СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2021 р. Справа № 917/187/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.

за участі секретаря судового засідання Діденко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції з Центральним апеляційним господарським судом апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. №1854 П/2) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 13.05.2021 (суддя Тимощенко О.М., постановлена в м. Полтава 13.05.2021) за результатом розгляду подання Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

у справі № 917/187/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Папір", м. Полтава,

до ОСОБА_1 , м. Дніпро,

про: 1) визнання дій колишнього генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" Мігулі Анжели Анатоліївни щодо встановлення та нарахування собі заробітної плати у розмірі 450 000,00 грн протиправними;

2) визнання наказу Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" №15 від 01.09.2017 неправомірним;

3) стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" 2 689 343,92 грн збитків, завданих товариству,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 13.05.2021 подання Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. у справі №917/187/19 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , документована паспортом для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 ) до виконання зобов`язання за рішенням Господарського суду Полтавської області у справі №917/187/19.

Ухвала суду обґрунтована тим, що приватним виконавцем вчинялись дії та вживались можливі заходи для реального, своєчасного та ефективного виконання рішення суду, однак у зв`язку з ухиленням боржника від виконання вимог приватного виконавця, останній позбавлений можливості виконати судовий наказ. При цьому відповідачем не подано жодного доказу вчинення будь-яких дій по виконанню рішення суду у даній справі, яке набрало законної сили. Натомість матеріали справи свідчать, що відповідач на даний час зареєстрованою ніде не значиться.

03.06.2021 представник ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 13.05.2021 у справі № 917/187/19, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземчинка Андрія Сергійовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) у праві виїзду за межі України у справі № 917/187/19 відмовити.

Скарга обґрунтована тим, що апелянту взагалі не було відомо про наявність відкритого відносно неї виконавчого провадження, що унеможливлює задоволення судом подання приватного виконавця. Будь-яких ухвал суду щодо розгляду подання приватного виконавця або ж процесуальних документів виконавчого провадження ОСОБА_1 не отримувала та станом на сьогоднішній день навіть з ними не ознайомлена. Жодних доказів направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, вимог приватного виконавця, постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження ОСОБА_1 не направлялось, про що свідчить відсутність в матеріалах справи доказів направлення зазначених документів.

Зазначає, що з відповіді з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за №0.184-31208/2/15-19вих від 27.08.2019 вбачається, що з дати видачі виконавчого листа ОСОБА_1 перетинала кордон України лише два рази, а саме: виїзд 16.08.2019, в`їзд 23.08.2019. Тобто, про періодичність перетинання апелянтом кордону України, як це зазначено в оскаржуваній ухвалі, мова йти навіть не може, адже ОСОБА_1 постійно проживає у Україні й лише одного разу виїхала за її межі у зв`язку з відпусткою.

Посилається на те, що Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. Подані державним виконавцем матеріали фактично не можуть містити відомостей та доказів факту зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами чи невиконання обов`язків, передбачених в судовому документі, адже вона не отримувала від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С. жодних документів.

10.08.2021 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9219), в якому позивач проти апеляційної скарги заперечує, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що до теперішнього часу ОСОБА_1 не здійснила жодних заходів щодо добровільного його виконання, а отже є очевидним її ухилення від виконання рішення суду. Те, що ОСОБА_1 не зареєструвала свого місця проживання та перебування за жодною адресою також підтверджує її ухилення від виконання судового рішення, адже цей факт додає складнощів при здійсненні виконавчих дій.

Представник ОСОБА_1 в режимі відеоконференції підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" 30.10.2020 змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Авангард-Папір», що підтверджується рішенням єдиного учасника ТОВ Торгова група "Інтерпап" №28/10-2020 від 28.10.2020, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з яких вбачається, що ідентифікаційний код юридичної особи не змінився, в зв`язку з чим колегія суддів вважає, що назву позивача -Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" слід змінити на Товариство з обмеженою відповідальністю «Авангард-Папір».

