РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2021Справа № 910/9800/21
За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Громадської організації «Київський центр підтримки підприємництва»

про стягнення 461 454, 97 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації «Київський центр підтримки підприємництва» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 461 454, 97 грн, з яких: 266 930, 42 грн заборгованість з орендної плати, 122 047, 86 грн заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 20 076, 39 грн пеня, 35 885, 47 грн інфляційні втрати та 16 514, 83 грн 3% річних.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.525, 526, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором №2539 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 25.10.2017, у частині повної та своєчасної оплати орендних платежів та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/9800/21, справу визнано малозначною та її розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

20.07.2021 від позивача надійшли письмові пояснення на виконання ухвали суду.

26.07.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову та, зокрема, зазначає, що об`єкт оренди був відключений від мереж електропостачання, що не дозволяло його використовувати за призначенням. Окрім того, орендовані приміщення є фактично самочинно збудованими, а тому їх використання не було можливим, у зв`язку з чим відповідач припинив сплачувати орендні платежі. Вказує, що питання відсутності електропостачання також було предметом судового розгляду в справі №910/5151/18, в рамках якої судом скасовано судовий наказ про стягнення боргу за оренду зазначених приміщень.

29.07.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує щодо обставин викладених у відзиві та, зокрема, зазначає, що в порядку наказного провадження суд не розглядав обґрунтованість заявлених вимог по суті, а тому твердження відповідача про встановлення судом будь-яких фактів в ухвалі про скасування судового наказу є безпідставними. Окрім того, зазначає, що після скасування судового наказу звертався з тими самими вимогами в позовному провадження та рішенням Господарського суду міста Києва від 20.08.2018 у справі №910/7300/18, яке набрало законної сили, позов про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з 11.01.2018 по 31.05.2018 було задоволено. Також вказує, що згідно умов договору відповідач самостійно повинен сплачувати вартість спожитих комунальних послуг, зокрема, за спожиту електричну енергію та укласти договір з відповідною організацією.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

У зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. у період з 09.08.2021 по 09.09.2021 та з 13.09.2021 по 17.09.2021 у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, після виходу з відпустки - 20.09.2021.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.10.2017 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), відповідачем (орендар) та позивачем (підприємство-балансоутримувач) укладено договір №2539 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (надалі - договір), у відповідності до п. 1.1. якого орендодавець на підставі рішення конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади міста Києва Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.10.2017 №43 передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 34, літ. Г, для розміщення громадської організації.

Згідно п. 2.1. договору об`єктом оренди є: нежитлові приміщення загальною площею 134,70 кв.м., в т.ч. 1 поверх - 134,70 кв.м., згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

Орендна плата визначена за результатами конкурсу, затвердженими протоколом засідання конкурсної комісії від 04.10.2017 і становить без ПДВ: 38,60 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку жовтень 2017 року 5 200,00 грн (п. 3.1. договору).

Крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди, яка за жовтень 2017 року складає 1980, 83 грн на місяць (п.3.1.1. договору).

Відповідно до пункту 3.2. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщуються на веб-сайті Фонду державного майна України.

Додатково до орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою (п. 3.5 договору).

У пункті 3.6. договору встановлено, що орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача починаючи з дати підписання акту приймання передачі.

Пунктом 3.7. договору передбачено, що орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця.

Згідно пункту 6.2. договору за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплаченої орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. У разі якщо на дату сплати орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою заборгованість за нею становить загалом не менше ніж 1 місяць, орендар згідно пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України сплачує інфляційні витрати по заборгованості та 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Цей договір є укладеним з моменту його підписання сторонами і діє з 25.10.2017 по 23.10.2020 (п. 9.1. договору).

24.11.2017 за актом приймання-передачі нерухомого майна, підписаного сторонами та підприємством-балансоутримувачем, орендодавцем передано, а орендарем прийнято в орендне користування згідно з договором нежитлові приміщення, загальною площею 134,70 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 34, літ. Г. При цьому, у вказаному акті зазначено, що стан приміщення, що передається в оренду згідно договору - задовільний.

Також у вказаному акті відповідачем вказано свої зауваження відносно стану приміщень:

1. Приміщення потребують ремонтних робіт, вид та склад яких слід визначити спеціалізованій організації.

2. В приміщеннях наявні значні тріщини.

3. До нежитлових приміщень не підведено комунікації (водопостачання та водовідведення, електропостачання, теплопостачання).

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором щодо повної та своєчасної оплати орендних платежів та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за період з 01.06.2018 по 31.05.2021, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 266 930, 42 грн заборгованості з орендної плати, 122 047, 86 грн заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 20 076, 39 грн пені, 35 885, 47 грн інфляційних втрат та 16 514, 83 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що в спірний період відповідач користувався орендованим нерухомим майном - нежитловими приміщеннями, які знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 34, літ. Г, переданим у користування на підставі договору №2539 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 25.10.2017.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

На відносини, пов`язані із орендою комунального майна поширювалася дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII від 10.04.1992 та з 01.02.2020 - дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 3 жовтня 2019 року № 157-IX.

У відповідності до ч.3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992, орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992, орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

У договорі сторони погодили, що відповідач зобов`язаний сплачувати орендну плату та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою незалежно від наслідків господарської діяльності щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця (п.3.7. договору).

Згідно із п.3.12. договору у разі припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує орендну плату та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою до дня повернення об`єкта за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії цього договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою та компенсацією витрат підприємства за користування земельною ділянкою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи штрафні санкції, підприємству-балансоутримувачу.

