ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Черкаси справа № 925/849/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: Мовчан В.І. - за довіреністю;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом приватного підприємства "Фенікс Агро" (м. Умань, Черкаська область) до товариства з обмеженою відповідальністю "Перше травня комбікормовий завод" (с. Хутори, Черкаський район, Черкаська область) про стягнення 918 125,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 918 125,35 грн. з яких: 770 000 грн. залишку основного боргу, 15 838,81 грн. як 3 % річних, 63 439,52 грн. інфляційних втрат та 68847,02 грн. пені за прострочення розрахунків на підставі договору поставки № ПТКЗ-508/2020 від 01.07.2020, укладеного між сторонами у справі.

20.07.2021 в справу відповідачем подано зустрічний позов, яким просить визнати недійсним договір поставки № ПТКЗ-508/2020 від 01.07.2020, укладений між сторонами у справі та яким обґрунтовано позовні вимоги.

Ухвалою від 22.07.2021 суд прийняв до розгляду зустрічний позов, припинив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відкрив провадження у справі № 925/849/21 за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом в жодне судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву (а.с. 105-108) проти задоволення позовних вимог заперечує, зустрічний позов просить задовольнити.

Явка представника відповідача обов`язковою не визнавалася, що не перешкоджає суду проводити розгляд справи.

В судовому засіданні 09.09.2021 в порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У відповідності до ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В тексті рішення позивач і відповідач визначаються як за первісним позовом.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в їх сукупності, заслухавши доводи і пояснення представника позивача, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову треба відмовити повністю, виходячи з такого:

За первісним позовом з матеріалів справи вбачається наступне:

01.07.2020 між приватним підприємством "Фенікс Агро" (далі - Постачальник, позивач по справі) та товариством з обмеженою відповідальністю "Перше травня Комбікормовий завод" (далі - Покупець, відповідач по справі) було укладено договір поставки № ПТКЗ-508/2020 (а.с. 23-31), у відповідності до якого Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити висівки пшениці та /або висівки кукурудзяні, та/або шрот соняшниковий, та/або шрот соєвий, та/або макуху соняшникову, та/або макуху соєву, та/або макуху кукурудзяну, та/або олію соєву, та/або олію соняшникову та/або інші білкові продукти ( п. 1.1. договору).

Умови, строки поставки, асортимент, кількість та ціна товару, який поставляється по договору, визначається сторонами у Специфікаціях (додатках), які є невід`ємними частинами цього договору (п. 2.1.).

Поставка здійснюється на умовах DAF - Правил Інкотермс 2010, а саме, Постачальник повинен замовити і оплатити поставку (перевезення) товару до місця призначення (поставки), вказаного у п. 3.5. Договору (п. 3.1.).

Місцем поставки товару сторони визначили склад Покупця за адресою Черкаська область, Черкаський район, с. Хацьки, вул. Польова, 5 (п. 3.5.).

Згідно вимог п. 3.7. Договору Постачальник повинен в день поставки товару надати Покупцю, зокрема, наступні документи на товар:

- оригінал рахунку;

- товарно-транспортну або залізничну накладні;

- видаткову накладну на партію товару;

- посвідчення про якість товару;

- копію експертного висновку;

- оригінал ветеринарного свідоцтва (за вимогою)

- копію сертифікату на вміст ГМО;

- карантинний сертифікат (у вказаних випадках);

- оригінал довідки про походження товару;

Згідно п. 4.4. Договору сторонами погоджено такий порядок розрахунків за товар:

- 80% вартості товару згідно Специфікації - сплачується не пізніше 15 банківських днів після розвантаження товару в місці поставки та підписання видаткової накладної;

- 20% вартості товару згідно відповідної Специфікації - сплачується після реєстрації податкової накладної та надання всіх супровідних документів згідно п. 3.7. Договору.

Сторони можуть передбачити й інший порядок розрахунку, про що складають додаткову угоду до цього договору.

