ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1586/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Сілаєва В.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021, ухвалене суддею Давченко Т.М., повний текст якого складено 26.05.2021

у справі №915/1586/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «Еталон-Прилад»

до відповідача: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про: стягнення грошових коштів у загальній сумі 648 516 грн 40 коп, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Еталон-прилад» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення заборгованості з оплати товару за договором на постачання товару №53-123-01-19-05790 від 26.09.2019 у розмірі 650 573,82 грн, що складається з основної суми боргу у розмірі 609 168,00 грн, процентів річних 16 754,94 грн, інфляційних нарахувань 24 650,88 грн та судового збору у розмірі 9 758,61 грн.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань передбачених вищевказаним договором, а саме несплатою вартості продукції (прилади для вимірювання величин), поставленої позивачем.

08.02.2021 від Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» надійшли:

клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами до 1 000,00 грн, адже заявлена сума послуг не відповідає критерію реальності та розумності і позивачем не доведено надання зазначених послуг у заявленій сумі;

відзив, яким останнє заперечило проти викладених позивачем тверджень в позовній заяві та просило суд відповідну позовну заяву у даній справі залишити без задоволення, через невірне визначення граничного терміну оплати за умовами договору №53-123-01-19-05790 від 26.09.2019 так, як вона відповідно до п. 3.2 вказаного договору відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації №1 та виконання постачальником умов п. 3.2, 5.1 цього ж договору, а отже початок відліку 45 робочих днів починає свій перебіг від дати реєстрації податкової накладної в ЄРПН та дати проходження ТМЦ вхідного контролю. У зв`язку з цим позивач при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних втрат також не вірно визначився з періодом нарахування. Окрім того, враховуючи, що відповідач сплатив частину коштів в розмірі 103 836,00 грн, у нього виникла фінансова криза не платежів, що, зокрема, спровокована зростанням простроченої заборгованості інших юридичних осіб перед ним та суттєвим зменшенням обсягу відпущеної електроенергії, то в силу ст. ст. 612, 614 Цивільного кодексу у нього відсутня вина, як підстава для відповідальності перед позивачем.

12.02.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній підтримав свої позовні вимоги, проте здійснивши перерахунок процентів річних вказав, що їх буде зменшено на 2 057,42 грн шляхом подання заяви про зменшення позовних вимог, зазначивши, що відповідач не заперечує про наявність основної заборгованості перед ним; скрутне матеріальне становище відповідача не доведено належними та допустимими доказами, а наявність заборгованість перед відповідачем з боку одного державного підприємства перед іншим не є форс-мажорними обставинами в розумінні ст. 617 Цивільного кодексу України, а в даному випадку має місце порушення принципу «належного урядування», відповідно ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, і не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Щодо позиції відповідача в питанні судових витрат, то позивач вказав на їх хибність, оскільки зазначена в позовній заяві сума є орієнтовною та може змінитися в ході судового процесу, реальна сума судових витрат буде вказана у поданій в подальшому заяві про стягнення витрат на професійну правову допомогу, до якої будуть додані відповідні докази формування цих витрат.

19.02.2021 від позивача у зв`язку з перерахуванням позивачем процентів річних та інфляційних витрат надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача заборгованість з оплати товару за договором постачання товару №53-123-01-19-05790 від 26.09.2020 у розмірі 648 516,40 грн, що складається з основної суми боргу у розмірі 609 168,00 грн, процентів річних 15 781,08 грн, інфляційних втрат 23 567,32 грн та судового збору 9 758,61 грн.

23.03.2021 від позивача надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій останній просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн та вказав, що на підтвердження понесення витрат позивачем буде надано додатковий договір №1 від 01.12.2020 до договору про надання правової допомоги детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акти приймання послуг протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «Еталон-Прилад» (з урахуванням заяви від 18.02.2021 про зменшення позовних вимог) задоволено частково: стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» грошові кошти у загальній сумі 646 915,95 грн, з яких: 609 168 грн основний борг; 23 567, 32 грн інфляційні втрати; 14 180, 63 грн ? 3 % річних, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 9 703,74 грн; у задоволенні решти вимог відмовлено.

Вказане судове рішення мотивоване доведеністю порушення договірних зобов`язань щодо своєчасного та повного розрахунку за поставлений позивачем товар, внаслідок чого утворилась заявлена заборгованість, а відповідачем не подано до суду доказів на підтвердження направлення позивачу повідомлення про настання обставин, передбачених п. 7.1 укладеного між ними договору, зокрема, форс-мажорних обставин з відповідним доказом сертифікатом Торгово-промислової палати. Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що періоди нарахувань 3 % річних та інфляційних витрат позивачем визначені невірно та мав здійснюватися з 07.03.2020.

03.06.2021 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення витрат на професійну правову допомогу.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «Еталон-Прилад» прийнято до розгляду, який призначено на 17.06.2021 о 14:00.

Не погодившись з означеним рішенням суду, Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило суд: скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 у справі №915/1586/20 частково та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «ЕТАЛОН-ПРИЛАД» до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» в частині стягнення 14 180,63 грн 3 % річних та 23 567,32 грн інфляційних втрат залишити без задоволення; вирішити питання щодо судового збору; справу розглянути без участі представника відповідача, з огляду на те, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 у справі №915/1586/20 у вказаній частині винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилався на не повне з`ясування всіх фактичних обставин справи та не дослідження доказів, які мають значення, зазначаючи, що суд першої інстанції: не прийняв до уваги факт знаходження відповідача в скрутному матеріальному становищі, яке зумовлене значним зростанням простроченої заборгованості ДП «Гарантований покупець» перед ним та суттєвим зменшенням обсягу відпущеної електроенергії; не врахував, що проблема неплатежів за відпущену електроенергію є загальносуспільним явищем, яке підтверджується Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики» №406/2020 від 22.09.2020; не застосував ст. 614 Цивільного кодексу України, адже вина відповідача, як підстава для відповідальності відсутня.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого витягом з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.06.2021 для розгляду заяви визначено судову колегію у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2021: відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 у справі №915/1586/20; встановлено іншим учасникам справи згідно з нормами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами його направлення учасникам справи) до 06.07.2021 та роз`яснено про їх право в строк до 06.07.2021 подати до суду разом з відзивом на апеляційну скаргу або окремо будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

02.07.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Еталон-прилад» надійшов відзив, в якому останнє просило суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 у справі №915/1586/20, з огляду на хибність позиції відповідача.

Так, позивач вказав, що скрутне матеріальне становище відповідача, що не доведене належними та допустимими доказами, а також заборгованість перед відповідачем з боку ДП «Гарантований покупець» (заборгованість одного державного підприємства перед іншим), не є форс-мажорними обставинами в розумінні ст. 617 Цивільного кодексу України. В даному випадку саме політика держави (одночасно власника Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом») у сфері енергетики, призвела до зменшення частки генерації електроенергії атомними станціями, недоотримання АЕС розрахунків за відпущену на ринок електростанцію, а тягар таких дій покладається на підприємство, яке належним чином виконало умови договору та поставило товар належної якості. Тобто в даному випадку має місце порушення принципу «належного урядування». Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Також позивачем, на підставі аналізу фінансової звітності відповідача за 1 квартал 2021 року, яка міститься у відкритому доступі на офіційному ресурсі відповідача в мережі Інтернет, зроблено висновок про те, що поточний квартал підприємство завершило з прибутком в 1 мільярд 11,459 млн. грн., а отже має грошові ресурси для розрахунку за наявними у компанії боргами.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.07.2021: призначено справу №915/1586/20 до розгляду на 20.09.2021 о 15:00 год.

29.07.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон-Прилад» надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій заявник просив суд: стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон-Прилад» (, місцезнаходження: 61045, м. Харків, вулиця Клочківська, буд. 295) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Також в вказаній заяві зазначено, що докази, які підтверджують витрати на професійну правову допомогу (додатковий договір до договору про надання правової допомоги, відповідні акти виконаних робіт, детальний опис наданих послуг та виконаних робіт із погодинною розбивкою та датами надання відповідної послуги/виконання роботи, прибутковий касовий ордер) будуть подані позивачем протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

16.09.2021 від Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» надійшла заява, в якій заявник просив суд: розглянути справу без участі його представника.

20.09.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон-Прилад» надійшла заява, в якій заявник просив суд: розглянути справу №915/1586/20 у суді апеляційної інстанції за відсутності його представника, у зв`язку із його зайнятістю в інших судових засіданнях, на підставі наявних у суду матеріалів

Належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання представники сторін в судове засідання 20.09.2021 не з`явились.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, з огляду на клопотання учасників справи про розгляд справи за відсутністю їх представників, колегія суддів, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, визнала можливим розглянути справу за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2019 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі генерального директора Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» Лісніченка В.А. (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Еталон-Прилад» в особі директора Слуту В.М. (постачальник) укладено та підписано договір на постачання товару №53-123-01-19-05790 (Т.1, а.с.39-41), де у п. п. 1.1 визначили, що постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар код CVP 38340000-0 по ДК 021:2015 прилади для вимірювання величин (Електровимірювальні прилади) у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1 (додаток до договору №1), що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару не раніше 2018 року.

Згідно з п. п. 1.3 місцем виконання цього договору є місто Южноукраїнськ.

Пунктом 2 договору сторони визначили умови щодо вартості договору та умови оплати, а саме: загальна вартість товару є твердою та складає: разом 594 170 грн 00 коп; крім того ПДВ 20 %: 118 834 грн 00 коп; Всього з ПДВ: 713 004 грн 00 коп (п. п. 2.1); за даним договором оплата відбувається на протязі 45 робочих днів після постачання товару згідно з специфікації №1 (додаток до договору №1) та виконання постачальником умов п.п.3.2, 5.1 цього договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується (п. п. 2.2).

Відповідно до п. 3 договору визначено умови і терміни постачання товару, серед яких наступні:

постачання здійснюється протягом 90 днів з дати публікації договору в системі ProZorro, але не пізніше 30.11.2019 на умовах DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП «складське господарство» , відповідно до Правил Інкотермс-2010, з обов`язковою присутністю представника постачальника (п. п.3.1);

з товаром постачальник надає покупцю: видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно (для платників ПДВ); податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на електронну адресу покупця та протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН; документ, який підтверджує якість товару (паспорт або керівництво з експлуатації або формуляр або декларація про відповідність або сертифікат якості або інше); державний документ який засвідчує державну атестацію (повірка чи калібрування) або відмітка у паспорті (п. п. 3.2);

датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (п. п. 3.3).

Згідно з п. п.5.1 договору приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкції П-6 «Про порядок приймання продукції по якості», СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС».

У відповідності до п. п. 7.1 договору сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором унаслідок настання форс-мажорних обставин, обставин непереборної сили (такі як: повені, землетруси, пожежі, інші стихійні лиха, а також війни, воєнні дії), а також дій органів законодавчої, виконавчої влади і підлеглих їм органів, що вступили в силу після укладання даного договору. Якщо будь-які з таких обставин безпосередньо вплинули на виконання зобов`язань у термін, встановлений у договорі, то цей термін відсувається відповідно до часу дії відповідної обставини.

Згідно з п. п. 7.2 договору форс-мажорні обставини визнаються тільки у випадку їх виникнення в період терміну дії даного договору. Про настання і припинення форс-мажорних обставин кожна сторона зобов`язана інформувати іншу сторону протягом 10 днів. Настання форс-мажорних обставин засвідчується сертифікатом органів, у компетенцію яких входять повноваження видавати сертифікати, що підтверджують настання подій непереборної сили.

Підпунктом 11.1 договору визначено обов`язки покупця, а саме: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари (п.п.11.1.1); приймати поставлені товари згідно розділу 5 (п.п.11.1.2).

Відповідно до п. п.12.1 вказано, що цей договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою, а п. п.12.2 передбачено, що дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений п.12.1 цього договору та закінчується 31.12.2020.

Згідно з п. 12.3 закінчення терміну цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії терміну цього договору, та виконання діючих зобов`язань.

Також сторонами підписано додаток №1 до вказаного договору специфікацію №1 (Т.1, а.с.42-43), в якому погоджено поставку товарів загальною вартістю 713 004 грн 00 коп. з ПДВ, їх найменування, кількість та характеристики.

Відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових накладних (Т.1, а.с.45-51): №РН-0000655 від 23.10.2019, №РН-0000668 від 29.10.2019, №РН-0000690 від 01.11.2019, №РН-0000696 від 07.11.2019, №РН-0000733 від 21.11.2019, №РН-0000762 від 29.11.2019, №РН-0000823 від 19.12.2019, №РН-0000829 від 20.12.2019 позивачем (постачальником) поставлено відповідачу (одержувачу) товар згідно з умовами договору №53-123-01-19-05790 від 26.09.2019 на загальну суму 713 004 грн 00 коп. в т. ч. ПДВ.

У свою чергу відповідачем частково оплачено поставлений товар згідно з платіжними дорученнями (Т.1, а.с.52-56): №УПТК/507 від 31.01.2020, №УПТК/508 від 31.01.2020, №УПТК/524 від 31.01.2020, №УПТК/525 від 31.01.2020, №УПТК/567 від 31.01.2020 на загальну суму 103 836 грн 00 коп.

Згідно витягу з Єдиного реєстру податкових накладних № 9 (Т.1, а.с.80) на запит відповідача від 02.02.2021 № 9, поставки відображені позивачем у податковій звітності, поданій до ЄРПН, а саме: накладну від 23.10.2019 №РН-0000655 та від 29.10.2019 № РН-0000668 зареєстровано в ЄРПН 13.11.2019; від 01.11.2019 №РН-0000690 та від 07.11.2019 №РН-0000696 зареєстровано в ЄРПН 22.11.2019, від 21.11.2020 № РН-0000733 зареєстровано в ЄРПН 05.12.2019; від 29.11.2019 № РН-0000762 зареєстровано в ЄРПН 06.12.2019; від 19.12.2019 №РН-0000823 та від 20.12.2019 № РН-0000829 зареєстровано в ЄРПН 03.01.2020.

Таким чином, на момент звернення позивача із позовною заявою у даній справі за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 609 168 грн 00 коп., що стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «Еталон-Прилад» до суду з відповідними позовними вимогами.

Оскільки відповідачем оскаржується рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 в частині стягнення 3% річних у розмірі 14 180,63 грн та інфляційних втрат у розмірі 23 567,32 грн, з урахуванням ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, межами перегляду судом апеляційної інстанції є рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача саме вказаних сум.

Враховуючи межі перегляду справи №915/1586/20, стосовно доводів та вимог апеляційної скарги в частині відсутності підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотки річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, обов`язок оплатити основний борг, а також обов`язок оплатити нараховані на основний борг три відсотки річних та інфляційні втрати, є похідними один від одного зобов`язаннями, хоча і є взаємопов`язаними між собою; крім того, норми цивільного законодавства не ставлять в залежність одночасність вимог кредитора на стягнення з боржника основної заборгованості від одночасності права вимоги на стягнення трьох відсотків річних, інфляційних у зв`язку з простроченням основного грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як зазначалось вище відповідно до умов п. п. 2.2. укладеного між сторонами спору договору оплата відбувається на протязі 45 робочих днів після постачання товару згідно з специфікації №1 (додаток до договору №1) та виконання постачальником умов п.п.3.2, 5.1 цього договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк оплати товару, поставленого в межах специфікації №1 (додатку до договору №1) належить обчислювати починаючи з дати постачання визначеного у цій специфікації товару у повному обсязі.

У свою чергу згідно з п. п. 3.2 договору з товаром постачальник надає покупцю, зокрема, податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно витягу з Єдиного реєстру податкових накладних № 9 на запит відповідача від 02.02.2021 № 9, поставки відображені позивачем у податковій звітності, зокрема остання видаткова накладна по поставкам в межах специфікації №1, а саме №РН-0000829 від 20.12.2019 зареєстрована у вказаному реєстрі 03.01.2020.

Отже, саме з 03.01.2020 починається відлік граничного строку оплати поставленого в межах специфікації №1 товарів, який настав 06.03.2020.

Враховуючи, що відповідачем не заперечується наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 609 168,00 грн, а також вказана заборгованість підтверджується матеріалами справи, то саме на цю суму можливо здійснювати нарахування 3 %річних та інфляційних втрат з 07.03.2020.

Крім того, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів погоджується з його правильністю та зазначає, що на користь позивача підлягає стягненню 14 180,63 грн 3 % річних та 23 567,32 грн інфляційних втрат нарахованих на заборгованість в сумі 609 168,00 грн. за період з 07.03.2020 по 15.12.2020, однак з урахуванням закріпленого ст. 14 Господарського процесуального кодексу України принципу диспозитивності, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 23 567,32 грн.

Щодо доводів відповідача про не врахування судом першої інстанції обставин, що свідчать про: його скрутне матеріальне становища (зокрема, простроченої заборгованості перед ним іншим державним підприємством, суттєвим зменшенням обсягу відпущеної електроенергії), наявність загальносуспільного явища неплатежів за відпущену електроенергію, застосування ст. 614 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а тому посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на підставу невиконання своїх грошових зобов`язань є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику цього суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №908/1076/17 та від 30.03.2020 у справі №910/3011/19.

Також суд першої інстанції слушно зазначив, що умовами договору, а саме п.п. 7.1 7.3 передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором унаслідок форс-мажорних обставин, факт настання яких засвідчується сертифікатом органів, у компетенцію яких входять повноваження видавати сертифікати, що підтверджують настання подій непереборної сили.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України: засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

За змістом ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд з огляду на положення ч. 1 ст. 86 цього Кодексу оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, в даному випадку відповідачем не подано суду доказів на підтвердження направлення позивачу повідомлення про настання обставин, передбачених п. п. 7.1 договору, зокрема, форс-мажорних обставин з відповідним доказом ? сертифікатом Торгово-промислової палати України.

З огляду на вищевикладене, колегією суддів не приймаються до уваги посилання апелянта на його скрутне становище, а також доводи щодо відсутності вини та відсутності підстав для притягнення його до відповідальності, а висновок суду першої інстанції про обґрунтованість стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правильним.

За таких обставин, враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначені як підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 у справі №915/1586/20 - без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «Еталон-Прилад» (вх. №2559/21/Д2 від 29.07.2021) буде вирішено за умови виконання заявником вимог ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 у справі №915/1586/20 залишити без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.09.2021.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська