ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1832/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства "Теплові мережі Роганської селищної ради", смт. Рогань
про стягнення коштів в розмірі 635617,08 грн.
за участю представників:

позивача - Єфременко О.О., адвокат;

відповідача - Хомич О.П., адвокат.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства "Теплові мережі Роганської селищної ради", смт. Рогань, про стягнення заборгованості за договором № 3058/1920-ТЕ-32 від 24.09.2019, в розмірі 635617,08 грн., з яких: пеня в сумі 161378,32 грн.; 3% річних в сумі 168733,73 грн.; інфляційні в сумі 305505,03 грн. Також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 24.05.2021 відкрито провадження у справі № 922/1832/21 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 16.06.2021 об 11:15 год.

11.06.2021 відповідач подав до суду відзив на вказану позовну заяву (вх. № 13722), в якому зазначив, що саме вимоги пункту 6.1. договору №3058/1920-ТЕ-32 від 24.09.2019 ним не порушені, природний газ за даним договором був отриманий в повному обсязі, оплачений та заборгованості перед позивачем по даному договору відповідач не має. При цьому незначна прострочка розрахунків по даному договору дійсно мала місце, однак по незалежним від відповідача обставинам, внаслідок тяжкого матеріального стану підприємства, неплатежів від населення, невідповідності тарифів на теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво, відсутністю відповідної компенсації різниці в тарифі з боку органу місцевого самоврядування Роганської селищної ради. Також відповідачем у відзиві на позов викладено клопотання про зменшення пені, в якому відповідач просить суд, враховуючи тяжкий фінансовий стан підприємства та інші суттєві обставини, зменшити розмір пені на 90%. Крім того відповідач просить суд надати відстрочку та розстрочку на виконання рішення суду, мотивуючи це також тим, що відповідно до положень чинного законодавства відповідач позбавлений можливості нараховувати та стягувати пеню із громадян за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, що позбавляло відповідача джерела погашення штрафних санкцій. Вказує, що сплата штрафних санкцій в повному обсязі, в даному випадку, зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси, зокрема можливість забезпечувати централізоване теплопостачання установам та послуги теплопостачання населенню, а надмірно великі суми штрафних санкцій, джерел покриття яких у підприємства немає, можуть привести до численних аварій у зв`язку з недостачею коштів на ремонт і заміну трубопроводів, строк експлуатації яких давно минув. Також вказує, що підприємство працює в умовах дії постанови КМУ від 18.06.2014 №217, якою затверджений Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладені спеціальні обов`язки, і відповідач ніяким чином не впливає на перерахування коштів, що надійшли як плата за теплову енергію та послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, на рахунок позивача за постачання природного газу. З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не мав можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставлену позивачем теплову енергію, у зв`язку з чим вина відповідача за прострочення платежів за спірним договором відсутня. В даному випадку жодних збитків позивачу не спричинено.

24.06.2021 позивачем надано до суду відповідь на відзив (вх. № 14665), в якій не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, вважає їх необґрунтованими. В обґрунтування заперечень щодо розміру та періоду нарахування пені позивач зазначає, що нарахування ним пені здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. В обґрунтування заперечень щодо посилання відповідача на постанову КМУ від 18.06.2014 №217, позивач зазначає, що відповідач не обмежується в здійсненні розрахунків з позивачем лише рахунками зі спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену договором можливість сплатити заборгованість своїми коштами та тим самим вплинути на стан розрахунку. Вказує, що інфляційні нарахування та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ними грошовими коштами, належними до сплати кредиторів, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Стосовно зменшення пені позивач зазначає, що підписуючи договір, відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, або відсутність у боржника прибутку, відсутність коштів на рахунках. Однією з обов`язкових умов застосування ст. 233 ГК України є дослідження судом майнового стану сторін і боржника і кредитора, обставини, що обумовили прострочення, а тому просить суд при розгляді питання зменшення пені або відмови у позові врахувати майновий стан позивача. Зокрема зазначає, що позивач виконує в повній мірі покладені на нього урядом спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів, незважаючи на збитки внаслідок виконання таких обов`язків та накопичення боргів за газ значною частиною цих контрагентів. Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища. Крім того, позивач зазначає, що скрутне фінансове становище або заборгованість кінцевих споживачів відповідача не є винятковим випадком та підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором.

30.06.2021 відповідачем до суду надано заперечення (вх. № 15102), де зазначено про неможливість прийняття до уваги судом доводів позивача, викладених у відповіді на відзив у зв`язку з порушенням останнім вимог ст. 166 ГПК України при подачі цього документа, а також підтримано свої доводи та аргументи вказані у відзиві. Крім того, відповідач вказав на те, що уклавши зазначений договір №3058/1920-ТЕ-32 від 24.09.2019, відповідач прийняв зазначені в договорі умови поставки і оплати. При цьому, відповідач фактично змушений підписати договір нав`язаний монополістом АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» на умовах постачальника газу безальтернативно. Відповідач також зазначає що, позивач бажає майже безпідставно отримати з КП «Теплові мережі Роганської селищної ради» значну для підприємства суму грошових коштів, не зважаючи на всі викладені відповідачем обставини та факти, а також норми законодавства, які, на думку відповідача, вказують на необхідність зменшити розмір пені за позовом на 90%, а також розстрочити та відстрочити рішення суду.

Ухвалою господарського суду від 07.07.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 24 серпня 2021 року.

Ухвалою господарського суду від 11.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/1832/21 до судового розгляду по суті на 13.08.2021 об 11:15 год.

Протокольною ухвалою від 13.08.2021 у судовому засіданні оголошувалась перерва, в порядку ст. 216 ГПК України, до 08.09.2021 о 12:45 год.

08.09.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшло заява (вх. № 20932), в якій відповідач звертає увагу суду на набрання чинності 01.09.2021 Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» №1639-ІХ від 14.07.2021, яким внесено зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» №1730 від 03.11.2016. Так, ч.1 ст.7 Закону №1730 встановлено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб: підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року. Відповідач вважає, що оскільки ним погашено основну суму боргу до 01.06.2021, то, відповідно до ч.1 ст.7 Закону, яка є нормою прямої дії, інфляційні нарахування та проценти річних підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

У судовому засіданні 08.09.2021 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.09.2021 проти позову заперечував, з підстав, викладених у відповідній заяві.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 08.09.2021, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2019 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, постачальник) та Комунальним підприємством "Теплові мережі Роганської селищної ради" (відповідач, споживач) укладений договір №3058/1920-ТЕ-32 на постачання природного газу.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

П. 5.1. договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно з п. 7.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно п. п. 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

На виконання умов вказаного договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 9373534,36 грн., що підтверджується наданими до матеріалів справи актами приймання-передачі природного газу за період листопад 2019 року - лютий 2020 року.

Позивач стверджує, що відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно, у зв`язку з чим, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині проведення розрахунків у строки визначені умовами договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 161378,32 грн., три відсотки річних у сумі 168733,73 грн., інфляційні витрати у сумі 305505,03грн.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ч. 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Ч. 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до актів приймання-передачі природного газу за договором від 24.09.2019, підписаних представниками постачальника та споживача, скріплених їх печатками, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ за період з листопада 2019 року по лютий 2020 року (включно) на загальну суму 9373534,36 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень, суду не представлено.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ч. 1 ст. 624 ЦК України встановлено, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно з п. 7.2 договору від 24.09.2019, у разі прострочення споживачем оплати згідно п. п. 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, за поставлений природний газ за договором, відповідач розрахувався у повному обсязі, однак з порушенням погоджених сторонами строків оплати.

Відповідач заперечень проти порядку зарахування позивачем сплачених ним сум в рахунок погашення існуючих зобов`язань не надав.

Таким чином, за висновками суду, всупереч вимог ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України відповідач свої зобов`язання з оплати за природний газ виконував з простроченням, у зв`язку з чим, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині проведення розрахунків у строки визначені умовами договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 161378,32 грн., три відсотки річних у сумі 168733,73 грн., інфляційні витрати у сумі 305505,03 грн.

Щодо вказаних позовних вимог, суд виходить з наступного:

03.11.2016 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» №1730-VІІІ, який набрав чинності 30.11.2016. Цим Законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Водночас, 29.08.2021 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» №1639-ІХ від 14.07.2021, яким внесено зміни до Закону №1730-VІІІ та до його назви.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», в редакції Закону №1639-ІХ, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», в редакції Закону №1639-ІХ, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Ч. 1 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», в редакції Закону №1639-ІХ, передбачено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

- підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

- підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Таким чином, вказаною статтею законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 01.06.2021.

При цьому застосування статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до певної дати.

Як зазначалося вище, за поставлений природний газ за договором відповідач розрахувався у повному обсязі. Згідно відомостей, наданих позивачем до позовної заяви, остаточний розрахунок за договором № 3058/1920-ТЕ-32 від 24.09.2019 стався у передбачені Законом часові рамки.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, з огляду на приписи ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», в редакції Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» (дата набрання чинності 29.08.2021), вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 161378,32 грн., 3% річних у сумі 168733,73 грн., інфляційних витрат у сумі 305505,03 грн., нарахованих у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого у період листопада 2019 року по лютий 2020 року на підставі договору 3058/1920-ТЕ-32 постачання природного газу від 24.09.2019, задоволенню не підлягають.

Клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%, а також відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення (вх. №№ 13722, 15102), суд залишає без розгляду, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати підлягають віднесенню на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, );

Відповідач - Комунальне підприємство "Теплові мережі Роганської селищної ради" (62481, Харківська область, Харківський район, смт. Рогань, вул. Першого Травня, 1, ).

Повне рішення складено 20.09.2021.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/1832/21