До договору від 01.07.2020 сторонами складено такі Специфікації:

- № 1 від 06.08.2020 (а.с. 34) на поставку шроту соняшникового 75 тон на суму 573 750,00 грн. Строк поставки 06.08.20-13.08.20, оплата товару здійснюється на розрахунковий рахунок постачальника протягом 21 календарного дня від дати поставки;

- № 2 від 27.08.2020 (а.с. 35) на поставку шроту ріпакового 25 тон на суму 182 500,00 грн. Строк поставки 27.08.20-08.09.20, оплата товару здійснюється на розрахунковий рахунок постачальника протягом 21 календарного дня від дати поставки;

- № 3 від 03.09.2020 (а.с. 36) на поставку шроту ріпакового 25 тон на суму 182 500,00 грн. Строк поставки 03.09.20-10.09.20, оплата товару здійснюється на розрахунковий рахунок постачальника протягом 21 календарного дня від дати поставки;

- № 4 від 29.09.2020 (а.с. 37) на поставку висівок пшеничних 25 тон на суму 121200,00 грн. Строк поставки 29.09.20-06.10.20, оплата товару здійснюється на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів від дати поставки;

- № 5 від 13.10.2020 (а.с. 38) на поставку висівок пшеничних 25 тон на суму 125 000,00 грн. Строк поставки 13.10.20-20.10.20, оплата товару здійснюється на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів від дати поставки;

- № 6 від 21.10.2020 (а.с. 39) на поставку шроту соняшникового 100 тон на суму 830 000,00 грн. Строк поставки 21.10.20-28.10.20, оплата товару здійснюється на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів від дати поставки;

- № 7 від 28.10.2020 (а.с. 40) на поставку шроту соняшникового 100 тон на суму 925 000,00 грн. Строк поставки 28.10.20-04.11.20, оплата товару здійснюється на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів від дати поставки;

- № 8 від 20.11.2020 (а.с. 41) на поставку висівок пшеничних 22 тони на суму 134200,00 грн. Строк поставки 20.11.20-27.11.20, оплата товару здійснюється на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів від дати поставки;

- № 9 від 25.11.2020 (а.с. 42) на поставку шроту соняшникового 50 тон на суму 545 000,00 грн. Строк поставки 25.11.20-02.12.20, оплата товару здійснюється на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів від дати поставки;

За доводами позивача, на виконання умов договору ним було поставлено товар на користь відповідача на загальну суму 2 425 650,36 грн., що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними у справі (а.с. 43-66).

Всі видаткові накладні підписані представниками обох сторін та скріплені печатками, мають посилання на укладений сторонами договір поставки № ПТКЗ-508/2020 від 01.07.2020.

Товар за видатковими накладними відповідач отримав без зауважень, доказів протилежного у справу не подано.

Доказів існування спору між сторонами з приводу якості та кількості переданого товару у справі немає.

На думку суду, за наявності підтвердженого доказами у справі факту отримання відповідачем товару за договором, попереднє не направлення відповідачем позивачу заявок на поставку партій товару не дає підстав відповідачу не оплачувати цей товар, оскільки такий наслідок не передбачений ні умовами договору, ні положеннями чинного законодавства.

Позивач вказав, що відповідач сплатив за отриманий товар в загальній сумі 1 655 650,36 грн., що підтверджується наявними у справі копіями платіжних доручень (а.с. 67-87) та відомостями позивача з Акту звірки розрахунків (а.с. 88).

Доказів проведення оплати за товар у більшій сумі, ніж обліковує позивач, відповідачем суду не подано.

Таким чином залишок основного боргу становить 770 000,00 грн. (2 425 650,36 - 1 655 650,36), що складає 31,74% від загальної суми поставки товару.

Заперечуючи проти позову відповідач вказав, що він має право не оплачувати 20% від вартості товару у випадку, якщо в порушення вимог п. 3.7. Договору позивач не надав відповідачу супровідні документи на товар при передачі товару - аж до моменту надання відповідачу цих документів. При цьому сторони погодили, що факт такої не оплати не буде вважатися сторонами простроченням оплати та/або неповною оплатою з боку Покупця. Штрафні санкції постачальником до покупця не застосовуються.

