для стягнення коштів з боржників згідно з чинним законодавством України; безперешкодно цілодобовий доступ представників постачальника до тепловикористовуючих установок та приладів обліку для виконання ними службових обов`язків.

Пунктом 2.4.3 договору передбачено, що у разі порушень споживачем умов договору, постачальник має право складати відповідні акти, приписи, проводити нарахування штрафних санкцій в п`ятикратному розмірі та стягувати за рішенням суду, у встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно з п. 4.1 договору останній набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2019 року.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що, керуючись ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились про те, що дія цього Договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018 року.

Відповідно до п. 4.4. договору договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

З матеріалів справи вбачається, що у Додатку №1 сторони погодили обсяги постачання теплової енергії, які відповідають обсягам, вказаним відповідачем у зверненні-дорученні від 01.06.2018 року про укладення договору на постачання теплової енергії у гарячій воді. Також у цьому Додатку сторони визначили розподіл теплової енергії в Гігакалоріях по кварталам (без приладів обліку - розрахунково; з приладами обліку - згідно із заявленою споживачем величиною).

Пунктом 1 Додатку № 2 до Договору передбачено, що розрахунки зі споживачем за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 26.04.2018 року №700, за кожну відпущену Гігакалорію (1 Гкал/грн.) без урахування ПДВ: житловими організаціями - 1078,96 грн./Гкал у разі знаходження у житловому будинку орендарів тощо (опалення - 74,05 %, гаряче водопостачання - 25,95 %).

Пунктами 2, 3 Додатку № 2 до Договору встановлено, що у разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності. У разі встановлення будинкових приладів обліку теплової енергії споживача не на межі балансової належності, до обсягів теплової енергії, визначених цими приладами обліку, споживачем додаються теплові втрати на дільниці тепломережі з межі поділу балансової належності до місця встановлення приладів обліку згідно з пунктом 1.3 Додатку № 1.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором зі здійснення постачання на об`єкт відповідача теплової енергії у гарячій воді у період, зокрема, з липня 2020 року по червень 2021 року, свідчить також відсутність з боку споживача претензій та повідомлень про порушення постачальником своїх зобов`язань за наведеним правочином.

За умовами п. 9 Додатку №2 до Договору споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК за адресою: вул. Волоська, 42 оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця на кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Відповідно до п. 10 Додатку №2 до Договору споживач, на розрахунковий рахунок постачальника, відкритий у ТВБВ № 100/020 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (код банку 322669), щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок постачальника - НОМЕР_1; до 25 числа поточного місяця сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком за кожною тарифною групою окремо.

На підтвердження постачання позивачем протягом спірного періоду теплової енергії до об`єкту відповідача - будинку №10 А на вулиці Академіка Філатова у м. Києві, Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» надано копії корінців нарядів на включення та відключення об`єктів теплоспоживання, актів про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, актів приймання-передавання товарної продукції за період з липня 2020 року по червень 2021 року, відомості обліку та облікові картки щомісячного споживання за спірний період.

При цьому судом враховано, що питання прийняття облікових карток (табуляграм) в якості доказів у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі-продажу) теплової енергії у гарячій воді, у контексті їх оцінки судами, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 року в справі №910/6652/17, від 12.07.2018 року в справі №910/6654/17, від 12.10.2018 року в справі №910/30728/15, від 03.09.2020 року в справі №910/17662/19).

За змістом наявних у матеріалах справи документів зокрема, довідки про нарахування за теплову енергію, нарахування з липень 2020 року по червень 2021 року (включно) відбувалося згідно даних за навантаженням.

Разом із тим, зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що відповідач вартість поставленої йому протягом липня 2020 року - червень 2021 року теплоенергії оплатив не у повному обсязі, заборгувавши таким чином постачальнику 451807,70 грн.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Проаналізувавши зміст Договору, суд дійшов висновку про те, що за своєю правовою природою останній є договором енергопостачання, відповідно до умов якого постачальник зобов`язувався поставити теплову енергію абоненту.

Відповідно до частини 1 статі 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198, споживач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

За умовами статті 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Доказів, які свідчать про здійснення відповідачем на момент вирішення даного спору будь-яких погашень сум спірної заборгованості за Договором, а також документи, які підтверджують, зокрема, повну чи часткову оплату відповідачем поставленої йому протягом спірного періоду теплової енергії у гарячій воді на суму 451807,70 грн, у матеріалах справи відсутні.

Беручи до уваги вищенаведене, а також враховуючи, що загальна сума основного боргу відповідача за Договором від 01.06.2018 року №530598, яка складає 451807,70 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, окрім того, в ході розгляду справи відповідач визнав вказану заборгованість, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

На підставі зазначених норм позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 19536,25 та 3 % річних в розмірі 4112,88 грн, нарахованих за період з липня 2020 по травень 2021.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов висновку, що надані позивачем розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства та є арифметично вірними у зв`язку з чим, суд зазначає, що позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 16422,75 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст.547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 3.3. договору визначено, що споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, умовам договору та є арифметично вірним, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо заявленого клопотання відповідача про розстрочення сплати основної заборгованості на 12 рівних платежів протягом 1 року, суд зазначає наступне.

Приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за клопотанням сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за клопотанням стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, за змістом наведеної норми, відстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Відповідно до п.7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

У клопотанні відповідач вказує, що наявна перед позивачем заборгованість не є заборгованістю підприємства, а виникла внаслідок несплати мешканцями (кінцевими споживачами) грошових коштів за отримані послуги. Окрім того, відповідач зазначає, що розстрочення заборгованості дозволить підприємству уникнути банкрутства, зберегти робочі місця та розрахуватись із наявною заборгованістю.

Проте, суд зазначає, що заявником не додано до матеріалів заяви жодних доказів на підтвердження виникнення у майбутньому можливості виконання рішення суду у даній справі, у разі задоволення заяви про розстрочення виконання рішення. Заявник посилається виключно на тяжке фінансове становище кооперативу, що спричинено несплатою кінцевими споживачами отриманих послуг, утім не надає жодних документальних підтверджень того, що таке фінансове становище поліпшиться найближчим часом, що дасть змогу боржнику виконати рішення суду у даній справі. Розглядувана заява місить лише доводи та припущення заявника, які жодним належним доказом не підтверджуються.

З огляду на зазначене, зокрема на недоведеність та необґрунтованість викладених в клопотанні обставин, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання про відстрочення виконання рішення суду.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Підприємства по утриманню житлового фонду Національної спілки художників України (04053, м. Київ, Смірнова-Ласточкіна, буд. 21; ідентифікаційний код 32455477) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м .Київ, площа Івана Франка, буд. 5 ; ідентифікаційний код 40538421) заборгованість за спожиту теплову енергію у гарячій воді в розмірі 451807 (чотириста п`ятдесят одна тисяча вісімсот сім) грн 70 коп., інфляційні втрати в розмірі 19536 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять шість) грн 25 коп., 3 % річних в розмірі 4112 (чотири тисячі сто дванадцять) грн 88 коп., пеню в розмірі 16422 (шістнадцять тисяч чотириста двадцять дві) грн 75 коп., а також судові витрати в розмірі 7378 (сім тисяч триста сімдесят вісім) грн 19 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 23.09.2021.

Суддя Я.В. Маринченко