ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2021 справа № 914/2026/21

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Трускавецького В. П., розглянув по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників процесу справу

за позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів,
до відповідача:ОСОБА_1 , м. Львів,
про: стягнення 3'726,08 грн заборгованості.
1. Судові процедури.

1.1 На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення 3'726,08 грн заборгованості.

1.2 Ухвалою суду від 21.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників процесу. Вказану ухвалу суду позивач отримав 23.07.2021, що підтверджується перевіркою відстеження поштових повідомлення 800), відповідно до відомостей з офіційного сайту «Укрпошта».

Також, вказану вище ухвалу надіслано відповідачу на його юридичну адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 . 25 серпня 2021 року поштове відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 834 повернулося до Господарського суду Львівської області не врученим з відміткою про причини повернення: «за закінченням терміну зберігання». Відмітка засвідчена підписом відповідального працівника пошти із проставленням відбитка календарного штемпеля.

Реєстр згрупованої поштової кореспонденції, згідно з яким судом направлялись копії відповідних ухвал, долучено до матеріалів справи.

1.3 Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Таким чином, суд констатує, що сторони є належним чином повідомлені про розгляд їхньої справи у суді та мали можливість передбачену законом на реалізацію своїх прав та виконання процесуальних обов`язків, з урахуванням сформованої позиції судів вищих інстанцій щодо належного повідомлення учасників процесу.

1.4 Відповідно до частин п`ятої та восьмої статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться. Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

1.5 Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

1.6 Оскільки до суду не надходило жодних клопотань учасників справи або одного з них, по суті спору (відповідач відзив не подав, проти позову не заперечив), які не перешкоджають можливості вирішенню справи по суті, враховуючи наданий процесуальним законом строк для розгляду відповідної справи за правилами спрощеного позовного провадження, який встановлений законом у 60 календарних днів, суд дійшов висновку розглянути спір по суті.

Частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

2. Аргументи сторін.

2.1. У позовній заяві Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (Позивач у справі) вказує, що між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Відповідач у справі) та Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради було укладено Договір оренди № Ш-1-2016 (П) на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення відкритого літнього майданчика в періоди з 01.04.2016 до 31.10.2016, з 01.04.2017 до 31.10.2017, з 01.04.2018 до 31.10.2018. Позивач зазначає, що відповідач невчасно та не в повному обсязі виконував взяті на себе зобов`язання щодо внесення орендної плати внаслідок чого, станом на день подання позовної заяви, в останнього утворилась заборгованість в розмірі 3'726,08 грн.

2.2. Відповідач - ОСОБА_1 відзив на позов не подала, проти позову не заперечила.

3. Обставини справи.

3.1. 24 березня 2016 року між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) було укладено Договір оренди № Ш-1-2016 (П) (далі-Договір). Предметом цього Договору є надання Орендодавцем Орендареві права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності для розміщення об`єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення у межах м. Львова. Об`єктом оренди є окремі конструктивні елементи благоустрою комунальної власності, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Гетьмана І. Мазепи, буд. 37 загальною площею 40,00 кв. м. (тротуар, газон тощо).

Згідно з п. 2.1.1. Договору, об`єкт оренди буде використовуватись орендарем для розміщення відкритого літнього майданчика.

Відповідно до розділу 7 Договору термін дії договору встановлюється: з 01.04.2016 до 31.10.2016, з 01.04.2017 до 31.10.2017, з 01.04.2018 до 31.10.2018.

Пунктом 2.2.2 Договору визначено обов`язок Орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати Орендодавцю вартість оренди окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності за діючими на день сплати розрахуноквими ставками, визначеними згідно з Положенням про оренду окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності для розміщення об`єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення.

За умовами Договору Орендар сплачує Орендодавцю плату за користування Об`єктом площею 40,00 кв. м. щомісячно до 25 числа поточного числа у розмірі: (35,0*40,00*27*10*0,0084)*12*1,2 = 317,52 грн (триста сімнадцять гривень 52 копійки) за місяць, у тому числі ПДВ 52,92 грн (п`ятдесять дві гривні 92 копійки).

Відповідно до п. 4.1. Договору у разі протермінування платежів, передбачений у пункті 3.2. цього Договору Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню від суми протермінованого платежу за кожен день протермінування згідно з діючим на цей період законодавством, але не вище подвійної облікової ставки Національного банку України.

За невиконання вимог пункту 2.2. цього Договору Орендар несе відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 4.4. Договору).

3.2. Відповідно до довідки про заборгованість № 4-2302-3673 від 28.04.2021 Відповідачем допущена заборгованість за період з 01.07.2016 по 01.11.18 в сумі 3'726,08 грн.

3.3. Для відновлення порушених прав та законних інтересів позивач звернувся до суду із даним позовом. Відповідач проти позову не заперечив, доказів оплати суду не надав.

4. Позиція суду.

4.1. Між сторонами у справі виникли зобов`язання на підставі Договору в силу частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Орендоване за договором майно є комунальним, а тому на спірні правовідносини поширюється також дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

4.2. Як встановлено у п. 3.1. даного рішення між сторонами укладено Договір оренди № Ш-1-2016 (П) в періоди з 01.04.2016 до 31.10.2016, з 01.04.2017 до 31.10.2017, з 01.04.2018 до 31.10.2018.

У пункті Договору сторони закріпили, що розмір орендної плати за об`єкт оренди визначається відповідно до чинної на момент укладання даного Договору Методику розрахунку вартості окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності і розміру орендної плати за розміщення на них об`єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення, затвердженою Ухвалою Львівської міської ради від 05.03.2009 року №2451 «Про затвердження Положення про оренду окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності для розміщення об`єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення» (чинний на момент укладення Договору) і складає (35,0*40,00*27*10*0,0084)*12*1,2 = 317,52 грн (триста сімнадцять гривень 52 копійки) за місяць у тому числі ПДВ 52,92 грн (п`ятдесять дві гривні 92 копійки). Пунктом 3.1. Договору передбачено, що орендну плату орендар сплачує щомісячно до 25 числа поточного місяця.

У відповідності до ч. 1 ст. 286 ГК України , орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 529 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до положень договору, відповідач як орендар зобов`язався перераховувати орендну плату щомісячно до 25 числа поточного місяця (п. 3.1. Договору).

4.3. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки позивача від 28.04.2021 заборгованість Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (договір № Ш-1-2016 (П) від 24.03.2016) перед Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради станом на 16.04.2021 складає 3'726,08 грн. Дана заборгованість виникла та нарахована позивачем за період з 01.04.2016 по 31.10.2018.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати є обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами та не спростовані відповідачем.

4.4. Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

5. Судові витрати.

5.1. Пунктом 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача підлягає до стягнення 2'270,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 13, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, місто Львів, пл. Галицька, буд. 15; ідентифікаційний код 25558625) 3'726,08 грн - заборгованості з орендної плати та 2'270,00 грн - відшкодування витрат на оплату судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.П. Трускавецький