УХВАЛА

м. Київ

16.09.2021Справа № 910/12839/21

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ясунь Транс 27" (м. Київ)

на дії заступника начальника Печерського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

У справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ясунь Транс 27" про забезпечення позову до пред`явлення позову щодо Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної Філії "Південно-Західна залізниця"

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники учасників судового процесу:

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ясунь Транс 27": Стеценко О.В.

Від органу ДВС: не з`явився

Від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної Філії "Південно-Західна залізниця": Чуракова Н.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Ясунь Транс 27" із заявою про забезпечення позову до його подачі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.21. у справі № 910/12839/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ясунь Транс 27" про вжиття заходів забезпечення до пред`явлення позову задоволено та заборонено Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" вчиняти будь-які дії, направлені на укладання та виконання з будь-якими фізичними чи юридичними особами договору про подачу та збирання вагонів при станції Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці, за умовами якого Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" має здійснюватися подача, розставлення на місця навантаження, вивантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, що примикає стрілочним переводом № 100 до колії № 14 станції Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці.

27.08.21. до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ясунь Транс 27" надійшла скарга на дії заступника начальника Печерського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідно до якої скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії заступника начальника відділу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо винесення повідомлення від 16.08.21. про повернення без прийняття до виконання Товариству з обмеженою відповідальністю "Ясунь Транс 27" ухвали Господарського суду міста Києва від 10.08.21. у справі № 910/12839/21.

- скасувати повідомлення заступника начальника відділу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.08.21. про повернення без прийняття до виконання Товариству з обмеженою відповідальністю "Ясунь Транс 27" ухвали Господарського суду міста Києва від 10.08.21. у справі № 910/12839/21.

- зобов`язати Печерський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 10.08.21. у справі № 910/12839/21 при її поданні на примусове виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.21. скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.09.21.

03.09.21. АТ «Українська залізниця» подано заперечення проти скарги, оскільки, на його думку, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.21. у справі № 910/12839/21 заборонено розпоряджатися/користуватися майном АТ «Українська залізниця» для здійснення своєї основної господарської діяльності.

06.09.21. органом ДВС подано заперечення проти скарги, в яких констатовано, що 16.08.21. державним виконавцем на підставі норм закону було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу без виконання.

14.09.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 16.09.21.

15.09.21. скаржником подано додаткові пояснення по скарзі.

В судовому засіданні 16.06.21. по розгляду скарги скаржником підтримано подану ним скаргу, АТ «Українська залізниця» проти задоволення скарги заперечувало.

Представник органу ДВС явку свого повноважного представника в судове засідання 16.09.21. не забезпечив, однак, за висновками суду, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Розглянувши матеріали скарги, Господарський суд міста Києва, встановив:

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавців.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Як відзначалось судом, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.21. у справі № 910/12839/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ясунь Транс 27" про вжиття заходів забезпечення до пред`явлення позову задоволено та заборонено Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" вчиняти будь-які дії, направлені на укладання та виконання з будь-якими фізичними чи юридичними особами договору про подачу та збирання вагонів при станції Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці, за умовами якого Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" має здійснюватися подача, розставлення на місця навантаження, вивантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, що примикає стрілочним переводом № 100 до колії № 14 станції Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці.

Заявником подано означену ухвалу до виконання до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Повідомленням «про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання» від 16.08.21. заступником начальника відділу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції повернуто без прийняття до виконання на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.08.21. у справі № 910/12839/21 про забезпечення позову.

При цьому повідомлення мотивовано п. 1-3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про визнання таким, що втратив чинність ЗУ «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем (п. 9 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Частиною 3 розділу ІІІ Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" визначено, що забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 145-ІХ, покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур.

Разом з тим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.21. у справі № 910/12839/21 заборонено Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" вчиняти будь-які дії, направлені на укладання та договору про подачу та збирання вагонів, а не заборонено користуватися чи розпоряджтися боржником своїм майном. Виконання вимог означеної ухвали не призводить до неконтрольованого відчуження майна Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Частиною 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, а частиною 4 вказаної статті передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим пунктом статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Таким чином, виконання рішення є обов`язковим елементом права на справедливий суд, та сума заборгованості, яка присуджена судом є підґрунтям для "законного сподівання" позивача на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із практики Європейського суду з прав людини право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 р., Збірник рішень 1997-II, с. 510 - 511, § 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", №59498/00, § 34, від 07.05.2002 р.; рішення у справі "Ясіун`єне проти Литви", №41510/98, § 27, від 06.03.2003 р.; та рішення по справі "Руйану проти Румунії", №34647/97, від 17.06.2003 р.).

За приписами статей 1, 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Додатково судом враховано, що Акціонерним товариством «Українська залізниця» грубо ігноруються положення про те, що судові рішення є обов`язковими до виконання, адже не зважаючи на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.21. у справі № 910/12839/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ясунь Транс 27" про вжиття заходів забезпечення до пред`явлення позову задоволено та заборонено Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" вчиняти будь-які дії, направлені на укладання та виконання з будь-якими фізичними чи юридичними особами договору про подачу та збирання вагонів при станції Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці, за умовами якого Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" має здійснюватися подача, розставлення на місця навантаження, вивантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, що примикає стрілочним переводом № 100 до колії № 14 станції Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці, а ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.21. відкрито провадження у справі № 910/13885/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ясунь Транс 27" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання укладеним договору № 3717 від 01.06.21. про надання АТ «Українська залізниця» послуг з подачі, розставлення на місцях, навантаження, вивантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, що примикає стрілочним переводом № 100 до колії № 14 станції Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці, АТ «Українська залізниця» 11.08.21. було підписано Договір з АТ «Укртранснафта» про подачу та забирання вагонів на той самий об`єкт, щодо якого наявна заборона та судовий спір.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

Розподіл витрат, пов`язаних з розглядом скарги в порядку ст. 344 ГПК України не здійснюється, оскільки нормами Закону України «Про судовий збір» не встановлено розміру ставки судового збору за звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, інших витрат пов`язаних з розглядом скарги учасниками судового процесу не заявлено.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 342, 343, 345 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу задовольнити повністю.

2. Визнати неправомірними дії заступника начальника відділу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо винесення повідомлення від 16.08.21. про повернення без прийняття до виконання Товариству з обмеженою відповідальністю "Ясунь Транс 27" ухвали Господарського суду міста Києва від 10.08.21. у справі № 910/12839/21.

3. Скасувати повідомлення заступника начальника відділу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.08.21. про повернення без прийняття до виконання Товариству з обмеженою відповідальністю "Ясунь Транс 27" ухвали Господарського суду міста Києва від 10.08.21. у справі № 910/12839/21.

4. Зобов`язати Печерський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції вирішити питання про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 10.08.21. у справі № 910/12839/21.

5. Органу державної виконавчої служби в порядку ч. 1 ст. 345 ГПК України не пізніше ніж у десятиденний строк з дня одержання даної ухвали повідомити суд і заявника про хід її виконання.

4. Ухвала набирає законної сили 16.09.21. та її може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повну ухвалу складено 20.09.21.

Суддя Т.М. Ващенко