ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.09.2021 Справа№914/2790/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., розглянувши матеріали заяви Львівської міської ради, м.Львів

про забезпечення позову

у справі №914/2790/21

за позовом: Львівської міської ради, м.Львів

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтранс», с.Горішній Пустомитівського району Львівської області

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Люмі Авто», с.Горішній Пустомитівського району Львівської області

до відповідача 3: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вейдер», м.Львів

до відповідача 4: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ламверт», м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Комунальне підприємство «Львіврембудпостач», м.Львів

про приведення земельної ділянки до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель та скасування державної реєстрації права власності.

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Господарського суду Львівської області 13.09.2021р. поступив позов Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтранс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Люмі Авто», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вейдер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ламверт», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Комунальне підприємство «Львіврембудпостач» про приведення земельної ділянки до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель та скасування державної реєстрації права власності.

13.09.2021р. від Львівської міської ради надійшла заява за вх.№3666/21 про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації з прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; нотаріусам; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій; територіальним органам Міністерства юстиції України та іншим), вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомого майна: нежитлової будівлі загальною площею 1095 кв.м. на вул. Вулецькій, 28, с. Горішній, Пустомитівського району Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236) та нежитлової будівлі загальною площею 180,1 кв.м. на вул. Вулецькій, 28 с. Горішній, Пустомитівського району Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236).

Необхідність забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що об`єкти нерухомого майна на вул. Велецькій, 28 с. Горішній Пустомитівського р-ну були декілька разів відчужені, також відбувся поділ об`єкта нерухомого майна на два самостійні об`єкти з присвоєнням різних реєстраційних номерів. Такий перепродаж об`єкта нерухомого майна, на думку заявника свідчить про те, що в будь-який момент може відбутися зміна власника майна і тоді існує реальна загроза ускладнення відновлення порушених прав позивача, який буде змушений звертатися до наступного власника майна з вимогою про скасування державної реєстрації права власності.

Відповідно до статті 136 ГПК України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як вбачається із позовної заяви предметом позову, є приведення земельної ділянки у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованих будівель, та скасування державної реєстрації прав власності на ці об"єкти.

Відповідно до правових висновків наведених у Постанові ОП КГС ВС від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі N 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі N 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі N 916/675/15.

Заявник, звертаючись до суду із даною заявою, не навів (та не надав доказів існування) фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, про застосування яких просить заявник. Покликаючись на потенційну можливість відчуження майна на АДРЕСА_1 позивач не надав доказів вчинення реальних дій спрямованих на відчуження майна на користь третіх осіб. Заявником у поданій заяві документально не обґрунтовано адекватність заходів забезпечення позову щодо заявлених позовних вимог, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог 2 та 3. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, та зазначає заявник, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, яке визначено позивачем, як самочинно збудоване проведено, та правочини щодо відчуження даного майна вчинено в період 2006р., 2011р., 2019р., 2020р., однак доказів вжиття заявником заходів чи вчинення дій, щодо усунення порушення свого права чи інтересу протягом тривалого періоду починаючи з 2006р. і по даний час, суду не представлено, не подано доказів вжиття заходів, щодо виявлення самочинного будівництва, щодо припинення самочинного будівництва, як і щодо знесення об"єктів які є самочинним будівництвом, не надано доказів визнання недійсним вказаних у позовній заяві правочинів за якими відповідачі набули право власності на об"єкти нерухомості, не надано доказів вжиття заходів і щодо скасування державної реєстрації речових прав на перелічені у позовній заяві об"єкти нерухомого майна, як і ненаведено документально обгрунтованих обставин на даний час, для вжиття заявлених заходів забезпечення позову. Заявником у поданій заяві документально не обґрунтовано порушення прав заявника, як власника чи користувача земельної ділянки, не визначено реквізитів спірної земельної ділянки (не вказано площі, кадастрового номеру спірної земельної ділянки), на якій за твердженням позивача проведено самочинне будівництво. Натомість, позивач у позовній заяві, також вказує на реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 за Державним комунальним підприємством «Виробничо-постачальна база управління капітального будівництва департаменту землеустрою та планування забудови міста міськвиконкому» та здійснення самочинного будівництва на земельній ділянці, на якій розміщене комунальне підприємство "Львіврембудпостач".

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення поданої Львівською міською радою заяви про забезпечення позову у справі №914/2790/21.

Згідно із ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Суд зазначає, що відмова в забезпеченні позову не позбавляє заявника права на повторну подачу заяви.

Керуючись статтями 136-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд - У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Львівської міської ради про забезпечення позову вх.№3666/21 відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 235 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Суддя С.В. Іванчук