РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.09.2021Справа № 910/16796/20

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Скокіна О.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ"

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про зобов`язання припинити дії та стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 673 814,99 грн, -

За участю представників сторін:

від позивача: Житченко О.В., Алімов Д.В.

від відповідача: Федоренко В.С.

від третьої особи:Анісімов Д.Д.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про: зобов`язання відповідача припинити дії, спрямовані на нарахування послуг з передачі електричної енергії до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024 при здійсненні експорту електричної енергії та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії; стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 4 517 567,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у відповідності до вимог чинного законодавства відповідач не надає послуги з передачі електричної енергії при здійсненні експортних операцій з продажу електричної енергії, що, на думку позивача, вказує на неправомірність виставлення Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" у період з серпня 2019 по вересень 2020 й на теперішній час рахунків на оплату таких послуг. Означене також вказує на відсутність у відповідача правових підстав для набуття і збереження грошових коштів в сумі 4 517 567,88 грн, які було сплачено на підставі неправомірно виставлених рахунків. Правовою підставою вимог про стягнення з відповідача суми грошових коштів визначено приписи ст.1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 02.11.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

04.11.2020 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" було подано повідомлення №05.0/00500 від 04.11.2020 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 05.11.2020 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 02.12.2020.

04.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом заборони Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" до набрання законної сили рішенням вживати по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" заходи, передбачені розділом 1.7 Правил ринку, які затверджено постановою №307 від 14.03.2018 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Ухвалою від 06.11.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково; заборонено Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/16796/20:

- застосовувати заходи щодо присвоєння Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" статусу «Переддефолтний» відповідно до положень п. 1.7.1. Глави 1.7. розділу I Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 307 від 14.03.2018, у зв`язку з наявністю заборгованості за послуги з передачі;

- надсилати Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" та регулятору повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ статусу «Переддефолтний»;

- публікувати на офіційному веб-сайті адміністратора розрахунків повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" статусу «Переддефолтний» із зазначенням дати набуття такого статусу;

- використовувати фінансові гарантії, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" для покриття його заборгованості перед оператором системи передачі;

- використовувати фінансові гарантії, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ", для покриття заборгованості перед адміністратором розрахунків;

- направляти до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ", його ЄДРПОУ, розміру простроченої електропостачальником оплати вартості його небалансів електричної енергії;

- надсилати Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" та регулятору повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" статусу «Дефолтний»;

- публікувати на офіційному веб-сайті адміністратора розрахунків повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" статусу «Дефолтний» із зазначенням дати набуття такого статусу;

- зупиняти майбутні та скасовувати діючі реєстрації двосторонні договори щодо продажу електричної енергії Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ";

- встановлювати нульовий обсяг продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку для Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ";

- здійснювати переведення постачання електричної енергії споживачам Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" на постачальника «останньої надії» відповідно до Правил роздрібного ринку;

- направляти до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ", його ЄДРПОУ та кінцевий розмір простроченої оплати вартості його небалансів електричної енергії.

Постановою від 22.10.2020 Північного апеляційного господарського суду міста Києва ухвалу від 06.11.2020 Господарського суду міста Києва по справі №910/16796/20 залишено без змін.

13.11.2021 до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, в якій останнім заявлено вимоги про зобов`язання відповідача припинити дії, спрямовані на нарахування послуг з передачі електричної енергії до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024 при здійсненні експорту електричної енергії та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії; стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 673 814,99 грн.

27.11.2021 відповідачем було подано відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог надано заперечення та вказано, що у спірний період, Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" виставлено рахунки на суму 673 814,99 грн, а саме за жовтень 2019 на суму 47 128,78 грн, за липень 2019 - 154778,40 грн та за серпень 2019 - 471 907,81 грн, а не на суму 4 517 567,88 грн, як зазначено в позові. За твердженнями відповідача, пункт 4.1 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024 не звільняє електропостачальника від обов`язку оплачувати послугу з передачі електричної енергії щодо якої здійснюється експорт. До того ж, вказаним учасником судового процесу вказано, що в силу прямої вказівки Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі забезпечує передачу електричної енергії (включаючи експортовану) з використанням в тому числі міждержавних ліній. При цьому, здійснення експорту електричної енергії без використання системи передачі є неможливим. Також відповідачем вказано на те, що позивачем обрано не вірний та не ефективний спосіб захисту своїх прав.

15.12.2021 представником позивача було подано відповідь на відзив, в якій проти доводів відповідача було надано заперечення.

Ухвалою від 23.02.2021 судом було призначено підготовче засідання на 24.03.2021.

Постановою від 12.03.2021 Верховного Суду ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 у справі № 910/16796/20 визначено змінити, конкретизувавши, що вжиті заходи забезпечення стосуються лише заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії; в іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 у справі № 910/16796/20 залишено без змін.

У судовому засіданні 24.03.2021 судом було залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та відкладено підготовче засідання на 07.04.2021.

26.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява №05.0/00198 від 26.03.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" про роз`яснення судового рішення, в якій позивач просив роз`яснити, які саме заходи, передбачені главою 1.7 розділу І Правил ринку, заборонено вживати Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" згідно з ухвалою від 06.11.2020 Господарського суду міста Києва по справі №910/16796/20.

Ухвалою від 29.03.2021, яку залишено без змін постановою від 26.05.2021 Північного апеляційного господарського суду, задоволено заяву №05.0/00198 від 26.03.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" про роз`яснення судового рішення; роз`яснено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2020 по справі №910/16796/20 забезпечено позов шляхом заборони Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/16796/20:

- застосовувати заходи щодо присвоєння Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" статусу «Переддефолтний» відповідно до положень п. 1.7.1. Глави 1.7. розділу I Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 307 від 14.03.2018, у зв`язку з наявністю заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії;

- надсилати Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" та регулятору повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ статусу «Переддефолтний»;

- публікувати на офіційному веб-сайті адміністратора розрахунків повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" статусу «Переддефолтний» із зазначенням дати набуття такого статусу;

- використовувати фінансові гарантії, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" для покриття його заборгованості перед оператором системи передачі;

- використовувати фінансові гарантії, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ", для покриття заборгованості перед адміністратором розрахунків;

- направляти до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ", його ЄДРПОУ, розміру простроченої електропостачальником оплати вартості його небалансів електричної енергії;

- надсилати Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" та регулятору повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" статусу «Дефолтний»;

- публікувати на офіційному веб-сайті адміністратора розрахунків повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" статусу «Дефолтний» із зазначенням дати набуття такого статусу;

- зупиняти майбутні та скасовувати діючі реєстрації двосторонні договори щодо продажу електричної енергії Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ";

- встановлювати нульовий обсяг продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку для Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ";

- здійснювати переведення постачання електричної енергії споживачам Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" на постачальника «останньої надії» відповідно до Правил роздрібного ринку;

- направляти до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ", його ЄДРПОУ та кінцевий розмір простроченої оплати вартості його небалансів електричної енергії.

15.04.2021 до суду надійшли пояснення третьої особи по суті справи.

05.05.2021 у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 02.06.2021.

01.06.2021 до суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про роз`яснення ухвали про забезпечення позову, в якій відповідач просив роз`яснити наступне: чи стосується заборона надсилати Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" та регулятору повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ статусу «Переддефолтний» лише заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії; чи стосується заборона публікувати на офіційному веб-сайті адміністратора розрахунків повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" статусу «Переддефолтний» із зазначенням дати набуття такого статусу лише заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії; чи стосується заборона використовувати фінансові гарантії, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" для покриття його заборгованості перед оператором системи передачі лише заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії; чи стосується заборона використовувати фінансові гарантії, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ", для покриття заборгованості перед адміністратором розрахунків лише заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії; чи стосується заборона направляти до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ", його ЄДРПОУ, розміру простроченої електропостачальником оплати вартості його небалансів електричної

енергії лише заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії; чи стосується заборона надсилати Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙ ДИНГ" та регулятору повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" статусу «Дефолтний» лише заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії; чи стосується заборона публікувати на офіційному веб-сайті адміністратора розрахунків повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" статусу «Дефолтний» із зазначенням дати набуття такого статусу лише заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії; чи стосується заборона зупиняти майбутні та скасовувати діючі реєстрації двосторонні договори щодо продажу електричної енергії Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" лише заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії; чи стосується заборона встановлювати нульовий обсяг продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку для Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" лише заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії; чи стосується заборона здійснювати переведення постачання електричної енергії споживачам Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" на постачальника «останньої надії» відповідно до Правил роздрібного ринку лише заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії; чи стосується заборона направляти до уповноважених банків довідку, що містить інформацію

щодо повного та скороченого найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ", його ЄДРПОУ та кінцевий розмір простроченої оплати вартості його небалансів електричної енергії лише заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії.

В обґрунтування вказаної заяви відповідач посилався на те, що незрозумілим є зміст кожного з вжитим судом заходів забезпечення позову та чи стосуються такі заходи заборгованості з передачі експортованої електричної енергії.

Розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про роз`яснення судового рішення по справі, господарський суд ухвалою від 11.06.2021 відмовив в її задоволенні.

02.06.2021 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.07.2021.

07.07.2021 судом було відкладено розгляд справи по суті на 18.08.2021.

У судовому засіданні 18.08.2021 представником позивача було надано усні пояснення по суті спору, згідно яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача проти задоволення позовних вимог було надано заперечення

Представником третьої особи було надано пояснення по суті справи.

18.08.2021 судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 15.09.2021.

В судовому засіданні 15.09.2021 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 року як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 року № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 року № 829-р "Про погодження перетворення державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у приватне акціонерне товариство".

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 року №802, п. 3.2. Статуту Національної енергетичної компанії "Укренерго".

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" є учасником ринку електричної енергії та здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 15.02.2019 №222.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" електропостачальники мають право купувати та продавати електроенергію на ринку електричної енергії, здійснювати експорт-імпорт електричної енергії за вільними цінами.

Разом з тим, згідно з п. 1.3.5 Правил ринку, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №307, кандидат в учасники ринку повинен мати діючі договори, зокрема, про надання послуг з передачі електричної енергії, що укладається згідно із Кодексом системи передачі.

Згідно з приписами п.п. 5.2, 5.4, 5.5 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №309, укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії є обов`язковою умовою надання користувачам доступу до системи передачі. Оператор системи передачі (ОСП) укладає договір про надання послуг з передачі електричної енергії з користувачем до набуття ним статусу учасника ринку електричної енергії відповідно до Правил ринку.

Відповідно до п. 5.1 Кодексу системи передачі, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №309 від 14.03.2018, договір про надання послуг з передачі електричної енергії визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює передачу електричної енергії системою передачі.

Як свідчать матеріали справи, 17.04.2019 між Державним підприємством "Національна енергетична компанія Укренерго" (ОСП) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" (користувач) було укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0066-02024 (з урахуванням додаткової угоди від 17.04.2019 року), відповідно п. 1.1 якого ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Згідно п. 6.5 договору №0066-02024 від 17.04.2019 користувач здійснює розрахунок з оператором системи передачі за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "системи управління ринком" з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку визначеному законодавством.

Пунктом 4.1 договору №0066-02024 від 17.04.2019 передбачено, що для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги: плановий обсяг послуги визначається на основі даних корситувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць; визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється на підставі даних щодо погодинних обсягів передачі електроенергії по точках комерційного обліку, які зареєстровані за відповідним користувачем (додаток №2). З цією метою використовуються дані обліку адміністратора комерційного обліку та ЕІС Користувача.

Згідно п.5.1 договору №0066-02024 від 17.04.2019 планова та фактична вартість послуги за цим договором визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу (МВт*год) за розрахунковий період на тариф на послугу, затверджений регулятором (грн/МВт*год). На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019. Якщо користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах (п.14.1 договору №0066-02024 від 17.04.2019).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, як оператором системи передачі, з посиланням на необхідність здійснювати компенсацію витрат ОСП, які понесені при передачі електричної енергії мережами ОСП в результаті здійснення експорту/імпорту електричної енергії Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ", відповідачем направлено акт приймання-передачі за липень 2019 та рахунок-фактуру на суму 154778,40 грн, акт приймання-передачі послуг за жовтень 2019 від 31.10.2019 й рахунок від 04.11.2019 на суму 47 128,78 грн за жовтень 2019, акт приймання-передачі послуги за серпень 2020 на суму 47907,81 грн та рахунок-фактуру №0066-02024/04/09/2020 від 04.09.2019 на суму 471 907,81 грн за серпень.

При цьому вищезазначені акти не підписані позивачем. 21.08.2019 позивачем було скеровано відповідачу повідомлення №04.0/0093 від 21.08.2019 про оскарження вартості послуги з передачі електричної енергії відповідно до п.6.6 договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0066-02024. Аналогічного змісту повідомлення позивачем було направлено на адресу відповідача стосовно актів та рахунків жовтень 2019 та серпень 2020.

Листом №01/43864 від 12.11.2019 відповідачем було повідомлено позивача, що у разі здійснення діяльності з експорту електричної енергії, експортери мають оплачувати послуги з передачі електричної енергії в обсягах експортованої електроенергії. Інші повідомлення користувача про оскарження вартості послуги також не мали наслідком приведення актів приймання-передачі послуги у відповідність із наданими запереченнями.

16.10.2020 року позивачем отримано повідомлення від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" щодо зобов`язання застосувати до учасників ринку електричної енергії статус "Переддефолтний" за не оплату такими учасниками ринку послуг з передачі електричної енергії. Цим повідомленням Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", що товариство, у зв`язку із наявністю заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії набуде статус "Переддефолтний" з 19.10.2020.

Наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями підтверджується, що 23.01.2020 позивачем було сплачено 47 128,78 грн згідно платіжного доручення №1442 від 23.01.2020; 15.09.2019 сплачено 154 778,40 грн згідно платіжного доручення №364 від 15.09.2020; 16.10.2020 сплачено 471907,81 грн відповідно до платіжного доручення №278 від 16.10.2020, що загалом становить 673 814,99 грн.

Наразі, за твердженнями позивача, відповідач фактично не надає послуги з передачі електричної енергії при здійсненні експортних операцій з продажу електричної енергії, що вказує на неправомірність виставлення Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" рахунків на оплату таких послуг. Означене також вказує на відсутність у відповідача правових підстав для набуття і збереження грошових коштів в сумі 673 814,99 грн, які було сплачено на підставі неправомірно виставлених рахунків з метою недопущення набуття статусу "Переддефолтний" чи "Дефолтний", з огляду на відповідне повідомлення Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго". Означені обставини у сукупності і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідачем вказано, що у спірний період Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" виставлено рахунки на суму 673 814,99 грн, а саме за жовтень 2019 на суму 47 128,78 грн, за липень 2019 - 154778,40 грн та за серпень 2019 - 471 907,81 грн. За твердженнями відповідача, пункт 4.1 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024 не звільняє електропостачальника від обов`язку оплачувати послугу з передачі електричної енергії щодо якої здійснюється експорт. До того ж, вказаним учасником судового процесу вказано, що в силу прямої вказівки Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі забезпечує передачу електричної енергії (включаючи експортовану) з використанням в тому числі міждержавних ліній. При цьому, здійснення експорту електричної енергії без використання системи передачі є неможливим. Також відповідачем вказано на те, що позивачем обрано не вірний та не ефективний спосіб захисту своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд зазначає таке.

У п.1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Закон України "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

За приписами ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема: про надання послуг з передачі.

Пунктом 60 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" унормовано, що передача електричної енергії - транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний кордон України" - державним кордоном України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.

Міждержавною лінією електропередачі у розумінні п. 43 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" є лінія електропередачі, що перетинає кордон між Україною та іншою державою і з`єднує об`єднану енергетичну систему України з системою передачі суміжної держави.

Отже, виходячи з вищевикладеного, в розумінні Закону України "Про ринок електричної енергії" передача електричної енергії при імпорті або експорті відбувається у віртуальній точці на державному кордоні.

Наразі, в матеріалах справи наявний лист №01/26366 від 23.07.2020 Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", в якому вказано, що станом на 23.07.2020 у Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» відсутні віртуальні точки комерційного обліку, тобто, до компанії відсутній відпуск/відбір електроенергії.

За приписами п.п. 30 та 92 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" електропостачальником є суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу, а трейдером є суб`єкт господарювання, що здійснює купівлю електричної енергії виключно з метою її перепродажу, крім продажу за договором постачання електричної енергії споживачу.

Отже, положеннями п.п. 43, 60 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії", ст.1 Закону України "Про державний кордон України" визначено, що передача по відношенню до експортних/та або імпортних операцій "передачею електричної енергії у віртуальній точці на державному кордоні, яка є аналогічною до операції купівлі - продажу електричної енергії у віртуальній точці між двома трейдерами на українському ринку щодо якої не сплачується тариф на передачу та/або диспетчеризацію.

За таких обставин, з огляду на наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що нарахування Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" плати за послуги з передачі при здійсненні експорту не було передбачено чинним законодавством України та умовами договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024.

Щодо посилання позивача в якості обґрунтування позовних вимог на умови Договору про заснування Енергетичного Співтовариства та заперечення відповідача з приводу їх застосування суд зазначає таке.

За приписами ст. 11 Господарського процесуального Кодексу України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Статтею 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено правові основи функціонування ринку електричної енергії.

Зокрема, у ч.1 вказаної статті вказано, що правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про альтернативні джерела енергії", "Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", "Про природні монополії", "Про захист економічної конкуренції", "Про охорону навколишнього природного середовища", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про ринок електричної енергії", цей Закон спрямований на імплементацію актів законодавства Енергетичного Співтовариства у сфері енергетики, а саме Директиви 2009/72/ЄС про спільні правила внутрішнього ринку електричної енергії та про скасування Директиви 2003/54/ЄС, Регламенту (ЄС) 714/2009 про умови доступу до мережі транскордонного обміну електроенергією та скасування Регламенту (ЄС) 1228/2003, Директиви 2005/89/ЄС про заходи для забезпечення безпеки інвестування до системи електропостачання та інфраструктури.

Частиною 11 ст. 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" унормовано, що суб`єкти владних повноважень, а також суди при застосовуванні норм цього Закону беруть до уваги правозастосовну практику Енергетичного Співтовариства та Європейського Союзу, зокрема рішення Суду Європейського Союзу (Європейського Суду, Загального Суду), практику Європейської Комісії та Секретаріату Енергетичного Співтовариства щодо застосовування положень актів законодавства Європейського Союзу, зазначених у цій статті.

Пункт 2 ч. 6 ст. 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлює, що Кодекс системи передачі має відповідати вимогам нормативно-правових актів Енергетичного Співтовариства.

15.12.2010 Верховної Радою України ратифіковано Договір про заснування Енергетичного Співтовариства.

Статтею 41 вказаного Договору визначено, що мита й кількісні обмеження імпорту й експорту енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі, і всі заходи, що мають подібний результат, між Сторонами забороняються. Ця заборона застосовується також до мит фіскального характеру.

Відповідно до ст. 11 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства: нормативно-правова база Європейського Співтовариства з енергетики, для цілей цього договору означають: 1) директиву Європейського парламенту й Ради Європи 2003/54/ЕС, від 26 червня 2003 року стосовно загальних засад функціонування внутрішнього ринку електроенергії; 2) директиву Європейського парламенту й Ради Європи 2003/55/ЕС від 26 червня 2003 року стосовно загальних засад функціонування внутрішнього ринку природного газу; 3) постанову Європейського парламенту й Ради Європи 1228/2003/ЕС від 26 червня 2003 року стосовно умов доступу до мережі транскордонної передачі електроенергії.

Відповідно до ст. 94 Договору Інституції тлумачать будь-який термін чи інше поняття, використані в цьому договорі як такі, що походять із законодавства Європейського Співтовариства відповідно до прецедентного права Суду чи Суду першої інстанції Європейських Співтовариств.

Так відповідно до позиції суду Європейського союзу у справі № C-305/17 FENS vs Slovak Republic від 06.12.2018 року щодо тлумачення положень Директиви 2003/54/ЄС, яка, як зазначено вище, є складовою права Енергетичного співтовариства, встановив, що закріплення плати за передачу при здійсненні експортних операцій є заходом еквівалентним до мита, оскільки таким заходом є будь-яка грошова плата, якою б малою вона не була та не залежно від її призначення та способу застосування, що накладається в односторонньому порядку на товари через те, що вони перетинають кордон, і яка не є митом у строгому розумінні.

У ст. 67 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства передбачено, що Секретаріат Енергетичного Співтовариства спостерігає за виконанням Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором та передає щорічні звіти про хід виконання зобов`язань Раді Міністрів.

Таким чином, фактично ратифікацією Договору про заснування Енергетичного Співтовариства Україна уповноважила Секретаріат Енергетичного Співтовариства на оцінку правомірності дій України, як сторони Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, на відповідність його умовам.

В межах реалізації вищезазначених повноважень, Секретаріат Енергетичного Співтовариства дійшов висновку, що встановлення плати за передачу електричної енергії та за диспетчерське (оперативно-технологічне) управління суперечить положенням ст.41. Договору про заснування Енергетичного Співтовариства.

Крім того, ст. 31 Угоди про Асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, встановлює, що сторони не повинні запроваджувати або зберігати в силі будь-які мита, податки або будь-які інші заходи еквівалентної дії, що накладаються на вивезення товарів або запроваджується у зв`язку з вивезенням товарів на іншу територію.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, суд погоджується із доводами позивача про те, що нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електроенергії фактично призводить до порушення міжнародних зобов`язань України. Вказану правову позицію було підтверджено Верховним Судом у постановах від 09.06.2021, від 04.02.2021 по справах № 914/935/20 та №910/8044/20.

Твердження відповідача стосовно відсутності підстав для застосування рішення Суду Європейського Союзу у справі № С-305/17 "FENS vs Slovak Republic" від 06.12.2018 до спірних правовідносин спростовуються правовою позицією, яку висловлено Верховним Судом у постановах від 09.06.2021, від 04.02.2021 по справах № 914/935/20 та №910/8044/20.

За таких обставин, з огляду на все вище викладене у сукупності, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості тверджень позивача про неправомірність дій Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" щодо включення ним обсягів з передачі електричної енергії при здійсненні експорту електричної енергії.

Вказаних вище висновків суду не спростовує посилання відповідача на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.02.2020 року №360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі", яка набула чинності 08.02.2020 року, оскільки, як вказує сам відповідач у відзиві на позов, внесені згідно вказаної постанови третьої особи зміни до Кодексу системи передачі не спрямовані на встановлення прав та обов`язків учасників ринку, а лише направленні на усунення неоднозначного тлумачення його норм.

До того ж, посилання відповідача на зміст постанови від 08.09.2021 Верховного Суду по справі №640/3041/20, якою скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі №640/3041/20, в контексті застосування норм Договору про заснування Енергетичного Співтовариства та Угоди про Асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, суд до уваги не приймає, оскільки предметом розгляду в означеній справі було саме питання протиправності Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.02.2020 №360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі" в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу ХІ, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309, проте, ніяким чином не наявності у учасника ринку електричної енергії обов`язку оплатити послуги з передачі електричної енергії при здійсненні експорту електричної енергії.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що правову оцінку норм та їх застосування у вирішенні питання про наявність підстав для виставлення рахунків на оплату послуги з передачі електричної енергії при здійсненні експорту електричної енергії було надано Верховним Судом у постанові від 08.06.2021 по справі №910/8044/20.

Як вказувалось вище, предметом спору у справі є, зокрема, зобов`язання відповідача припинити дії, спрямовані на нарахування послуг з передачі електричної енергії до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024 при здійсненні експорту електричної енергії та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії. З приводу обраного позивачем способу захисту суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Одночасно, слід зазначити, що згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Аналогічну правову позицію висловлено у постанові від 19.01.2021 Великої Палати Верховного Суду по справі №916/1415/19

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У даному випадку характер та специфіка спірних правовідносин, тобто відносин на ринку електричної енергії, вказує на те, що фактично іншого способу захисту, окрім обраного позивачем, не передбачені ані законом, а ні договором, який укладено між сторонами. Фактично задоволення відповідного позову призводить до ефективного судового захисту, а саме припинення безпідставного нарахування оплати за певні послуги, а отже, і усунення можливості настання відповідних негативних наслідків такого нарахування, як присвоєння учаснику ринку статусів «Переддефолтний»/ «Дефолтний» та інших правових наслідків, що визначені п.1.7 Правилам ринку, які затверджено постановою №307 від 14. 03.2018 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Судом вище було встановлено, що неправомірність (невідповідність вимогам чинного законодавства, а також умовам укладеного між сторонами договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024) дій Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" щодо включення ним обсягів з передачі електричної енергії при здійсненні експорту електричної енергії і як наслідок порушення внаслідок таких дій прав та законних інтересів позивача як учасника ринку електричної енергії.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги незаконне нарахування відповідачем додаткової плати за передачу електричної енергії під час експорту, суд дійшов висновку щодо наявності достатніх підстав для захисту та забезпечення відновлення прав Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" шляхом застосування обраного останнім способу захисту, і як наслідок, задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача припинити дії, спрямовані на нарахування послуг з передачі електричної енергії до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024 при здійсненні експорту електричної енергії та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії.

Щодо вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в розмірі 673 814,99 грн, суд зазначає таке.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 Цивільного кодексу України ).

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17).

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Крім того згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17).

Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17). Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021, від 04.03.2021 у справі № 910/16334/19 та справі № 910/15621/19.

Як було встановлено судом вище, відповідачем, як оператором системи передачі, з посиланням на необхідність здійснювати компенсацію витрат ОСП, які понесені при передачі електричної енергії мережами ОСП в результаті здійснення експорту/імпорту електричної енергії Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ", відповідачем направлено акт приймання-передачі за липень 2019 та рахунок-фактуру на суму 154778,40 грн, акт приймання-передачі послуг за жовтень 2019 від 31.10.2019 й рахунок від 04.11.2019 на суму 47 128,78 грн за жовтень 2019, акт приймання-передачі послуги за серпень 2020 на суму 47907,81 грн та рахунок-фактуру №0066-02024/04/09/2020 від 04.09.2019 на суму 471 907,81 грн за серпень.

При цьому вищезазначені акти не підписані позивачем. 21.08.2019 позивачем було скеровано відповідачу повідомлення №04.0/0093 від 21.08.2019 про оскарження вартості послуги з передачі електричної енергії відповідно до п.6.6 договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0066-02024. Аналогічного змісту повідомлення позивачем було направлено на адресу відповідача стосовно актів та рахунків жовтень 2019 та серпень 2020.

Листом №01/43864 від 12.11.2019 відповідачем було повідомлено позивача, що у разі здійснення діяльності з експорту електричної енергії, експортери мають оплачувати послуги з передачі електричної енергії в обсягах експортованої електроенергії. Інші повідомлення користувача про оскарження вартості послуги також не мали наслідком приведення актів приймання-передачі послуги у відповідність із наданими запереченнями.

16.10.2020 року позивачем отримано повідомлення від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" щодо зобов`язання застосувати до учасників ринку електричної енергії статус "Переддефолтний" за не оплату такими учасниками ринку послуг з передачі електричної енергії. Цим повідомленням Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", що товариство, у зв`язку із наявністю заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії набуде статус "Переддефолтний" з 19.10.2020.

Наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями підтверджується, що 23.01.2020 позивачем було сплачено 47 128,78 грн згідно платіжного доручення №1442 від 23.01.2020; 15.09.2019 сплачено 154 778,40 грн згідно платіжного доручення №364 від 15.09.2020; 16.10.2020 сплачено 471907,81 грн відповідно до платіжного доручення №278 від 16.10.2020, що загалом становить 673 814,99 грн.

Проте, судом також було встановлено неправомірність (невідповідність вимогам чинного законодавства, а також умовам укладеного між сторонами договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024) дій Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" щодо включення ним обсягів з передачі електричної енергії при здійсненні експорту електричної енергії і як наслідок порушення внаслідок таких дій прав та законних інтересів позивача як учасника ринку електричної енергії.

Тобто, фактично виставлення відповідачем позивачу вказаних вище рахунків на загальну суму 673 814,99 грн є необґрунтованим та здійснено поза межами зобов`язальних правовідносин сторін й вимог чинного законодавства і, як наслідок, призвело до безпідставного отримання Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" грошових коштів на суму 673 814,99 грн.

Означені обставини у сукупності свідчать про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин правових наслідків набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, що визначені ст.1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в частині стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 673 814,99 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN OTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ст.129 Господарского процесуального кодексу України, з огляду на висновки суду щодо задоволення позову судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 145, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про зобов`язання припинити дії та стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 673 814,99 грн - задовольнити.

2. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» припинити дії, спрямовані на нарахування послуг з передачі електричної енергії по договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0066-02024 від 17.04.2019 при здійсненні експорту електричної енергії та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги із передачі електричної енергії.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вул.Симона Петлюри, будинок 25, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» (03150, місто Київ, вул.Предславинська, будинок 11, ) безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 673 814 (шістсот сімдесят три тисячі вісімсот чотирнадцять) грн 99 коп. та судовий збір в сумі 12 209 (дванадцять тисяч двісті дев`ять) грн 22 коп.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 21.09.2021.

Суддя В.В. Князьков