РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2021Справа № 910/10414/21
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нерудпостач"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія "Гарант"

про стягнення 55 023,83 грн.

Представники сторін: не викликалися.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нерудбудпостач" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія "Гарант" про стягнення 55 023,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем протягом 2018-2019 років поставлялися товариству з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія "Гарант" будівельні матеріали на загальну суму 182 890,30 грн.

Відповідачем здійснено часткову оплату в розмірі 137 715,25 грн.

У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг в розмірі 45 175,05 грн., 3% річних в розмірі 3 208,05 грн. та інфляційні втрати в розмірі 6 640,73 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.07.2021 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

09.07.2021 до канцелярії суду позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви з доданими документами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення за №018 на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.07.2021 року, а саме: 04053, м. Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 37/41.

Вищезазначена ухвала господарського суду м. Києва від 05.07.2021 р. повернута до суду у зв`язку з: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/10414/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Як зазначено позивачем протягом 2018-2019 років товариство з обмеженою відповідальністю "Нерудбудпостач" поставляло товариству з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія "Гарант" будівельні матеріали (пісок, щебінь, відсів) згідно з видатковими накладними у кількості 16 шт. на загальну суму 182 890,30 грн., в той час як покупцем здійснено оплату в розмірі лише 137 715,25 грн.

Так, в матеріалах справи наявні підписані та скріплені печатками сторін видаткові накладні на загальну суму 182 890,30 грн., а саме:

- №РН-0003420 від 17.11.2018 на суму 19 695,00 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0001726 від 17.09.2018),

- №РН-0003481 від 26.11.2018 на суму 5 602,80 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0001726 від 17.09.2018),

- №РН-0003606 від 05.12.2018 на суму 6 300,00 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0002542 від 05.12.2018),

- №РН-0003607 від 06.12.2018 на суму 2 000,02 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0002542 від 05.12.2018),

- №РН-0003608 від 07.12.2018 на суму 2 000,02 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0002542 від 05.12.2018),

- №РН-0003638 від 10.12.2018 на суму 6 300,00 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0002542 від 05.12.2018),

- №РН-0003639 від 11.12.2018 на суму 8 950,32 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0002542 від 05.12.2018),

- №РН-0003673 від 12.12.2018 на суму 68 347,50 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0001726 від 17.09.2018),

- №РН-0003674 від 13.12.2018 на суму 9 819,60 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0001726 від 17.09.2018),

- №РН-0003809 від 18.12.2018 на суму 10 350,00 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0002624 від 18.12.2018),

- №РН-0003810 від 22.12.2018 на суму 8 865,18 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0002624 від 18.12.2018),

- №РН-0000018 від 11.01.2019 на суму 4 622,90 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0002643 від 11.01.2019),

- №РН-0000023 від 15.01.2019 на суму 8 637,36 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0002645 від 15.01.2019),

- №РН-0000051 від 17.01.2019 на суму 2 000,02 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0002658 від 17.01.2019),

- №РН-0000052 від 18.01.2019 на суму 9 215,18 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0002658 від 17.01.2019),

- №РН-0000183 від 15.02.2019 на суму 10 184,40 грн. (замовлення: рахунок-фактура №СФ-0002769 від 15.02.2019).

Оскільки, позивач здійснював поставку та передавав відповідачу товар, а останній його отримував, то суд вважає, що сторони мали позадоговірні відносини, тобто уклали договір поставки у спрощений спосіб.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.2 статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Стаття 181 ГК України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначено позивачем та вбачається з наявної в матеріалах справи банківської виписки по рахунку позивача № НОМЕР_1 за період часу 18.09.2018-03.01.2019 року відповідачем здійснено оплату на загальну суму 137 715,25 грн., а саме: 18.09.2018 на суму 78 000,00 грн., 13.12.2018 року на суму 16 600,03 грн., 21.12.2018 року на суму 8 950,32 грн., 21.12.2018 року на суму 25 464,90 грн. та 03.01.2019 року на суму 8 700,00 грн.

Також, в матеріалах справи наявний підписаний та скріплений печатками сторін акт звірки взаєморозрахунків між ТОВ "Нерудбудпостач" та ТОВ "Монтажно-будівельна компанія "Гарант" від 28.02.2019р., з якого вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 45 175,05 грн.

05.03.2021 позивачем направлено відповідачу претензію №1 про сплату заборгованості у сумі 45 175,05 грн.

Будь-яких інших доказів оплати товару чи його повернення позивачу матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором поставки у відповідача перед позивачем в сумі 45 175,05 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3 208,05 грн. нараховані за період з 16.02.2019 по 28.06.2021 та інфляційні втрати в розмірі 6 640,73 грн. за період з 01.02.2019 року по 31.05.2021 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що при розрахунку трьох процентів річних позивачем не взято до уваги, що у 2020 році 366 днів у році.

Розрахунок трьох процентів річних:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 16/02/2019 до 31/12/2019 45 175,05 x 3 % x 319 : 365 : 1003191 184,45 грн.
з 01/01/2020 до 31/12/2020 45 175,05 x 3 % x 366 : 366 : 1003661 355,26 грн.
з 01/01/2021 до 28/06/2021 45 175,05 x 3 % x 179 : 365 : 100179664,63 грн.
За перерахунком суду загальний розмір трьох процентів річних становить 3 204,34 грн. та підлягає задоволенню.

В частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 3,71 грн. відмовити.

З наявного розрахунку вбачається, що позивачем індекс інфляції розраховано за період з лютого 2019 року по травень 2021 року (включно) на суму 45 175,05 грн.

Проте, суд зазначає, що станом на 01.02.2019 року у відповідача була заборгованість у меншому розмірі, а саме: в розмірі 34 990,65 грн., а заборгованість в розмірі 45 175,05 грн. виникла у відповідача перед позивачем 16.02.2021 року (оскільки остання поставка була здійснена 15.02.2019 року в розмірі 10 184,40 грн.).

Таким чином, за перерахунком суду загальний розмір індексу інфляції становить 6 432,96 грн. та підлягає задоволенню.

В частині стягнення індексу інфляції в розмірі 207,77 грн. відмовити.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія "Гарант" витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 4 994,00 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати: на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У відповідності до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зокрема, на підтвердження понесення цих витрат, позивачем надано: договір про надання правничої допомоги №04/03-21 від 04.03.21, укладений між ТОВ «Нерудпостач» (клієнт) та адвокатом Корзаченком Володимиром Миколайовичем; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4365/10 від 25.11.2010 року, акт здачі-прийняття виконаних робіт від 22.06.2021 року на загальну суму 4 994,00 грн., рахунок-фактуру №015 від 22.06.2021 року на суму 4 994,00 грн., платіжне доручення №1828 від 22.06.2021 року на суму 4 994,00 грн. та розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомоги з підготовки матеріалів до судового розгляду, згідно з умовами договору №04/03-21, відповідно до якого адвокатом Корзаченко В.М.. надано наступні послуги:

- підготовка та надіслання претензії до ТОВ "Монтажно-будівельна компанія "Гарант" щодо сплати заборгованості на користь ТОВ «Нерудпостач», кількість витраченого часу - 1 год., вартість - 908,00 грн.,

- вивчення та правовий аналіз судової практики з подібних питань, а також інших документів, які підтверджують порушення зобов`язань з боку ТОВ "Монтажно-будівельна компанія "Гарант". Копіювання та завіряння документів, кількість витраченого часу - 1 год., вартість - 908,00 грн.,

- підготовка позовної заяви для подачі до Господарського суду міста Києва про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат, кількість витраченого часу - 3,5 год., вартість - 3 178,00 грн.

Отже, з наведеного вбачається, що позивачем надано суду докази понесення витрат на професійну правничу допомогу в межах даної справи у розмірі 4 994,00 грн.,

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та додатковій постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19.

Будь-якого клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з наданням розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до даної справи не надано.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку позовної заяви, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, а також те, що жодних заперечень від відповідача щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу адвоката до суду не надходило, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.

Пунктом 3 ч. 4 статті 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення витрат на послуги адвоката підлягають частковому задоволенню в розмірі 4 975,02 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129,ч. 9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія "Гарант" (04053, м. Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 37/41, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Нерудбудпостач" (04050, м. Київ, вулиця Мельникова, будинок 12, ідентифікаційний код 38689044) основний борг у сумі 45 175 (сорок п`ять тисяч сто сімдесят п`ять) грн. 05 коп., 3 % річних в сумі 3 204 (три тисячі двісті чотири) грн. 34 коп., інфляційні втрати в сумі 6 432 (шість тисяч чотириста тридцять дві) грн. 96 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 261 (дві тисячі двісті шістдесят одна) грн. 37 коп. та 4 975 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 02 коп. витрат на правову допомогу.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. М. Мудрий