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, Господарським судом Полтавської області розглядалася справа №917/187/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" в інтересах якого виступав його учасник, якому належить більше 10% статутного капіталу ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про 1) визнання дій колишнього генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" Мігулі Анжели Анатоліївни щодо встановлення та нарахування собі заробітної плати у розмірі 450 000,00 грн протиправними; 2) визнання наказу Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" №15 від 01.09.2017 неправомірним; 3) стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" 2 689 343,92 грн збитків, завданих товариству.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 30.09.2019 в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" 2 689 343,92 грн збитків, завданих товариству, - відмовлено. В іншій частині позовних вимог закрито провадження у справі.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2020 рішення Господарського суду Полтавської області від 30.09.2019 скасовано в частині відмови в позові щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача - ТОВ Торгова група "Інтерпап" 2 689 343,92 грн збитків та прийнято в цій частині нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Торгова група "Інтерпап" збитки у розмірі 2 689 343,92 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Торгова група "Інтерпап" судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 40340,16 грн та судовий збір за розгляд апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції у розмірі 60510,25 грн.

27.01.2020 Господарським судом Полтавської області на виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2020 видано відповідні накази.

20.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження: ВП №61337704 щодо виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 27.01.2020 №917/187/19 про стягнення з ОСОБА_1 2 689 343,92 грн та ВП №61337662 щодо виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 27.01.2020 №917/187/19 про стягнення з ОСОБА_1 100850,41 грн.

21.02.2020 приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №59808467, №61337662, №61337704 у зведене виконавче провадження №61355792.

21.04.2021 на адресу приватного виконавця від представника боржника, адвоката Хандусенко І.О., надійшла заява, згідно якої він просив закінчити виконавче провадження ВП №59808467 з примусового виконання виконавчого листа №552/2202/18 від 13.08.2019, виданого Київським районним судом м. Полтави у справі №552/2202/18 від 13.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Торгова група Інтерпап суми боргу у розмірі 4 715 501,00 грн, у зв`язку з тим, що постановою Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №552/2002/18 (провадження 61-16369св19) рішення Київського районного суду м. Полтави від 22.04.2019 та постанову Полтавського апеляційного суду від 31.07.2019 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

23.04.2021 приватним виконавцем у ЗВП №61355792 винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках у банках, перелік яких наведений в постанові.

23.04.2021 приватним виконавцем винесено постанови про зміну назви сторони виконавчого провадження у ВП №61337662 та у ВП №61337704, у зв`язку з тим, що ТОВ Торгова група Інтерпап змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Авангард-Папір».

23.04.2021 приватним виконавцем у ВП №59808467 винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження ЗВП №61355792.

23.04.2021 приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №59808467 з примусового виконання виконавчого листа №552/2202/18 від 13.08.2019, виданого Київським районним судом м. Полтави у справі №552/2202/18 від 13.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Торгова група Інтерпап суми боргу у розмірі 4 715 501,00 грн.

23.04.2021 на адресу приватного виконавця від представника стягувача адвоката Васильченко А.А. надійшла заява від 21.04.2021, згідно якої останній просив направити подання до Господарського суду Полтавської області у справі №917/187/19 щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання зобов`язання в межах зведеного виконавчого провадження ЗВП № 61355792, оскільки боржник ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на неї рішенням Господарського суду Полтавської області у справі №917/187/19.

07.05.2021 від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. до суду надійшло подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 у справі №917/187/19, яке обґрунтовано тим, що на виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження ЗВП №61355792 з примусового виконання: виконавчого листа №552/2002/18 виданого 13.08.2019 Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 4 715 501,00 грн; наказу №917/187/19 виданого 27.01.2020 Господарським судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 2 689 343,92 грн; наказу №917/187/19 виданого 27.01.2020 Господарським судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 100 850,41 грн, що у загальному розмірі складає 6 627 352,98 грн.

На підтвердження неможливості виконання боржником рішення суду та необхідності тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , приватним виконавцем надано:

-лист Територіального сервісного центру №1242 РСЦ в Дніпропетровській області від 30.08.2019 №31/4-1242-3295вс, відповідно до якого станом на 30.08.2019 за ОСОБА_1 зареєстровані транспортні засоби не значаться;

-лист Державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації від 27.08.2019 №0.184-31208/0/15-19-Вих, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перетинала державний кордон України 16.08.2019- виїзд за межі України (Бодрум), 23.08.2019 - в`їзд на територію України;

-лист Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 16.09.2019, відповідно до якого за ОСОБА_1 великовантажні та інші технологічні транспортні засоби не зареєстровані;

- акти приватного виконавця від 02.10.2019, відповідно до яких приватним виконавцем разом зі представником стягувача були здійснені виходи за місцем останнього відомого місця мешкання боржника: АДРЕСА_1 , та за адресою, яка вказана у виконавчому документі: АДРЕСА_2 з метою перевірки майнового стану боржника, та встановлено, що боржник за вказаними адресами не мешкає.

13.05.2021 Господарським судом Полтавської області винесено оскаржувану ухвалу.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частинами першою, другою ст.18 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковість виконання рішень, законність, диспозитивність, справедливість, неупередженість та об`єктивність.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається, зокрема, на приватних виконавців.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Статтею 337 ГПК України унормовано, що тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника є заходом примусового виконання рішення суду до виконання зобов`язань за рішенням.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що зазначений захід є виключним заходом забезпечення виконання судового рішення, застосування якого є правом, а не обов`язком суду.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

На виконання статті 2 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" від 24.03.2008 № 261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, було видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 № 25-32/463 та № 25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, у тому числі аліментних, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

З аналізу судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можна дійти висновку, що ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

У листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" закріплено право приватного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Поряд з цим, згідно з правилами статті 337 ГПК України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи може мати місце виключно у випадку:

- коли ця особа є боржником;

- невиконання нею судового рішення, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Такий захід забезпечення виконання судового рішення є виключним.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Таким чином, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).

Така ж позиція простежується у рішенні Європейського суду з прав людини щодо незаконності обмеження у праві виїзду за кордон у справі «Хлюстов проти Росії» (№ 28975/05). Суд звернув увагу на необґрунтованість обмеження права заявника залишити країну, оскільки причиною було зазначено лише факт несплати боргу, без пояснення, як заборона сприятиме швидшому його погашенню, з урахуванням індивідуальних особливостей заявника. ЄСПЛ дійшов висновку, що уряд порушив свої зобов`язання встановлювати такі обмеження виправдано і пропорційно, відповідно до частин 2 і 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (свобода залишати свою країну і обмеження цього права виключно на підставі закону і якщо це необхідно у демократичному суспільстві).

При цьому, Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальною нормою права, якою врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто, вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права.

Відтак, якщо спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України "Про виконавче провадження".

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №910/8130/17.

Тобто, право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Якщо боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання грошового зобов`язання, а саме, до державного виконавця не прибув, не надав своєчасно у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та пояснень стосовно причин невиконання рішення не надав, а державний виконавець зі свого боку вчинив всі дії передбачені законом, в такому разі, обставини свідчать, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України та вчинення інших дій передбаченим Законом.

За своєю суттю обмеження у праві виїзду за межі України є тим заходом, який застосовується судом по відношенню до боржника у випадку вжиття виконавцем всіх можливих від нього заходів спрямованих на виконання рішення суду, які як наслідок залишились безрезультатними, в зв`язку з чим виникає необхідність вжиття даного заходу як виключного.

Теоретично невиконання зобов`язання може бути зумовлено об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Приватний виконавець, в обґрунтування поданого до суду подання в порядку ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», посилається на те, що ним було вчинено ряд виконавчих дій з метою виконання судового рішення у даній справі, а саме винесено постанови: про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника; здійснено виклик боржника до приватного виконавця для надання пояснень за фактом невиконання виконавчого документа; здійснено виходи за місцем останнього відомого місця мешкання боржника з метою перевірки майнового стану боржника; скеровано запити до державних установ для надання інформації про кошти та майно боржника та ін., однак, ОСОБА_1 не виконала вимоги приватного виконавця.

Проте, колегія суддів зазначає, що надані до суду документи щодо вчинення виконавцем виконавчих дій не є доказами таких дій саме в межах справи №917/187/19, з огляду на наступне.

Так, постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2020 було скасовано рішення Господарського суду Полтавської області від 30.09.2019 в частині відмови в позові щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача - ТОВ Торгова група "Інтерпап" 2 689 343,92 грн збитків та прийнято в цій частині нове рішення, яким позов задоволено.

27.01.2020 Господарським судом Полтавської області на виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2020 видано відповідні накази.

20.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження: ВП №61337704 щодо виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 27.01.2020 №917/187/19 про стягнення з ОСОБА_1 2 689 343,92 грн та ВП №61337662 щодо виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 27.01.2020 №917/187/19 про стягнення з ОСОБА_1 100850,41 грн.

21.02.2020 приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №59808467, №61337662, №61337704 у зведене виконавче проваджені №61355792.

23.04.2021 приватним виконавцем у ЗВП №61355792 винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках у банках, перечень яких наведений в постанові.

Надані до суду в обґрунтування подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 документи, а саме: лист Територіального сервісного центру №1242 РСЦ в Дніпропетровській області від 30.08.2019 №31/4-1242-3295вс, лист Державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації від 27.08.2019 №0.184-31208/0/15-19-Вих, лист Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 16.09.2019 датовані 2019 роком, тобто до прийняття апеляційним судом постанови, якою стягнуто з відповідача заборгованість у справі №917/187/19, та не можуть бути взяти до уваги як докази ухилення від виконання судового рішення від 08.01.2020 та виданого на його виконання наказу від 27.01.2020.

Вимоги приватного виконавця щодо необхідності з`явлення Мігулі А.А. до приватного виконавця для надання пояснень за фактом невиконання виконавчого документа (а.с.38, 40, 41, 45 т.1) та акти приватного виконавця від 02.10.2019 щодо відсутності боржника за відомими місцями мешкання останнього ( АДРЕСА_3 ) були винесені/складені приватним виконавцем у 2019 році в межах іншої справи, а саме №552/2002/18 та в межах іншого виконавчого провадження, а саме ВП №59808467.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 19.11.2019 у справі №552/2002/18 було задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області та тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України Мігулю А.А. в межах виконавчого провадження №59808467 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Торгова група «Інтерпап» шкоди у розмірі 4 715 501,00 грн до виконання зобов`язання.

23.04.2021 приватним виконавцем у ВП №59808467 винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження №61355792 у зв`язку із скасуванням постановою Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №552/2002/18 рішення Київського районного суду м.Полтави від 22.04.2019 та постанови Полтавського апеляційного суду від 31.07.2019 та направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення боржнику постанов про відкриття виконавчих проваджень від 20.02.2020 у ВП №61337704 щодо примусового виконання наказу Господарського суду від 27.01.2020 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 2 689 343,92 грн, у ВП №61337662 щодо примусового виконання наказу Господарського суду від 27.01.2020 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 100 850,41 грн, про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 21.02.2020 у ВП №59808467, про зміну назви сторони виконавчого провадження від 23.04.2021 у ВП №61337662 та у ВП №61337704, про арешт майна боржника від 23.04.2021 у ЗВП №61355792.

Таким чином, приватним виконавцем не надано до суду доказів на підтвердження обізнаності боржника про відкриті щодо нього виконавчі провадження у справі №917/187/19, а відтак відсутні докази, що приватним виконавцем у повному обсязі були вчинені усі необхідні дії для примусового виконання судового рішення у даній справі, а боржник ухиляється від виконання обов`язків, покладених на нього рішенням суду, що могло б бути підставою для обмеження останнього в праві виїзду за межі України, в зв`язку з чим висновок місцевого господарського суду про те, що приватним виконавцем вчинялись дії та вживались можливі заходи для реального, своєчасного та ефективного виконання рішення суду є необґрунтованим та не правомірним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі та приватний виконавець у поданні послались на повідомлення адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 30.09.2019, згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , але з 05.12.2018 боржник була виписана за вказаною адресою, та на теперішній час зареєстрованою не значиться. Проте, зазначене повідомлення адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 30.09.2019 в матеріалах справи відсутне, в зв`язку з чим приватним виконавцем дані твердження не підтверджено відповідними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене вище, враховуючи те, що приватним виконавцем належними засобами доказування не доведено факт ухилення боржника від виконання рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. (вх.№5027 від 07.05.2021) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 у справі №917/187/19, в зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, в зв`язку з чим ухвала Господарського суду Полтавської області від 13.05.2021 підлягає скасуванню, як така, що прийнята при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими

Керуючись статтями 269, 270, п.2 статті 275, п.2 ч.1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 13.05.2021 у справі №917/187/19 скасувати.

У задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. (вх.№5027 від 07.05.2021) про тимчасове обмеження ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у праві виїзду за межі України у справі №917/187/19 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.09.2021.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова