РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.09.2021Справа № 910/15899/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

про стягнення 16575,09 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення 16575,09 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, у зв`язку із завданням шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу MAN, державний номер НОМЕР_1 , водієм транспортного засобу Пежо, державний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/3584879, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 відкрито провадження у справі №910/15899/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки на подання заяв по суті справи.

05.11.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що до визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 , слід застосовувати коефіцієнт фізичного зносу, так як автомобіль є вантажним. Крім того, відповідач зауважив, що відповідно до листа дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України від 27.09.2019 автомобіль Пежо, державний номер НОМЕР_2 , було ввезено на митну територію України 01.11.2018 громадянином Bialotski Uladzimir у митному режимі тимчасове ввезення до 1 року. За твердженням відповідача, ОСОБА_1 на дату ДТП (14.02.2019) не був законним володільцем та правомірним користувачем вказаного ТЗ та не є особою, цивільно-правова відповідальність якого застрахована за Полісом АМ/3584879.

09.11.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.01.2021.

Підготовче засідання, призначене на 13.01.2021, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 підготовче засідання у справі №910/15899/20 призначено на 17.02.2021.

У підготовчому засіданні 17.02.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 10.03.2021.

У підготовчому засіданні 10.03.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 31.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 призначено судову експертизу у справі №910/15899/20, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України; на вирішення експерту поставлено питання: 1) Яке значення становить коефіцієнт фізичного зносу складових колісного транспортного засобу MAN, державний номер НОМЕР_1 , який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 14.02.2019 за участю автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_2 ? 2) Яка вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (у разі встановлення наявності підстав для його застосування) автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 , який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 14.02.2019 за участю автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_2 ?

Вказаною ухвалою суду зупинено провадження у справі №910/15899/20 до закінчення проведення судової експертизи.

06.07.2021 матеріали справи №910/15899/20 були повернуті на адресу Господарського суду міста Києва разом із висновком експерта №СЕ-19/111-21/20657-АВ від 23.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 поновлено провадження у справі №910/15899/20, підготовче засідання призначено на 28.07.2021.

14.07.2021 відповідачем подані письмові пояснення, в яких відповідач вказав про відсутність підстав стягнення з нього суми ПДВ так як в матеріалах справи відсутні докази оплати ремонту автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 .

У підготовчому засіданні 28.07.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 07.09.2021.

Представник позивача у судове засідання 07.09.2021 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 600.

Представник відповідача у судове засідання 07.09.2021 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином. При цьому, 06.09.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник відповідача не зможе прийняти участь у судовому засіданні у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Розглянувши у судовому засіданні 07.09.2021 вказане клопотання відповідача, суд відмовив в його задоволенні, оскільки будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, відповідачем суду не надано.

У судовому засіданні 07.09.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до довідки №645175 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, та постанови Київського районного суду міста Одеси від 09.04.2019 у справі №520/5632/19, яка набрала законної сили 22.04.2019, встановлено, що 14.02.2019 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Пежо, державний номер НОМЕР_2 , порушив п. 14.2 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем MAN, державний номер НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

07.05.2018 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (страховик) та Приватним підприємством «Транс Логістик» (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ№128427, предметом якого є страхування майнових інтересів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом MAN, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 9 договору добровільного страхування строк його дії встановлено з 15.05.2018 по 14.05.2019.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до рахунку №DP-1900531 від 17.02.2019, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Технофорум», вартість відновлювального ремонту автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 , становить 23050,78 грн.

Згідно з Актом виконаних робіт №DP-1900497 від 11.06.2019, складеним СТО - Товариством з обмеженою відповідальністю «Технофорум», фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 , становить 23050,78 грн.

На підставі Страхового акту №UA012/L06/03 від 11.04.2019, складеного Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», позивачем 12.04.2019 було виплачено страхове відшкодування за договором добровільного страхування у розмірі 16575,09 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2284 від 12.04.2019.

Судом встановлено, що станом на дату ДТП (14.02.2019) цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» за Полісом АМ/3584879 (франшиза - 2000,00 грн, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до страховика за Полісом АМ/3584879 з вимогою вих. №10446/Р від 25.06.2019 про виплату страхового відшкодування у розмірі 16575,09 грн.

Однак, страховик за Полісом АМ/3584879 (Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус») відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що ОСОБА_1 на дату ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_2 , а отже не є особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за Полісом АМ/3584879.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, правонаступником Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група».

Крім того, відповідно до інформації бази даних МТСБУ, з 19.12.2019 Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» приєднано до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» 19.12.2019.

За таких обставин, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача (як правонаступника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус») страхове відшкодування за Полісом АМ/3584879 у розмірі 16575,09 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач вказує на те, що до визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 , слід застосовувати коефіцієнт фізичного зносу, так як автомобіль є вантажним. Крім того, відповідач зауважив, що відповідно до листа дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України від 27.09.2019 автомобіль Пежо, державний номер НОМЕР_2 , було ввезено на митну територію України 01.11.2018 громадянином Bialotski Uladzimir у митному режимі тимчасове ввезення до 1 року. За твердженням відповідача, ОСОБА_1 на дату ДТП (14.02.2019) не був законним володільцем та правомірним користувачем вказаного ТЗ та не є особою, цивільно-правова відповідальність якого застрахована за Полісом АМ/3584879.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Пежо, державний номер НОМЕР_2 , станом на дату ДТП (14.02.2019) була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», за Полісом АМ/3584879, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Пежо, державний номер НОМЕР_2 , власнику транспортного засобу MAN, державний номер НОМЕР_1 , покладається на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи).

Суд зазначає, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до п. п. д) п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (далі - Методика) Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Згідно з п. п. 4.3. та 4.4. Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судову експертизу» оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством.

Згідно з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів зазначено, що значення Ез (коефіцієнта фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Таким чином, зважаючи на те, що ДТП сталась 14.02.2019 та строк експлуатації вантажного транспортного засобу MAN, державний номер НОМЕР_1 , перевищував 4 роки (відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу рік випуску вказаного ТЗ - 2013 рік), наявні підстави для застосування коефіцієнта фізичного зносу при визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 було призначено судову експертизу у справі №910/15899/20, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України; на вирішення експерту поставлено питання: 1) Яке значення становить коефіцієнт фізичного зносу складових колісного транспортного засобу MAN, державний номер НОМЕР_1 , який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 14.02.2019 за участю автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_2 ? 2) Яка вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (у разі встановлення наявності підстав для його застосування) автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 , який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 14.02.2019 за участю автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_2 ?

У Висновку експерта №СЕ-19/111-21/20657-АВ від 23.06.2021, складеному судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, зазначено, що:

1) коефіцієнт фізичного зносу складових колісного транспортного засобу MAN, державний номер НОМЕР_1 , становить 0,7;

2) вартість відновлювального ремонту автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 15935,80 грн.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ч. 2 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд зазначає, що Висновок експерта №СЕ-19/111-21/20657-АВ від 23.06.2021 приймається судом в якості належного та допустимого доказу на підтвердження встановлених в ньому обставин.

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Як вбачається з платіжного доручення №2284 від 12.04.2019, позивачем було виплачено страхове відшкодування за договором добровільного страхування у сумі 16575,09 грн на рахунок потерпілої особи - Приватного підприємства «Транс Логістик».

Однак, позивачем долучено до матеріалів справи копію Акту виконаних робіт №DP-1900497 від 11.06.2019, складеного СТО - Товариством з обмеженою відповідальністю «Технофорум», відповідно до якого фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 , становить 23050,78 грн.

За таких обставин, суд вважає необгрунтованими доводи відповідача щодо відсутності підстав стягувати з нього суму ПДВ.

Крім того, відповідач зауважив, що відповідно до листа Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України від 27.09.2019 автомобіль Пежо, державний номер НОМЕР_2 , було ввезено на митну територію України 01.11.2018 громадянином Bialotski Uladzimir у митному режимі тимчасове ввезення до 1 року. За твердженням відповідача, ОСОБА_1 на дату ДТП (14.02.2019) не був законним володільцем та правомірним користувачем вказаного ТЗ та не є особою, цивільно-правова відповідальність якого застрахована за Полісом АМ/3584879.

Суд зазначає, що відповідно до п.1.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з ч.3 ст. 397 Цивільного кодексу України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД, можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Матеріали справи не містять доказів заволодіння автомобілем Пежо, державний номер НОМЕР_2 , неправомірним способом водієм ОСОБА_1 , у зв`язку з чим суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність права на управління транспортним засобом у водія Пежо, державний номер НОМЕР_2 , на момент скоєння ним ДТП та підстав для виплати страхової суми страховою компанією, яка застрахувала цей автомобіль.

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_1 .

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства. Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Відповідачем не було надано суду доказів, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом водієм ОСОБА_1 , а лист Дніпропетровської митниці ДФС Державної фіскальної служби України від 27.09.2019 не може бути доказом на обґрунтування заборони управління зазначеним автомобілем водієм ОСОБА_1 , оскільки факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля для власних потреб громадянином Bialotski Uladzimir.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі №910/14693/17.

Крім того, Верховний Суд у вказаній поставі зауважив, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як встановлено судом, розмір франшизи за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/3584879 становить 2000,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 100000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/3584879 у межах фактично здійснених ним витрат (16575,09 грн.) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу MAN, державний номер НОМЕР_1 (15935,80 грн - з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу), беручи до уваги розмір франшизи за Полісом АМ/3584879 (2000,00 грн), ліміт відповідальності (100000,00 грн), суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення 16575,00 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 13935,80 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, буд. 32, літ. А; ідентифікаційний код: 30859524) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40; ідентифікаційний код: 20782312) страхове відшкодування у розмірі 13935 (тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн 80 коп. та судовий збір у розмірі 1767 (одна тисяча сімсот шістдесят сім) грн 29 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 16.09.2021.

Суддя О.М. Спичак