Суд відхиляє такі заперечення відповідача, виходячи з наступного:

У п. 2.1. Договору вказано, що умови, строки поставки, кількість та ціна товару вказуються сторонами у Специфікаціях (додатках) до цього договору, які є його невід`ємними частинами.

Пунктом 4.4. Договору передбачено, що сторони можуть погодити й інший порядок розрахунків, ніж сплата 80% та 20% вартості товару в установлені строки, про що складають додаткову угоду до цього Договору.

За правилами ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Після укладення договору поставки № ПТКЗ-508/2020 від 01.07.2020 сторонами за спільною згодою було укладено ряд додатків (Специфікацій) - а.с. 34-42), в яких сторонами встановлено найменування товару, що поставляється, його ціна, кількість, якісні показники, строки поставки та обумовлено, що оплата товару здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок постачальника протягом 21 (або 30) календарних днів від дати його поставки без будь-яких додаткових умов.

Отже Специфікаціями сторони змінили первісні умови договору щодо розподілу платежів за товар на 80 та 20% від його вартості в залежності, зокрема, від отримання податкової накладної та отримання супровідних документів на товар. На думку суду, це припиняє право відповідача не оплачувати 20% вартості товару при неотриманні супровідних документів на товар.

Представник позивача стверджує, що всі супровідні документи на товар було передано відповідачу в день поставки.

Суд зазначає, що в справу не було подано доказів про пред`явлення відповідачем вимоги позивачу щодо передачі супровідних документів на товар після його отримання. Зауваження щодо неотримання документів відповідач вказав лише при виникненні із позивачем судового спору про стягнення боргу.

Отже слід вважати, що станом на час вирішення спору для відповідача вже настали всі строки для оплати товару, а оскільки доказів проведення повного розрахунку за основним боргом відповідачем не надано, то до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 770 000,00 грн. залишку основного боргу за товар.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 15 838,81 грн. як 3 % річних, 63 439,52 грн. інфляційних втрат та 68847,02 грн. пені за прострочення розрахунків на підставі договору поставки № ПТКЗ-508/2020 від 01.07.2020.

Дані вимоги підлягають лише до часткового задоволення, виходячи з такого:

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до положень ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до п. 6.4. Договору у випадку прострочення оплати, або неповної оплати товару в строки, зазначені у Договорі, Покупець зобов`язується на вимогу Постачальника сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення платежу від вартості неоплаченого або частково неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати, але не більше 5% від суми простроченого грошового зобов`язання.

Суд вважає, що в даному випадку простроченим грошовим зобов`язанням слід вважати залишок основного боргу в розмірі 770 000,00 грн. й іншого представник позивача суду не довів.

5% відсотків від цієї суми складає 38 500 грн., а позивач нарахував пеню в розмірі 68 847,02 грн.

При цьому до математичного розрахунку суми пені у суду зауважень немає.

Таким чином, скільки сторони в якості істотної умови договору погодили обмеження суми нарахування пені розміром 5% від суми простроченого грошового зобов`язання, то до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить лише 38500,00 грн. пені. В решті вимог по пені слід відмовити через безпідставність її нарахування.

Доказів проведення відповідачем розрахунку по пені в справі немає.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, у випадку прострочення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора повинен сплатити інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних із простроченої суми, якщо більший розмір процентів не встановлено договором.

Оскільки така відповідальність за невиконання грошового зобов`язання встановлена законом, то не має значення, чи передбачена вона умовами договору між сторонами.

За розрахунками позивача, за період з 31.12.2020 по 23.06.2021 загальна сума 3% річних становить 15 838,81 грн., а інфляційних втрат за період січня-травня 2021 становить 63 439,52 грн. ( а.с. 11-15).

Розрахунок інфляційних та процентів річних зроблено вірно та у відповідності до умов договору.

Доказів проведення розрахунку за інфляційними та процентами річних відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 63 439,52 грн. інфляційних та 15 838,81 грн. процентів річних.

За своєю правовою природою пеня та 3% річних є різними видами відповідальності за порушення зобов`язання та різними за обрахунком, які можуть застосовуватися одночасно, бо таке прямо не заборонено законом. В даному випадку відсутнє порушення ст. 61 Конституції України про заборону подвійного притягнення до одного виду відповідальності за одне і те ж порушення. Тому протилежні доводи відповідача суд відхиляє.

За правилами ст. 546 та 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Сторонами у п. 6.4. Договору встановлено розмір пені за порушення виконання зобов`язання.

Натомість ст. 625 ЦК України надає право кредитору вимагати від боржника сплати інфляційних втрат та 3% річних незалежно від того, чи встановлено такі види нарахувань за прострочене зобов`язання умовами договору між сторонами.

Відповідач не надав належних і допустимих доказів відсутності підстав для нарахування йому пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Доказів проведення розрахунків за пенею, інфляційними втратами та 3% річних відповідач суду не надав, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 15838,81 грн. як 3 % річних, 63 439,52 грн. інфляційних втрат та 38500,00 грн. пені за прострочення оплати товару на підставі договору поставки № ПТКЗ-508/2020 від 01.07.2020.

В решті вимог за первісним позовом слід відмовити.

Ухвалою від 22.07.2021 суд прийняв до розгляду зустрічний позов відповідача до позивача про визнання недійсним договору поставки № ПТКЗ-508/2020 від 01.07.2020, яким обґрунтовано позовні вимоги у справі.

Відповідач вказує, що з боку позивача цей договір укладено комерційним директором ПП "Фенікс-Агро" Поблоцьким О.В, який діяв на підставі довіреності № 1 від 01.01.2020.

Пунктом 12.4. Договору сторонами передбачено, що Постачальник в момент укладення договору, але в будь-якому випадку не пізніше ніж 3 дні з моменту кладення даного Договору повинен, зокрема, надати Покупцю наступні документи:

- копію статуту або виписку зі статуту з видами діяльності підприємства та повноважень керівника з урахуванням відповідних обмежень;

- копію витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- копію протоколу (рішення) про призначення керівника Постачальника;

- копію протоколу (рішення) про укладення даного договору та надання повноважень керівнику Постачальника (або представнику Постачальника) на підписання даного Договору від імені Постачальника або довідку за підписами керівника та головного бухгалтера Постачальника, що даний договір не значним правочином для Постачальника в у розумінні ст. 44 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" з додаванням копії останньої затвердженої фінансової звітності на дату укладення даного договору

- копію документу, що посвідчує повноваження підписанта договору, якщо він підписаний не керівником постачальника.

Відповідач доводить, що ним не було отримано від позивача ніяких документів на виконання п. 12.4. Договору і тому відповідач вважає, що у керівника/представника ПП "Фенікс-Агро" були відсутні повноваження на підписання Договору.

Загальна сума поставки по Договору становить 2 425 650,00 грн., а розмір статутного капітал ПП "Фенікс-Агро" становить лише 205 000,00 грн. а тому Договір є значним правочином для позивача і на його укладення слід мати згоду всіх учасників підприємства.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Підстав нікчемності укладеного між сторонами договору поставки № ПТКЗ-508/2020 від 01.07.2020 відповідач суду не довів.

Договір між сторонами є оспорюваним, тому відповідачем заявлено зустрічний позов саме про визнання його недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За правилами ст. 2,4 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно вимог п.6) ч. 4 ст. 238 ГПК України при прийнятті рішення суд повинен вказати в рішенні, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

Отже, за зустрічним позовом відповідач повинен довести невідповідність спірного договору вимогам чинного законодавства та порушення ним прав відповідача.

З доводів відповідача вбачається, що він недійсність договору поставки № ПТКЗ-508/2020 від 01.07.2020 пов`язує виключно із вадами підписання (укладення) цього договору зі сторони позивача у справі.

При цьому з боку позивача договір між сторонами виконаний повністю, обумовлений договором товар передано відповідачу, товар відповідачем прийнятий без зауважень та частково оплачений.

З цього суд приходить до висновку, що обома сторонами, в т.ч. і відповідачем, було досягнуто господарської мети укладення спірного договору.

Відповідач не пояснив суду, яке право у нього є порушеним за результатами укладення спірного договору із порушеннями процедури укладення договору з боку позивача, про які вказано у зустрічному позові та з чим пов`язана виникла необхідність подавати позов про визнання договору недійсним після отримання товару за договором та сплати за нього частини коштів.

Крім того, відповідач не ставить питання про застосування наслідків недійсності правочину у вигляді приведення сторін у первісний стан, кінцевою метою чого є визнання договорів недійсними.

Відповідач також і в добровільному порядку не вчинив дій, спрямованих на повернення товару позивачу та пред`явлення йому вимоги про повернення сплачених коштів.

Це вказує на формальні мотиви, якими керувався відповідач при поданні зустрічного позову.

У відзиві на зустрічний позов (а.с. 168) позивач слушно заперечує, що доводи відповідача про те, що згідно ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи, органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом, не стосуються позивача, бо позивач є приватним підприємством за організаційною формою, а не господарським товариством.

Тому до позивача не можуть бути застосовані норми чинного законодавства, якими врегульовані питання управління та укладення договорів господарськими товариствами.

У відповідності до ст. 65 Господарського Кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Спірний договір з боку позивача було підписано комерційним директором Поблоцьким О.В., який діяв на підставі Довіреності № 1 від 01.01.2020 (а.с. 193). Даною довіреністю не встановлено обмежень на підписання договорів ОСОБА_1 в залежності від суми правочину.

Протоколом № 66 від 24.12.2019 загальних зборів ПП "Фенікс-Агро" (а.с. 177) всіма його учасниками вирішено надати повноваження на укладення всіх видів договорів без обмежень щодо ціни договору (крім кредитних із банківськими установами) та підписання всіх документів, пов`язаних із їх виконанням таким особам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Отже даним протоколом встановлено, що при підписанні правочинів від імені позивача вказаними особами, не потребується попередня згода всіх учасників підприємства на укладення цих правочинів.

Укладення позивачем спірного договору, сума якого перевищує розмір статутного капіталу ПП "Фенікс-Агро" ніяким чином не порушує права відповідача та не створює загрози їх порушенню.

Отже відповідачем не доведено, що спірний договір укладено уповноваженою особою позивача із порушенням норм закону та потребує згоди всіх учасників ПП "Фенікс-Агро" на його підписання.

Часткове виконання договору обома сторонами свідчить про те, що сторонами договір було схвалено, навіть якщо припустити, що його було укладено неуповноваженою особою з боку позивача, про що слушно зауважує позивач з посиланням на ст. 241 ЦК України.

Суд приходить до висновку, що правові підстави зустрічного позову не доведені, а тому в його задоволенні слід відмовити повністю.

Судові витрати за розгляд зустрічного позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного з відповідача на користь позивача слід стягнути лише 770 000 грн. залишку основного боргу, 15838,81 грн. як 3 % річних, 63439,52 грн. інфляційних втрат, 38500,00 грн. пені на підставі договору поставки № ПТКЗ-508/2020 від 01.07.2020.

В решті вимог за первісним позовом слід відмовити.

На підставі ч. 9 ст. 219 ГПК України, враховуючи що спір виник через неправильні дії боржника, з відповідача на користь позивача слід стягнути 13771,88 грн. на відшкодування сплаченого судового збору повністю за первісним позовом.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Перше травня комбікормовий завод" (ідентифікаційний код 36330229, с. Хутори, Черкаський район, Черкаська область, вул. Центральна, 2) на користь приватного підприємства "Фенікс Агро" (ідентифікаційний код 36780586, м. Умань, Черкаська область, вул. Гонти, 3) -- 770 000 грн. залишку основного боргу, 15838,81 грн. як 3 % річних, 63 439,52 грн. інфляційних втрат, 38500,00 грн. пені на підставі договору поставки № ПТКЗ-508/2020 від 01.07.2020 та 13771,88 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті вимог у позові відмовити.

3. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2021

Суддя Н.М. Спаських