Доказів повернення об`єкта оренди (акту приймання-передачі) матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно розрахунку, який було надано позивачем до матеріалів справи та перевірено судом, за користування приміщенням за період з 01.06.2020 по 31.05.2021 сума заборгованості за орендними платежами становить 266 930, 42 грн, заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою становить 122 047, 86 грн

Доказів на спростування заборгованості з орендної плати в сумі 266 930, 42 грн та заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 122 047, 86 грн відповідачем не надано.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 266 930, 42 грн заборгованості з орендної плати та 122 047, 86 грн заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою підлягають задоволенню.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що він має бути звільнений від орендної плати, оскільки в орендованих приміщеннях відсутнє електропостачання, що також було встановлено в справі №910/5151/18, з огляду на таке.

По-перше, при прийнятті приміщень в оренду відповідачу (орендарю) було відомо, що в них відсутнє електропостачання, про що ним самостійно зазначено в акті приймання-передачі нерухомого майна від 24.11.2017, а також у заяві про скасування судового наказу Господарського суду міста Києва в справі №910/5151/18. Не дивлячись на викладене, відповідач не відмовився від прийняття вказаних приміщень в оренду, сплачував орендні платежі та з вимогою про розірвання договору до позивача не звертався і доказів повернення приміщень не надав. Факт використання приміщення також був встановлений Господарським судом міста Києва в рішенні від 20.08.2018 у справі №910/7300/18, що набрало законної сили та за яким стягнуто з відповідача заборгованість зі сплати орендних платежів за період 01.01.2018 по 31.05.2018.

Окрім того, як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 у справі №910/16518/20 відповідач звертався до позивача з проханням продовжити строк оренди приміщень ще на 5 років, не зважаючи на наявні зауваження. Що також підтверджує факт того, що відповідач не тільки використовував приміщення, а ще й мав намір продовжити строк його оренди.

По-друге, відповідно до п.4.2.12. договору саме на відповідача покладено обов`язок відносно укладення договору щодо постачання електроенергії. Доказів того, що електропостачання не було підключено та було відсутнє саме з вини позивача, матеріали справи не містять та відповідачем у встановленому ГПК України порядку таких доказів суду надано не було.

По-третє, відповідно до п.3.8. договору інформація щодо неможливості використання орендованого майна має підтверджуватися відповідним актом, складеним орендарем (відповідачем) та підприємством-балансоутримувачем (позивачем), однак матеріали справи не містять відповідного акту чи доказів того, що відповідач звертався до позивача про складення такого акту.

Враховуючи викладене вище, суд відхиляє доводи відповідача, як такі, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а викладені ним обставини не відповідають дійсним обставинам справи.

Також у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивачем здійснено нарахування пені в розмірі 20 076, 39 грн за період з 26.11.2020 по 26.05.2021.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пеню належить рахувати з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано (з урахуванням святкових, вихідних та неробочих днів), і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, або по відповідний день через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але в межах періоду, визначеного позивачем.

Сторонами в пункті 6.2. договору було погоджено, що за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплаченої орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Приписами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України унормовано, що розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, застосування до відповідача такої міри відповідальності, як нарахування та стягнення пені можливе лише за умови чинності договору оренди та наявності порушення під час дії такого договору.

Також суд зазначає, що частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено санкцію за порушення такого зобов`язання (якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення).

Тобто, в розумінні загальних та спеціальних норм права після припинення договору за неправомірне користування майном застосовується саме санкція (неустойка), яка передбачена статтею 785 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 07.07.2021 по справі №904/5303/19.

Як убачається з матеріалів справи договір оренди припинений з 24.10.2020, а тому нарахування позивачем пені з 26.11.2020 по 26.05.2021 на підставі договору, тобто після припинення його дії, є неправомірним та безпідставним, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 20 076, 39 грн пені за прострочення обов`язку щодо сплати оренди та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою задоволенню не підлягають.

Окрім цього, в зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 16 514, 83 грн розрахованих за період з 01.06.2018 по 25.05.2021 та 35 886, 47 грн інфляційних втрат за період з червня 2018 року по квітень 2021 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Передбачені, викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати товару, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Дослідивши доданий до позову розрахунок 3% річних, судом встановлено, що при нарахуванні 3% річних позивачем не враховано положення пункту 3.7. договору відповідно до якого орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою незалежно від наслідків господарської діяльності щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця.

Відповідно до приписів статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення

Тобто, оскільки умови договору визначена оплата не пізніше 5 числа поточного місяця, то саме ця дата є останнім днем оплати, а нарахування 3% річних починається з 6 числа поточного місяця.

У зв`язку з чим судом було здійснено перерахунок 3% річних за загальний період з 06.06.2018 по 25.05.2021 та за розрахунком суду стягненню з відповідача підлягають 3 % річних у сумі 16 361, 63 грн, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Також перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 35 885, 47 грн за загальний період з червня 2018 року по квітень 2021 року, судом визнано його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 266 930, 42 грн заборгованості з орендної плати, 122 047, 86 грн заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 35 885, 47 грн інфляційних втрат та 16 361, 63 грн 3% річних

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Громадської організації «Київський центр підтримки підприємництва» (02091, місто Київ, Харківське шосе, будинок 164, ідентифікаційний код 41134970) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 51-А, ідентифікаційний код 03366500) 266 930 (двісті шістдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять) грн 42 коп. заборгованості з орендної плати, 122 047 (сто двадцять дві тисячі сорок сім) грн 86 коп. заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 35 885 (тридцять п`ять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн 47 коп. інфляційних втрат, 16 361 (шістнадцять тисяч триста шістдесят одну) грн 63 коп. 3% річних та 6 468 (шість тисяч чотириста шістдесят вісім) грн 39 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань