ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2021 р. Справа№ 910/3612/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Тарасенко К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2021

у справі №910/3612/21 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 45 496,87 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" звернулося до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 45 496,87 грн, з яких: 36 676,87 грн вартість недостачі вантажу, 8820,00 грн витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на порушення відповідачем, як перевізником, вимог чинного законодавства України щодо збереження кількості вантажу під час надання послуг перевезення згідно з умовами договору № 99-4001366/2020-001 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 24.03.2020.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2021 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" 36 676,87 грн вартості недостачі вантажу, 8820 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи, 2270 грн витрат по сплаті судового збору.

Аргументуючи вищезгадане судове рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вартості недостачі вантажу та витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи в судовому порядку.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2021 у справі №910/3612/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного.

По - перше, в порушення норм матеріального права судом першої інстанції до спірних правовідносин не застосовано частину 3 статті 310 Господарського кодексу України, яка кореспондується з частиною 1 статті 924 Цивільного кодексу України, та пунктом 110 Статут залізниць України, які на думку скаржника, підлягали застосуванню, оскільки вказаними нормами передбачено припинення відповідальності перевізника за збереження вантажу з моменту його видачі одержувачу.

По - друге, в порушення норм матеріального права судом першої інстанції не застосовано положення частини 3 статті 52 Статуту залізниць України, пункт 16 Правил видачі вантажів, а також абз.5 пункту 3.2. Роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601, згідно яких у спірних правовідносинах відповідач не мав обов`язку складати комерційний акт.

По - третє, судом першої інстанції не застосовано пункт "а" статті 111 Статуту залізниць України, якою передбачені випадки, за яких залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, зокрема, у випадку, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні з непошкодженими пломбами відправника. При цьому, єдиним належним та допустимим доказом технічної несправності вагону є акт про технічний стан вагону, якого матеріали справи не містять.

По - четверте, акт експертизи, наданий позивачем, не є належним доказом у справі, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства України про проведення судових експертиз, як того вимагає частина 1 статті 98 та стаття 101 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням цього, витрати, понесені позивачем на проведення вказаної експертизи, не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи у розумінні статті 123 Господарського процесуального кодексу України.

У письмовій відповіді на відзив, відповідач повністю підтримує правову позицію викладену в апеляційній скарзі.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Позивач у відзиві, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вказує на наступні обставини, а саме:

- посилання відповідача на частину 1 статті 924 Цивільного кодексу України, частину 3 статті 310 Господарського кодексу України та пункт 110 Статуту залізниць України, є помилковими, з огляду на те, що у вказаних нормах йдеться про припинення відповідальності за збереження вантажу після видачі одержувачу, а не про звільнення від відповідальності за втрату вантажу під час перевезення залізницею;

- одержувач вантажу не позбавлений права заявити вимогу щодо перевірки маси вантажу після подання вагонів, адже тільки після фактичного одержання вагона та його переважування на власних вагах можливо встановити/виявити обставини невідповідності маси вантажу у вагоні (недостачу);

- щодо заперечень відповідача на прийняття судом першої інстанції в якості належного доказу акту експертизи Регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області, позивач зазначає, що діюче законодавство України не встановлює певного виду доказів, виключно на підставі яких є можливим встановлення технічного стану вагону. Повноваження торгово-промислових палат на проведення такого роду експертиз встановлені Законом України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Відтак, за аргументами позивача, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував всі обставини справи та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

У письмових запереченнях на письмову відповідь, позивач повністю підтримує правову позицію викладену у відзиві на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2021 апеляційну скаргу у справі №910/3612/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіна Т.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2021 у справі №910/3612/21. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2021у справі №910/3612/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Вирішено апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

24.03.2020 між Акціонерного товариства "Українська залізниця" (перевізник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" (замовник, позивач) укладений договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-40001366/2020-001 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, його предметом є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 1.3. договору, перевезення - це послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому договором порядку. Перевезення оформлюється накладною відповідно до договору, Статуту залізниць України, Збірника Тарифів та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, Правил перевезення вантажів, СМГС, КОТІФ відповідно.

Надання послуг за договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами (п. 1.4. договору).

Договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (п. 1.5 Договору).

За змістом п. 1.10. договору, останній є укладеним з дня надання замовнику перевізником інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1. договору.

Так, між позивачем та відповідачем договір укладено 24.03.2020, про що свідчить повідомлення відповідача від 24.03.2020. Договір вводиться в дію з 01.07.2020.

Відповідно до п. 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

На виконання умов договору, за оформленими залізничними накладними №33627894 від 14.10.2020 та №33677303 від 18.10.2020, відправник - позивач передав відповідачу до перевезення зі станції відправлення Кам`янець-Подільський на станцію призначення Миколаїв-Вантажний вантаж - пшениця та зерно кукурудзи, зокрема, у вагонах: №95544706, №95002580 та №95670014. Одержувачем вантажу згідно вказаних накладних є ТОВ СП "Нібулон". Перевезення вантажу здійснювалось у вагонах власності відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що будь-яких зауважень щодо маси вантажу зі сторони відповідача при його прийнятті до перевезення та укладенні зазначеного договору перевезення не було.

Разом з тим, відповідач не скористався своїм правом, визначеним п. 24 Статуту залізниць України, якою передбачено право останньої перевіряти кількість та масу переданого до перевезення вантажу, та погодилася із масою вантажу, визначеною відправником.

19.10.2020 по прибутті вантажу на станцію призначення Миколаїв Вантажний та після його отримання від відповідача, одержувач здійснив первинне переваження вагона на брутто (у завантаженому стані) на власних вагонних вагах та виявив різницю із вагою відправника в сторону зменшення (недостача вантажу), зокрема, у вагоні № 95544706 різниця в сторону зменшення склала на 2300 кг.

23.10.2020 по прибутті вантажу на станцію призначення Миколаїв Вантажний та після його отримання від відповідача одержувач здійснив первинне переваження вагона на брутто (у завантаженому стані) на власних вагонних вагах та виявив різницю із вагою відправника в сторону зменшення (недостача вантажу), а саме: у вагоні № 95002580 різниця в сторону зменшення склала на 2100 кг; у вагоні №95670014 різниця в сторону зменшення склала на 1250 кг.

Пунктом 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Відповідно до графи 20 залізничної накладної №33627894 вантаж пшениця перевозився відповідачем насипом.

Відповідно до графи 20 залізничної накладної №33677303 вантаж кукурудза перевозився відповідачем насипом.

Так, після встановлення обставин недостачі вантажу, у відповідності до п. 52 та пп. "а" п. 129 Статуту залізниць України одержувачем вантажу на станцію призначення Миколаїв-Вантажний подано телефонограми №20-2/35 від 20.10.2020, №25/35 від 25.10.2020 та №26-1/35 від 26.10.2020 з вимогою провести комісійну видачу вантажу у вказаних вагонах та скласти комерційний акт.

Листами №649/м від 21.10.2020, №658/м від 26.10.2020 та №659/м від 26.10.2020 станція призначення Миколаїв-Вантажний повідомила одержувача про відсутність підстав для комісійної видачі вантажу з посилання на п. 52 Статуту залізниць України.

Із зазначеного вище листа вбачається, що відповідачем всупереч вимогам п. 52 та пп. "а" п. 129 Статуту залізниць України комісійну перевірку та видачу вантажу не зроблено, комерційний акт про недостачу вантажу у вагонах №95544706, № 95002580 та №95670014 не складено.

Станція призначення Миколаїв-Вантажний повідомила заявника про те, що спірні вагони були прийняті від залізниці без зауважень. Відповідач у своїх запереченнях проти позову також зазначає про те, що спірні вагони були прийняті від залізниці без зауважень, про що свідчить підпис відповідальної особи одержувача в пам`ятках про подавання вагонів.

Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, не передбачено, ані права, ані обов`язку вантажоодержувача вносити до пам`яток про забирання вагонів будь-які зауваження, у тому числі і щодо технічного стану вагону, про стан ЗПП тощо. Вказане також підтверджується листом АТ "Українська залізниця" за № ЦМ-12/102 від 17.03.2021, копія якого міститься в матеріалах справи, подана позивачем до суду 30.03.2021.

Таким чином, пам`ятка не свідчить про будь-які інші обставини, крім того факту, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідний вагон. Законодавством України не передбачено обов`язку вантажоодержувача вносити до цього документу будь-які інші відомості.

Отже, відсутність таких зауважень у відповідній пам`ятках не спростовує жодних доводів позивача.

На відмову у комісійній видачі вантажу одержувач подав начальнику виробничого підрозділу "Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій" скарги на відмову у складанні комерційного акту від 21.10.2020 № 13841/3-20/35, №14000/3-20/35 та №14003/3-20/35 від 26.10.2020.

У відповідь на зазначені скарги одержувача, станція призначення за дорученням дирекції залізничних перевезень склала Комерційні акти №415207/249 від 22.10.2020 про недостачу вантажу у вагоні №95544706 у кількості 2300 кг, №415207/264 від 28.10.2020 про недостачу вантажу у вагоні №95002580 у кількості 2100 кг.

Отримавши на підпис оформлені дані Комерційні акти одержувач вантажу ТОВ СП "Нібулон" встановив, що останні складені з порушеннями п.9 Правил складання актів та не містить опису зовнішнього стану вагона та детального опису стану вантажу всередині вагону. Даний комерційний акт підписаний одержувачем із зауваженнями (листи №14039/3-20/35 від 27.10.2020 та №14361/3-20/35 від 04.11.2020).

27.10.2020 одержувач у порядку п.16 Правил складання актів подав начальнику дирекції залізничних перевезень скаргу від 27.10.2020 №14040/3-20/35 на оформлення Комерційного акта з порушенням п.9 Правил складання актів, в якій детально описав про прибуття спірного вагона на станцію призначення у технічно справному стані з ознаками недостачі вантажу та просив переоформити даний акт. Відповідь на дану скаргу вантажоодержувач не отримав.

У зв`язку з відмовою відповідача здійснити комісійну видачу вантажу у зазначеному вагоні, позивач замовив Регіональній Торгово-промисловій палаті Миколаївської області проведення експертизи, за результатами проведення якої щодо вагонів №95544706, № 95002580 та №95670014 складені Акти експертизи №120-1024 від 22.10.2020, №120-1039/1 та №120-1039від 28.10.2020.

Відповідно до п. 6 вищезазначених актів завданням експертизи було визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішній огляд вагона. Експертизою встановлені наступні обставини:

"1) При огляді пломбування встановлено:

- вагон №95544706 опломбовано 7-ма запірно-пломбувальними пристроями (ЗПП) з відбитком "Варта, Універсал М, УЗ" номери ЗПП, відбиток пломб відповідає даним, вказаним у накладній. На металевій планці вказано: Каменец-Под Теп Вертикаль;

- вагон №95002580 опломбовано запірно-пломбувальними пристроями (ЗПП) з відбитком "Варта, Універсал М, УЗ" номери ЗПП, відбиток пломб відповідає даним, вказаним у накладній. На металевій планці вказано: Каменец-Под Теп Вертикаль;

- вагон №95670014 опломбовано запірно-пломбувальними пристроями (ЗПП) з відбитком "Варта, Універсал М, УЗ" номери ЗПП, відбиток пломб відповідає даним, вказаним у накладній. На металевій планці вказано: Каменец-Под Теп Вертикаль.

2) При зовнішньому огляді розвантажувальних бункерів встановлено:

- у вагоні №95544706 на середньому розвантажувальному бункері, з протилежної сторони від штурвалів, в місці прилягання кришки до корпусу бункера на довжині 45 см виявлено зазор, який частково задутий монтажною піною свіжого походження та зі сторони штурвалів, в місці прилягання кришки до корпусу бункера на довжині 20 см виявлено зазор, який частково задутий монтажною піною свіжого походження, у щілинах видно затиснуті зерна пшениці;

- вагон №95002580 в місці прилягання кришки до корпусу бункера виявлені зазори (щілини), які частково задуті запиленою монтажною піною з наявністю зерна кукурудзи;

- у вагоні №95670014 на першому від сходів вагона та другому (середньому)розвантажувальних бункерах по обидві сторони вагона, в місці прилягання кришки до корпусу бункера, виявлені зазори (щілини) з затиснутим зерном пшениці.

3) При знятті ЗПП та розкритті в присутності експерта верхніх завантажувальних люків та огляді поверхні і місткості вантажу через завантажувальні люки виявлено:

- у вагоні №95544706 І (перший) та ІV (четвертий) люки мають рівну поверхню, без заглиблень, між ІІ (другим) та ІІІ (третім) люками від сходів є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) на довжині близько 3,0м та завглибшки візуально: з протилежної сторони від штурвалів до 0,25 м та зі сторони штурвалів до 0,20м від поверхні вантажу з чітко позначеною смугою по всій ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, направленою на дві сторони середнього розвантажувального люка, який має зазори з затиснутими зернами пшениці;

- у вагоні №95002580 перший та четвертий люки мають рівну поверхню, без заглиблень, між другим та третім люками від сходів завантажувальними люками є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) довжиною близько 2,5м, шириною близько 1,2м та завглибшки до 0,8м від поверхні вантажу, з чітко позначеною смугою, характерною для стікаючого вантажу вниз, у бік першого від сходів розвантажувального бункеру з протилежної сторони від штурвалів вагона;

- у вагоні №95670014 перший та четвертий люки мають рівну поверхню, без заглиблень, між другим та третім люками від сходів завантажувальними люками є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронок (порожнин) візуально довжиною близько 1,5м та завглибшки до 0,5м від поверхні вантажу, з чітко позначеними смугами, характерними для стікаючого вантажу вниз, у бік середніх розвантажувальних бункерів з наявністю затиснутих зерен кукурудзи.

4) висновок експерта:

- при зважування і огляді залізничного вагону №95544706, за непорушеними ЗПП відправника, завантаженого зерном пшениці, фактична маса нетто складає 66700 кг, що на 2300 кг менше проти даних, вказаних у залізничній накладній. Вагон має на середньому розвантажувальному бункері зазори, задуті монтажною піною свіжого походження, у щілинах видно зерно пшениці;

- при зважування і огляді залізничного вагону №95002580, завантаженого зерном кукурудзи, фактична маса нетто складає 60150 кг, що на 2100 кг менше проти даних, вказаних у залізничній накладній. Щільність закриття розвантажувальних бункерів не забезпечує збереження вантажу при транспортуванні;

- при зважування і огляді залізничного вагону №95670014, завантаженого зерном кукурудзи, фактична маса нетто складає 64150 кг, що на 1250 кг менше проти даних, вказаних у залізничній накладній. Щільність закриття розвантажувальних бункерів не забезпечує збереження вантажу при транспортуванні.

Зважування вагонів №95544706 та №95002580 здійснювалось в присутності представника вантажоодержувача, позивача, станції Миколаїв - Вантажний.

Зважування вагона №95670014 здійснювалось в присутності представників вантажоодержувача та позивача. При проведенні експертизи представники станції Миколаїв Вантажний присутні не були.

З наведених вище обставин вбачається, що вагони №95544706 та №95002580 та №95670014 прибули на станцію призначення Миколаїв - Вантажний технічно несправними, що призвело до недостачі вантажу у загальному розмірі 5650 кг і стало причиною виникнення даного спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2021 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" 36 676,87 грн вартості недостачі вантажу, 8820 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи, 2270 грн витрат по сплаті судового збору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Частиною 3 ст. 310 Господарського кодексу України передбачено, що відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення. Якщо одержувач не затребував вантаж, що прибув, в установлений строк або відмовився його прийняти, перевізник має право залишити вантаж у себе на зберігання за рахунок і на ризик вантажовідправника, письмово повідомивши його про це.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Як встановлено судом першої інстанції, одержувач вантажу ТОВ СП "Нібулон" згідно телефонограм № 20-2/35 від 20.10.2020, № 26/35 від 26.10.2020, № 26-1/35 від 26.10.2020 просив станцію призначення Миколаїв - Вантажний здійснити перевірку маси та стану вантажу через те, що при отриманні спірних вагонів одержувач виявив невідповідність маси вантажу натурою з даними залізничної накладної.

Однак, станція призначення Миколаїв - Вантажний свідомо порушила ст. 52 Статуту залізниць України, комісійної перевірки маси та стану вантажу на вимогу одержувача не зробила. Підтвердженням цьому є також задоволення скарг одержувача Дирекцією залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій, за результатами чого станція призначення Миколаїв - Вантажний склала Комерційні акти тільки щодо вагонів № 95544706, № 95002580.

Правилами видачі вантажів (п.п. 10, 11, 23) визначено, що при подаванні вагонів на під`їзні колії передача їх провадиться в місцях, установлених договорами про подавання й забирання вагонів або договорами про експлуатацію під`їзної колії, і засвідчується підписами представників станції й одержувача в пам`ятці про подавання/забирання вагонів. При передаванні завантажених вагонів і контейнерів сторони зобов`язані зовнішнім оглядом пересвідчитись у справності кузова вагона (контейнера), наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах. При перевезенні вантажів на відкритому рухомому складі сторони переконуються у відсутності слідів утрати й пошкодження вантажу. У разі вивантаження на місцях загального користування вимога щодо перевірки маси вантажів може бути заявлена письмово одержувачем до початку вивантаження. Вимога щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під`їзну колію, може бути заявлена в момент приймання вагонів у пункті, встановленому договором.

Разом з тим, даний строк за своєю суттю не є присіяним, оскільки при передаванні завантажених вагонів сторони проводять лише їх зовнішній огляд, який може тривати до 1 хв., без підлазання під вагони та без переважування (п. 76 Статуту залізниць України).

Згідно з п. 4.7. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, терміни виконання передавальних операцій не повинні перевищувати однієї хвилини на вагон.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 Статуту залізниць України, норми часу на операції передачі не повинні перевищувати однієї хвилини на вагоні 30 хвилин на всю пред`явлену партію вагонів.

Отже, у працівника одержувача ТОВ СП "Нібулон", який здійснює забирання вагонів зі станції призначення Миколаїв - Вантажний була одна хвилина на вагон на те, що б провести усі необхідні дії для приймання вагону, перш за все - перевірити наявність пломб та відповідність номерів цих пломб номерам, зазначеним у перевізному документі.

Також, відповідно до п. 1.11 Примірної інструкції з охорони праці для прийомоздавальника вантажу і багажу, затвердженої наказом Укрзалізниці від 27.06.2003 р. № 228-ІДЗ, під час знаходження на залізничних коліях прийомоздавальник зобов`язаний дотримуватися наступних вимог: "... не підлазити під вагони..."

За своєю конструкцією розвантажувальні люки на вагонах-зерновозах розташовані знизу вагона. Отже, для того що б помітити відповідні щілини у розвантажувальному люці вагону працівнику одержувача ТОВ СП "Нібулон" необхідно було б підлізти під вагон на залізничній колії, що було б порушенням вимог охорони праці та ставило б під загрозу життя та здоров`я даного працівника.

Після забирання вагона № 95670014 від станції призначення Миколаїв - Вантажний, одержувач провів перевантажування вагона по масі брутто внаслідок якого було встановлено приблизний розмір недостачі.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень Статуту залізниць України та вищезазначених Правил видачі вантажів, колегія суддів зазначає, що одержувач вантажу не позбавлений права заявити вимогу щодо перевірки маси вантажу після подавання вагонів.

Відповідно до пунктів 18, 23 та 24 Правил видачі вантажів одержувач не може вимагати від залізниці проведення перевірки та складання комерційного акта: після початку вивантаження, яке здійснюється на місцях загального користування; коли одержувач розпочав вивантаження без представника станції; у випадку видачі швидкопсувних вантажів, що прибули у справних рефрижераторних вагонах без порушення граничного терміну перевезення і режиму обслуговування.

Судова колегія зауважує на тому, що у даному випадку, вимога (телефонограма) одержувача ТОВ СП "Нібулон" № 26-1/35 від 26.10.2020 подана на станцію призначення Миколаїв - Вантажний до моменту вивантаження вантажу з вагона № 95670014, що підтверджується доданим до позову Актом експертизи регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області № 120-1039 від 28.10.2020. Для прийняття участі у даній експертизі запрошувались представники станції призначення Миколаїв-Вантажний згідно телефонограми № 27/35 від 27.10.2020, однак не з`явилися.

Отже, звернення одержувача вантажу ТОВ СП "Нібулон" до відповідача з телефонограмою про виявлення невідповідності маси вантажу у вагоні № 95670014 після одержання вагона з вантажем від залізниці є логічним, адже тільки після фактичного одержання вагона та його переважування на власних вагах можливо встановити/виявити обставини невідповідності маси вантажу у вагоні (недостачу).

Крім того, в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази впливу на вантаж та/або на вагон № 95670014 з боку позивача чи інших сторонніх осіб з часу подавання вагона до моменту проведення експертизи регіональною Торгово-промисловою палатою Миколаївської області, що вказує на виникнення недостачі вантажу під час його перевезення відповідачем.

Таким чином з часу виявлення одержувачем недостачі вантажу у даному вагоні та до, часу підтвердження даної недостачі регіональною Торгово-промисловою палатою Миколаївської області, кількість (маса) невистачаючого вантажу у спірному вагоні не змінилась (не збільшилась). Дані обставини підтверджують забезпечення одержувачем ТОВ СП "Нібулон" цілодобової охорони спірному вагону, що унеможливило доступ до нього та втручання до вантажу сторонніх осіб.

Відповідно до п.п. 1, 2 Правил користування вагонами і контейнерами, дані Правила визначають порядок і умови користування вагонами і контейнерами: парку затізниць України; парку залізниць інших держав; які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, а також орендовані ними (за час затримки на коліях залізниць загального користування). За користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату.

Згідно п. 3 Правил користування вагонами і контейнерами, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

За правилами п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами, час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника. Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам`ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій. Пам`ятка підписується відповідальною особою станції і вантажовласника.

Отже, метою оформлення залізницею Пам`ятки про подання вагонів є лише фіксація часу передання вагонів залізницею вантажовласнику для наступного нарахування вантажовласнику відповідної плати та проведення розрахунків за наданні залізницею послуги з подачі вагонів.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що Правилами користування вагонами і контейнерами не передбачено ані права, ані обов`язку вантажовласника вносити до Пам`ятки про подавання вагонів будь-які зауваження, у тому числі і про стан вагону у комерційному та технічному відношенні, про стан ЗПП тощо.

Крім того, відповідно до Правил користування вагонами і контейнерами, якими затверджена форма Пам`ятки про подавання вагонів, остання не призначена для фіксації сторонами стану вагона у комерційному та технічному стані, стану ЗПП тощо.

За таких обставин судова колегія зазначає, що підписання одержувачем вантажу Пам`яток про подавання вагонів № 1071, № 1101 без зауважень щодо стану спірних вагонів не є доказом відсутності його вини у виявленій одержувачем недостачі частини вантажу.

Разом з цим зазначені Пам`ятки не свідчать про будь-які інші обставини, крім того факту, що станція призначення Миколаїв-Вантажний передала, а одержувач вантажу прийняв спірні вагони від даної станції.

Також законодавством України не передбачено обов`язку одержувача вносити до цього документу будь-які інші відомості.

Отже, відсутність таких зауважень у відповідній Пам`ятці не спростовує жодних обставин, наведених у позовній заяві, оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду, так само як і не доводить відсутність вини відповідача у недостачі вантажу, зданого їй до перевезення.

Відповідно до ст. 113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Тверджень відповідача на відсутність у справі доказів, що підтверджують неможливість втрати вантажу під час перебування вагона на залізничній під`їзній колії одержувача вантажу, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що положеннями ст. 314 Господарського кодексу України, ст. 924 Цивільного кодексу України та ст.ст. 113, 127 Статуту залізниць України встановлено презумпцію вини перевізника у нестачі вантажу, тому саме на залізницю покладено обов`язок доводити, що незбереження (втрата, нестача, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу сталося не з її вини, з не залежних від залізниці причин, однак відповідач відповідних доказів суду першої інстанції не надав.

Доводи відповідача про те, що одержувач подав вимоги про комісійну видачу вантажу у спірних вагонах після видачі йому вагонів, судовою колегією до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Вагон № 95544706 прибув на станцію призначення 19.10.2020, про що повідомлено одержувача 19.10.2020 о 08:50 год, що підтверджується відомостями графи 49, 51 накладної № 33627894; даний вагон переданий одержувачу тільки 20.10.2020 о 18:40 год., що підтверджується Пам`яткою про подавання вагонів № 1071. Тобто, даний вагон простоював на коліях станції призначення більше 33 (тридцяти трьох) годин.

Вагон № 95002580 прибув на станцію призначення 23.10.2020, про що повідомлено одержувача 23.10.2020 о 03:10 год., що підтверджується відомостями графи 49, 51 накладної № 33677303; даний вагон переданий одержувачу тільки 25.10.2020 о 22:40 год., що підтверджується Пам`яткою про подавання вагонів № 1101. Тобто, даний вагон простоював на коліях станції призначення майже 67 (шістдесят сім) годин.

Вагон № 95670014 прибув на станцію призначення 23.10.2020, про що повідомлено одержувача 23.10.2020 о 03:10 год., що підтверджується відомостями графи 49, 51 накладної № 33677303; даний вагон переданий одержувачу тільки 25.10.2020 о 22:40 год., що підтверджується Пам`яткою про подавання вагонів № 1101. Тобто, даний вагон простоював на коліях станції призначення майже 67 (шістдесят сім) годин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що факт того, що недостача вантажу виникла не з вини відповідача або з незалежних від нього причин, останнім не доведено, навпаки, приймаючи до уваги виявлене у спірних вагонах конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, направленою у бік розвантажувальних бункерів свідчать про їх технічну несправність і пошкодження), що виникла під час перевезення вантажу, а також відсутність будь-яких зауважень залізниці щодо маси навантаженого позивачем вантажу у спірних вагонах, відсутність доказів на підтвердження можливої втрати вантажу після його передачі одержувачу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Вищого господарського суду України від 11.12.2017 р. по справі № 905/98/17, наявність поглиблень у навантаженні (воронок) переконливо свідчить про втрату частини вантажу саме під час перевезення, що виключає вину вантажовідправника.

За таких обставин, доводи відповідача про відсутність підстав для перевірки маси, стану вантажу та, для складення комерційного акта на підставі сг.ст. 52, 129 Статуту залізниць України, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно з ч. 2 ст. 129 Статуту залізниць України, комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Отже, згідно ст. 129 Статуту залізниць України недостача вантажу - це невідповідність маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах (залізничній накладній).

Тобто, ст. 129 Статуту залізниць України чітко зобов`язує залізницю скласти комерційний акт для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у накладній, якщо про існування такої обставини заявив одержувач або відправник вантажу. Дана імперативна норма не допускає будь-яких відхилень та відступів від вказаного обов`язку залізниці не складати комерційний акт з посиланням на підписання Пам`ятки про подавання вагонів та/або часу отримання вагона від залізниці. Отримання повідомлення одержувача вантажу про виявлення ним невідповідності маси вантажу натурою з даними залізничної накладної (недостача вантажу), є підставою для залізниці здійснити перевірку маси та стану вантажу, та скласти комерційний акт, якщо недостача вантажу підтвердиться.

При цьому, ст. 129 Статуту залізниць України надає одержувачу вантажу право заявити залізниці (станції призначення) вимогу про необхідність складення комерційного акта після приймання завантаженого вагона від залізниці. Адже одержувач зможе встановити обставини невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у накладній, тобто, виявити недостачу вантажу, тільки після того, як вагон з вантажем л лє прийнятий ним від залізниці та зважений по брутто (у завантаженому стані) на вагонних вагах одержувача, а не огляд під час прийняття вагона від залізниці.

Згідно висновку Верховного Суду згідно постанови від 14.01.2020 р. по справі № 910/5280/19 щодо застосування ст. 129 Статуту залізниць України залізниця, яка була повідомлена одержувачем про факт нестачі вантажу, зобов`язана була здійснити перевірку маси та стану вантажу у спірних вагонах, та скласти комерційний акт щодо засвідчення в ньому обставин нестачі вантажу у спірних вагонах, однак необгрунтовано відмовила у складанні цього акту.

Стаття 129 Статуту та пункт 2 Правил складання актів містять перелік обставин, за наявності яких залізниця повинна скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені обставини, або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач чи відправник вантажу. Форму такого акта визначено у додатку 1 до Правил складання актів. Комерційні акти у міжнародних перевезеннях складаються відповідно до угод про міжнародне сполучення.

Відповідно до обставин справи, одержувач вантажу ТОВ СП "Нібулон" телефонограмами № 20-2/35 від 20.10.2020, № 26/35 від 26.10.2020, № 26-1/35 від 26.10.2020 заявив станції призначення Миколаїв-Вантажний про існування обставин невідповідності маси вантажу у спірних вагонах № 95544706, № 95002580, № 95670014 та вимагав у відповідача перевірити масу вантажу за результатами чого скласти відповідний комерційний акт. На підставі даної вимоги (повідомлення) одержувача залізниця зобов`язана була скласти відповідний комерційний акт на підставі ст. 129 Статуту залізниць України.

Однак, відповідач в порушення ст.ст. 52, 129 Статуту залізниць України комісійну перевірку та видачу вантажу у вагоні № 95670014 не зробив, комерційний акт про недостачу вантажу у вагоні № 95670014 не склав.

Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, задоволення позовних вимог в частині відшкодування позивачу збитків у загальному розмірі 36 676,87 грн, заподіяних незбереженням прийнятого до перевезення вантажу.

Щодо тверджень скаржника, що Акти експертиз є неналежним та недопустимим доказом у справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислові палати мають право, зокрема, проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.

Як було правомірно встановлено місцевим господарським судом, згідно відомостей, що розміщені на офіційному веб-порталі регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області (інтернет-посилання https://rtpp.com.ua/uslugi/usi-vydy-ekspertvz/), відділом експертиз проводяться товарознавчі експертизи та надаються послуги з контролю за переваженням вагонів.

Так, позивач звернувся до РТПП Миколаївської області з проведенням експертизи, як до незалежної професійної організації, яка діє на підставі Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України. Права торгово-промислових палат закріплюються в їх статутах і реалізуються у порядку, передбаченому законодавством України. Отже, повноваження торгово-промислових палат на проведення експертиз встановлені законом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку предметом експертного дослідження РТПП Миколаївської області було визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішній огляд вагонів, у яких було виявлено недостачу вантажу. Жодних висновків про якісні показники чи причини недостачі надані позивачем Акти експертизи не містить.

Враховуючи зазначене вище та з урахуванням інституту належності та допустимості доказів, Акти експертизи РТПП Миколаївської області є належними та допустимими доказами, на підставі яких є можливим встановлення обставин справи, що входять до предмету доказування у даній справі, у тому числі щодо технічної справності (несправності) спірних вагонів, оскільки як вже зазначалось діюче законодавство України не встановлює певного виду доказів, виключно на підставі яких є можливим встановлення технічного стану вагону.

На спростування належності та допустимості Актів експертизи РТПП Миколаївської області відповідачем не надано жодного доказу, який би ставив під сумнів досвід та кваліфікацію експертів.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідач в порушення підпункту "а" п. 129 Статуту комерційний акт не склав до моменту подання позивачем відповідної скарги до начальника виробничого підрозділу, що свідчить про його небажання здійснювати перевірку вантажу у спірних вагонах. Чинним законодавством України не передбачено обов`язкову участь представника Залізниці при проведенні експертиз регіональними Торгово-промисловими палатами. Отже, дані обставини виключають обов`язкову участь представника Залізниці у проведенні експертизи регіональною Торгово-промисловою палатою Миколаївської області на замовлення відправника або одержувача вантажу.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що встановлені вищевказаними актами експертизи обставини свідчать про пошкодження спірних вагонів під час перевезення Залізницею, що в силу статті 111 Статуту унеможливлює звільнення Залізниці від відповідальності за недостачу вантажу, навіть за умови непошкоджених пломб (ЗПП) вантажовідправника, а відтак доводи скаржника щодо необхідності застосування приписів пп. "а" статті 111 Статуту колегією суддів відхиляються.

Посилання відповідача на пам`ятку №2991 судовою колегією відхиляються з огляду на те, що вказана пам`ятка не свідчать про будь-які інші обставини крім того факту, що Залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідні вагони. Колегія суддів зазначає, що Правилами приймання вантажів до перевезення не передбачено обов`язкового відображення у пам`ятці про подавання вагонів інформації про стан вагону у комерційному та технічному відношенні, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для звільнення залізниці від відповідальності за незбереження вантажу під час його перевезення, факт нестачі якого підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не вважає за необхідне застосовувати до спірних правовідносин положення частини 1 статті 924 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 310 Господарського кодексу України та статті 110 Статуту, на які посилається Залізниця в апеляційній скарзі.

Відповідно до частини 1 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За приписами частини 3 статті 310 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення. Якщо одержувач не затребував вантаж, що прибув, в установлений строк або відмовився його прийняти, перевізник має право залишити вантаж у себе на зберігання за рахунок і на ризик вантажовідправника, письмово повідомивши його про це.

Відповідно до статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Аналіз вищенаведених правових норм дозволяє зробити висновок про те, що у вказаних положеннях йдеться про припинення відповідальності за збереження вантажу після видачі одержувачу, а не про звільнення від відповідальності за втрату вантажу під час перевезення Залізницею, з огляду на що посилання скаржника на приписи частини 1 статті 924 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 310 Господарського кодексу України та статті 110 Статуту є помилковими.

Враховуючи все вищевикладене, а також те, що матеріалами справи підтверджується факт несправності спірних вагонів у технічному відношенні, що унеможливлює надійність та схоронність транспортування вантажу, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідальність за недостачу вантажу, який перевозився згідно залізничної накладної, має бути покладена саме на відповідача як перевізника.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми збитків, доходить висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги щодо стягнення відповідача збитків, заподіяних незбереженням вантажу під час перевезення, у загальному розмірі 36 676,87 грн.

Разом з тим, із позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача коштів у розмірі 8820,00 грн як витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведення експертизи.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

В силу вимог частин 4, 5, 7 статті 127 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем для залучення експерта та проведенням експертизи щодо встановлення кількості вантажу шляхом зважування та стану спірних вагонів сплачено 8820,00 грн, що вбачається із заявки на проведення експертизи № 518 від 21.10.2020, рахунок на оплату № 120-1024 від 22.10.2020, платіжне доручення про оплату послуг № 13721 від 23.10.2020 на суму 2520,00 грн, Акт приймання-передачі наданих послуг № 120-1024 від 23.10.2020; заявку на проведення експертизи № 526 від 26.10.2020, рахунок на оплату № 120-1039 від 28.10.2020, платіжне доручення про оплату послуг № 13844 від 02.11.2020 на суму 6300,00 грн., Акт приймання-передачі наданих послуг № 120-1039 від 02.11.2020.

Таким чином, оскільки витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, необхідної для розгляду даної справи належними і допустимими доказами підтверджені позивачем, з урахуванням того, що здійснення операції з переваження вантажу було необхідним для встановлення обсягу нестачі вантажу, витрати в сумі 8820,00 грн згідно з приписами статей 123, 127, 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги позивача у даній частині.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги про стягнення вартості недостачі вантажу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, про що правомірно зазначено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні.

Інші доводи позивача з приводу неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2021 у справі №910/3612/21 - без змін.

Матеріали справи №910/3612/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

К.В. Тарасенко