ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2021 р. Справа№ 910/3550/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Демидової А.М.

Кропивної Л.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/3550/21 (суддя Комарова О.С.) за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Герцен Парк" до Міністерства оборони України про стягнення 58 510,24 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Герцен Парк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 58 510, 24 грн., з яких: 48 757, 90 грн. заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року та штраф за затримку оплати цих внесків у розмірі 9 752, 34 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, прийнятої судом).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків, як власника квартир №№3, 27, 43, 67, 83, 91 та 115, щодо сплати внесків за утримання та управління багатоквартирним будинком №35 А по вул. Герцена у м. Києві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/3550/21 позов задоволено повністю; стягнуто з Міністерства оборони України на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Герцен Парк" 48 757,90 грн. заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, 9 752,34 грн. штрафу та 2 270,00 грн. судового збору.

Наведене рішення мотивовано тим, що законом покладено на відповідача обов`язок виконувати чинні та не скасовані рішення статутних органів ОСББ, якими, зокрема, є загальні збори учасників, а також своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески та платежі.

Згодом, до суду надійшла заява від позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/3550/21 задоволено заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Герцен Парк" про ухвалення додаткового рішення; прийнято додаткове рішення, яким вирішено питання про розподіл судових витрат; стягнуто з Міністерства оборони України на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Герцен Парк" 15 000,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з прийнятими судовими рішеннями, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 і додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/3550/21 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову та заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована відсутністю підстав для сплати відповідачем внесків на утримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з передачею частини квартир (а саме №№67, 83, 91 та 115) на баланс Київського квартирно-експлуатаційного управління, та у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування на сплату внесків щодо іншої частин квартир (№№3, 27 та 43).

Щодо оскарження додаткового рішення, то апелянт посилається на відсутність можливості подати до суду першої інстанції клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з не надсиланням йому позивачем заяви про розподіл вказаних витрат.

Також, скаржник вказує про невідповідність витрат на професійну правничу допомогу критеріям розумності та зазначає про їх не співмірність зі складністю справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/3550/21; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.

При цьому, позивач своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних рішень, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення місцевого господарського суду не підлягають зміні або скасуванню з наступних підстав.

Рішенням установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку "Герцен Парк" від 23 липня 2020 року, оформленого протоколом № 1, було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Герцен Парк".

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26.08.2020 було зареєстровано створене за рішенням співвласників багатоквартирного будинку - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Герцен Парк" за адресою: м. Київ, вул. Герцена, буд. 35 А, номер запису 000092528.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Статуту ОСББ "Герцен Парк", затвердженого установчими зборами співвласників цього будинку 23 липня 2020 року (далі - Статут) метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

Пункт 3 розділу ІІ Статуту передбачає, що завданням та предметом діяльності об`єднання, зокрема, є забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.

Своєчасна і в повному обсязі сплата належних внесків і платежів є обов`язком співвласників згідно п. 2 розділу V Статуту.

Рішенням загальних зборів ОСББ "Герцен Парк", оформленим протоколом № 2 від 29.10.2020, були затверджені розміри щомісячних внесків і платежів співвласників за утримання та управління багатоквартирним будинком, а саме:

- щомісячний внесок на утримання будинку - на рівні 6,46 грн за кв.м. загальної площі квартири (нежитлового приміщення);

- щомісячний внесок на управління будинком - на рівні 2,20 грн за кв.м. загальної площі квартири (нежитлового приміщення);

- щомісячний внесок до резервного фонду - на рівні 1,00 грн за кв.м. загальної площі квартири (нежитлового приміщення);

- щомісячний внесок на організацію охорони будинку (консьєрж послуги) - 125,00 грн з квартири (нежитлового приміщення).

Також, вказаним рішенням був затверджений Порядок сплати внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного фонду (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1.1 цього Порядку визначено поняття внесків, згідно з яким внески - обов`язкові платежі на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна (зокрема: на утримання, за управління, до резервного фонду), які співвласники вносять об`єднанню (як власну дольову участь на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна) в порядку, в строки та в розмірах, визначених цим Порядком.

Пункт 3.1 Порядку передбачає, що перелік та розмір внесків визначаються рішеннями загальних зборів. Визначені загальними зборами внески є належними до сплати співвласниками, починаючи з 01.12.2020.

Згідно з пунктом 5.2 Порядку співвласник здійснює регулярний внесок на утримання будинку та прибудинкової території не пізніше 20-го (двадцятого) числа поточного місяця.

Пунктами 6.2-6.4 Порядку визначено, що у випадках неналежного виконання співвласником цього Порядку, правління має право застосувати до відповідного співвласника санкції, визначені цим розділом Порядку:

- нарахування штрафу,

- здійснення обмеження на використання спільним майном.

Нарахування штрафу полягає в збільшенні заборгованості на суму коштів, яка становить 10% (десять відсотків) за кожен повний місяць затримки платежу від суми несплачених, неповністю сплачених або несвоєчасно сплачених внесків і застосовується правлінням до співвласників, які порушують строки сплати внесків, сплачують їх не в повному обсязі.

Нарахування штрафів здійснюється починаючи з 62 дня затримки платежу особою, відповідальною за ведення бухгалтерського обліку.

Як вбачається з інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Міністерство оборони України (а.с.132-152) є власником, зокрема, наступних квартир у будинку за адресою: м. Київ, вул. Герцена, буд. 35 А: квартири №3 загальною площею 131,2 м.кв., квартири № 27 загальною площею 130,7 м.кв., квартири №43 загальною площею 131,8 м.кв., квартири №67 загальною площею 132,3 м.кв., квартири №83 загальною площею 131,1 м.кв., квартири №91 загальною площею 130,9 м.кв., квартири №115 загальною площею 131,6 м.кв.

Звертаючись до суду з позовом (з урахування збільшення розміру позовних вимогу), позивач зазначає, що Міністерство оборони України не виконує обов`язків власника майна щодо утримання вказаних семи квартир, а саме №3, № 27, №43, №67, №83, №91, №115, у зв`язку з чим за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року за ним обліковується заборгованість у розмірі 48 757, 90 грн. Також позивач просить стягнути штраф, нарахований на таку заборгованість.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вказаних вимог, з огляду на наступне.

Частиною 4 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 Цивільного кодексу України).

Обов`язок утримання майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому, витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належного їм нежитлового приміщення та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верхового Суду від 22.02.2018 у справі №910/11312/17.

Статтею 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29.11.2001 № 2866-III (далі - Закон № 2866-III) передбачено, що управління багатоквартирним будинком полягає у вчиненні співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Згідно зі статтями 4, 12 Закону № 2866-III об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.

Відповідно до статті 10 Закону № 2866-III рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Співвласник, зокрема, зобов`язаний: виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; брати участь у проведенні реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі (стаття 15 Закону № 2866-III).

Згідно положень статті 17 вказаного Закону, для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, у т.ч. вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Відповідно до статті 20 Закону № 2866-III частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.

Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів (стаття 23 цього Закону), а у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (стаття 13 цього Закону).

Крім цього, відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку врегульовано Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", ст. 7 якого передбачає, що співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм.

Згідно ч. 2 вказаної статті кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Наведені норми кореспондуються з положеннями ст. 322 Цивільного кодексу України про те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Колегія суддів зазначає, що законодавством на відповідача, як на особу, якій на праві власності належить майно (зокрема, квартири №3 , № 27 , №43 , №67 , №83 , №91 , №115 ), покладено обов`язок виконувати чинні та не скасовані рішення статутних органів ОСББ, якими, зокрема, є загальні збори, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Стосовно доводів апелянта про передачу частини квартир (а саме №№67, 83, 91 та 115) на баланс Київського квартирно-експлуатаційного управління, колегія суддів зазначає наступне.

Так, наведеними вище нормами Законів України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" обов`язок щодо належного утримання майна, а також сплати внесків та платежів покладено саме співвласників багатоквартирного будинку, а не на осіб, у яких, майно перебуває, зокрема, на праві оперативного управління.

Згідно визначення цих Законів співвласниками багатоквартирного будинку є - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (та яка була актуальною станом на момент ухвалення оскаржуваного наразі рішення), саме Міністерство оборони України (а.с.132-152) є власником, зокрема, наступних квартир у будинку за адресою: м. Київ, вул. Герцена, буд. 35 А: квартири №3 загальною площею 131,2 м.кв., квартири № 27 загальною площею 130,7 м.кв., квартири №43 загальною площею 131,8 м.кв., квартири №67 загальною площею 132,3 м.кв., квартири №83 загальною площею 131,1 м.кв., квартири №91 загальною площею 130,9 м.кв., квартири №115 загальною площею 131,6 м.кв.

Отже, саме відповідач має виконувати зобов`язання з оплати внесків та платежів на утримання належного йому на праві власності майна.

Крім цього, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом (ч. 5 ст.12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

З огляду на викладене, оскільки на момент пред`явлення позову у даній справі згідно інформації з реєстру власником квартир №3 , № 27 , №43 , №67 , №83 , №91 , №115 ) значилося саме Міністерство оборони України, позивачем обґрунтовано пред`явлено до останнього вимоги про стягнення внесків, оскільки відповідно до наведених положень наведені відомості вважаються достовірними.

Стосовно посилань апелянта в апеляційній скарзі в обґрунтування своїх доводів про відсутність підстав щодо сплати Міністерством оборони України внесків на Положення про організацію квартирно - експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, слід зазначити, що із нього не вбачається, що такий обов`язок виникає у Київського квартирно-експлуатаційного управління після закріплення за ним майна на праві оперативного управління.

При цьому, як вже було зазначено вище, саме на власника майна, яким у даному випадку є Міністерство оборони України (яке виконує функції власника від імені держави), покладено обов`язок зі сплати внесків та платежів на утримання належного йому майна.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обов`язковість сплати відповідачем внесків та платежів на утримання вказаних квартир.

Щодо доводів скаржника про те, що внески за утримання решти квартир, а саме №№3, 27 та 43 (які не передані на баланс Київського квартирно-експлуатаційного управління) підлягають сплаті при наявності відповідних бюджетних асигнувань, колегія суддів зазначає наступне.

Особливості регулювання грошових зобов`язань установлено ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Крім цього, ЄСПЛ у справі "Бакалов проти України" та у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові ВСУ від 22.03.17р. у справі №3-77гс17, у постановах КГС у складі ВС від 27.03.18р. у справах №925/246/17, №925/974/17, а також у постанові ВП ВС від 10.04.18р. у справі №12-46гс18.

Таким чином, відсутність бюджетних коштів не звільняє відповідача від установленого законом обов`язку щодо сплати внесків та платежів на утримання належного йому майна.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення внесків визнається колегією суддів обґрунтованим.

Стосовно вимоги про стягнення 9 752,34 грн. штрафу, слід зазначити наступне.

Згідно з нормами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 6.2-6.4 Порядку визначено, що у випадках неналежного виконання співвласником цього Порядку, правління має право застосувати до відповідного співвласника санкції, визначені цим розділом Порядку:

- нарахування штрафу,

- здійснення обмеження на використання спільним майном.

Нарахування штрафу полягає в збільшенні заборгованості на суму коштів, яка становить 10% (десять відсотків) за кожен повний місяць затримки платежу від суми несплачених, неповністю сплачених або несвоєчасно сплачених внесків і застосовується правлінням до співвласників, які порушують строки сплати внесків, сплачують їх не в повному обсязі.

Нарахування штрафів здійснюється починаючи з 62 дня затримки платежу особою, відповідальною за ведення бухгалтерського обліку.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем свого зобов`язання щодо сплати внесків, суд першої інстанції дійшов вірного висновку в частині задоволення вимоги про стягнення штрафу в сумі 9 752, 34 грн.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги в наведеній частині відсутні.

Стосовно оскарження відповідачем додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/3550/21, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 лютого 2021 року між адвокатом Жменяком Юрієм Юрійовичем (виконавець) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Герцен Парк" (замовник) укладеного договір про надання правничої допомоги № 4г/21 (далі - Договір), за умовами якого виконавець прийняв на себе зобов`язання здійснювати підготовку процесуальних документів, консультування, юридичний супровід та представництво інтересів замовника у судах загальної юрисдикції України у справі щодо стягнення з Міністерства оборони заборгованості зі сплати внесків і платежів як співвласником будинку №35 А по вул. Герцена у місті Києві , а замовник зобов`язався оплатити надані послуги (п. 1.1 Договору).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розмір гонорару за представництво інтересів замовника з питань визначених у пункті 1 цього Договору, у Господарському суді міста Києва становить 15 000 грн. Гонорар підлягає сплаті впродовж 90 днів з моменту ухвалення судом першої інстанції рішення у справі.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката в розмірі 15 000, 00 грн. в суді першої інстанції ОСББ "Герцен Парк" надано належним чином засвідчені копії наступних документів:

- договору про надання правничої допомоги № 4г/21 від 04.02.2021;

- опис наданих адвокатом послуг від 03.06.2021;

- акт наданих послуг від 03.06.2021.

З огляду на ціну позову, обсяг та зміст наданих адвокатом послуг, а також те, що позовні вимоги у справі задоволено повністю, місцевий господарський суд дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають відшкодуванню позивачеві в сумі 15 000, 00 грн

В апеляційній скарзі апелянт посилається, зокрема, на невідповідність витрат на професійну правничу допомогу критеріям розумності та зазначає про їх неспівмірність зі складністю справи.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Верховний Суд у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

З матеріалів справи вбачається, що апелянтом не надано апеляційному суду доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

Так, доводи скаржника зводяться виключно до незгоди з понесеними позивачем витратами, жодних доказів, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, нерозумність, нереальність понесених ним витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не надано.

Доводи щодо завищення розміру витрат є виключно суб`єктивною думкою відповідача, яка не підкріплюється документальними доказами.

За таких обставин, надаючи оцінку співмірності витрат позивача на оплату послуг адвоката із надання послуг правничої допомоги в суді першої інстанції в сумі 15 000 грн. зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат та з урахуванням ціни позову в сумі 58 510,24 грн., колегія суддів дійшла висновку про правомірність покладення наведених витрат на відповідача.

Окрім наведеного, колегією суддів враховується наступне.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

У даному випадку, відповідачем до суду першої інстанції жодних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги з підстав їх неспівмірності не подавалося.

При цьому, апеляційним судом враховується, що заява позивача про стягнення сум судових витрат була направлена відповідачу за адресою його офіційного місцезнаходження.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про відсутність можливості подати до суду першої інстанції клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з не надсиланням йому позивачем заяви про розподіл вказаних витрат.

Також, апеляційний суд враховує, що у позовній заяві позивач зазначив попередній розрахунок суми витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, в тому числі витрат на оплату правничої допомоги в сумі 15 000 грн.

Таким чином, відповідач маг змогу подати свої заперечення щодо цього разом з поданням відзиву на позовну заяву, проте наведеного здійснено не було.

Отже, враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, підстави для їх зменшення у суду першої інстанції були відсутні.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/3550/21 без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/3550/21 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/3550/21.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 21.09.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді А.М. Демидова

Л.В. Кропивна