РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.09.2021Справа № 910/11088/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" до товариства з обмеженою відповідальністю санаторію "Київ" Плюс про стягнення 42 750,87 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2021 року акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (далі - Оператор) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю санаторію "Київ" Плюс (далі - Товариство) заборгованості у розмірі 42 750,87 грн, з яких: 40 002,18 грн - основний борг, 289,55 грн - три проценти річних, 1 056,80 грн - інфляційні втрати, 1 402,34 грн - пеня, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про розподіл природного газу від 1 січня 2016 року № 094205АIQ2FP016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 липня 2021 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/11088/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідач 26 липня 2021 року отримав копію ухвали суду від 14 липня 2021 року про відкриття провадження у справі № 910/11088/21, яка була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 04108, місто Київ, проспект Правди, будинок 31 А.

Вказане підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 724.

Проте Товариство своїм правом на подання відзиву на позовну заяву в установлений строк не скористалось, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Беручи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

1 січня 2016 року Товариство підписало заяву-приєднання № 094205АIQ2FP016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Типовий договір розподілу природного газу затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у редакції від 30 вересня 2015 року № 2498 (зі змінами).

Відповідно до пункту 1.1. договору типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

За змістом пункту 1.3. договору він є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною в додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відтак Товариство, підписавши заяву-приєднання від 1 січня 2016 року № 094205АIQ2FP016, приєдналося до умов зазначеного типового договору розподілу природного газу.

За умовами пункту 2.1. договору Оператор зобов`язався надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а відповідач - прийняти та оплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.2., 6.4. договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог кодексу ГРМ. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1. договору, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Як передбачено пунктом 6.6. договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку оператора ГРМ. Якщо згідно з законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог кодексу ГРМ.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано, а відповідачем - прийнято послуги з розподілу природного газу на підставі вказаного договору в період з січня 2021 року по квітень 2021 року на загальну суму 46 947,17 грн.

Вказане підтверджується відповідними актами наданих послуг: від 31 січня 2021 року № ЛВЯ81009349, від 28 лютого 2021 року № ЛВЯ81019499, від 31 березня 2021 року № ЛВЯ81033628 та від 30 квітня 2021 року № ЛВЯ81042262, копії яких наявні в матеріалах справи. Вказані акти підписані та скріплені печатками Оператора та Товариства без зауважень.

Звертаючись до суду з даним позовом, Оператор вказував, що Товариство не сплатило в установлених договором порядку і строки вартість наданих позивачем у вказаний період послуг, у зв`язку з чим за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 40 002,18 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За умовами частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Наданими позивачем до матеріалів справи актами наданих послуг від 31 січня 2021 року № ЛВЯ81009349, від 28 лютого 2021 року № ЛВЯ81019499, від 31 березня 2021 року № ЛВЯ81033628 та від 30 квітня 2021 року № ЛВЯ81042262 підтверджується надання останнім послуг за договором у вказаний період. Докази повної сплати вартості таких послуг відповідачем до суду не надано.

Відтак суд вважає обґрунтованими та доведеними доводи Оператора про наявність заборгованості Товариства за договором у розмірі 40 002,18 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення зазначеної суми слід задовольнити.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 289,55 грн трьох процентів річних, 1 056,80 грн інфляційних втрат та 1 402,34 грн пені, нарахованих на суму основного боргу в зв`язку з неналежним виконанням останнім своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до пункту 8.2. договору в разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд встановив їх правильність, арифметичну вірність та відповідність нормам закону й умовам укладеного сторонами договору. За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача 289,55 грн трьох процентів річних, 1 056,80 грн інфляційних втрат та 1 402,34 грн пені є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю санаторію "Київ" Плюс (04108, місто Київ, проспект Правди, будинок 31 А; ідентифікаційний код 05378938) на користь акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (79039, місто Львів, вулиця Золота, будинок 42; ідентифікаційний код 03349039) 40 002 (сорок тисяч дві) грн 18 коп. основного боргу, 1 402 (одну тисячу чотириста дві) грн 34 коп. пені, 1 056 (одну тисячу п`ятдесят шість) грн 80 коп. інфляційних втрат, 289 (двісті вісімдесят девять) грн 55 коп. трьох процентів річних та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15 вересня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко