ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці

21 вересня 2021 року Справа № 926/3569/21
Господарський суд Чернівецької області у складі судді Швеця М.В., секретар судового засідання Циганчук І.В, розглянувши справу

за позовом Адвокатського бюро «Киченок Андрія»

до Приватного акціонерного товариства «Чернівецький завод «Індустрія»

про стягнення заборгованості в розмірі 443682,19 грн

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

Адвокатське бюро «Киченок Андрія» звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Чернівецький завод «Індустрія» про: стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики 1 від 03.06.2021 року в розмірі 443682,19 грн з яких: 400000 грн сума основної заборгованості, 40000 грн штраф 10 % від неповерненої суми позики, 3682,19 грн - 48% річних від неповерненої суми за весь строк прострочення; стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики 2 від 04.06.2021 року в розмірі 443156,16 грн з яких: 400000 грн сума позики, 40000 грн штраф у розмірі 10% від неповерненої сими позики, 3156,16 грн 48% річних від неповерненої суми за весь строк прострочення; стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики 3 від 07.06.2021 року в розмірі 441578,08 грн з яких: 400000 грн сума позики, 40000 грн штраф у розмірі 10% від неповерненої сими позики, 1578,08 грн 48% річних від неповерненої суми за весь строк прострочення; стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики 4 від 30.06.2021 року в розмірі 465866,30 грн з яких: 420000 грн сума позики, 42000 грн штраф у розмірі 10% від неповерненої сими позики, 3866,30 грн 48% річних від неповерненої суми за весь строк прострочення; стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики 5 від 01.07.2021 року в розмірі 454774,24 грн з яких: 410000 грн сума позики, 41000 грн штраф у розмірі 10% від неповерненої сими позики, 3774,24 грн 48% річних від неповерненої суми за весь строк прострочення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021 року позовну заяву передано судді Швецю М.В.

Ухвалою суду від 01.09.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, роз`єднано позовні вимоги Адвокатського бюро «Киченок Андрія» до Приватного акціонерного товариства «Чернівецький завод «Індустрія» про стягнення заборгованості в розмірі 2249056,97 грн та постановлено розглядати у справі 926/3569/21 позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики 1 від 03.06.2021 року в розмірі 443682,19 грн з яких: 400000 грн сума основної заборгованості, 40000 грн штраф 10 % від неповерненої суми позики, 3682,19 грн - 48% річних від неповерненої суми за весь строк прострочення, позовні вимоги за іншими договорами виділено в окремі провадження. Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 21.09.2021 року о 14:30 годині.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03.06.2021 року між Адвокатським бюро «Киченок Андрія» та Приватним акціонерним товариством «Чернівецький завод «Індустрія» було укладено договір безпроцентної позики 1, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 400000 грн, а відповідач зобов`язався повернути отриманні кошти до 03.08.2021 року. Проте, відповідач в порушення умов договору у визначений термін позичені кошти не повернув, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 400000 грн, крім цього у зв`язку із простроченням повернення позики позивач відповідно до умов договору нарахував відповідачу штраф у розмірі 10 % від неповерненої суми позики, що становить 40000 грн та 48% річних від неповерненої суми за весь строк прострочення, що становить 3682,19 грн.

17.09.2021 року на адресу суду від уповноваженого представника позивача надійшла заява вх.№ 3799 про залишення без розгляду частини позовних вимог, згідно якої представник зазначає, що відсутня потреба розглядати позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 10 % від неповерненої суми позики, що становить 40000 грн.

21.09.2021 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання вх. № 3853 про приєднання доказів з підтвердженням того, що дане клопотання направлено на адресу відповідача. У поданому клопотанні позивач просить суд долучити до матеріалів справи докази які підтверджують сплату гонорару адвокату за надання правової допомоги, а саме: копію рахунку-фактури № 0108/1 від 01.08.2021 року та копію платіжного доручення № 439 20.09.2021 року

В судове засідання 21.09.2021 року сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили, проте в матеріалах справи наявна заява представника позивача вх.№ 3805 від 17.09.2021 року, в якій він просить розглядати справу за відсутності позивача та його представника. Причини неявки відповідача або його уповноваженого представника суду не відомі, хоча наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджено, що останній належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Відповідач відзив на позов не надав.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу та має право вирішити спір за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив:

03.06.2021 року між Адвокатським бюро «Киченок Андрія» (далі позивач, позикодавець) та Приватним акціонерним товариством «Чернівецький завод «Індустрія» (далі відповідач, позичальник) було укладено договір безпроцентної позики 1.

Відповідно до умов договору позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в розмірі, установленому договором, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю (п. 1.1. договору).

Відповідно до пунктів 2.1. та 2.2. договору сума позики становить 400000 грн, проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються.

Позикодавець перераховує суму позики в безготівковому порядку на поточний рахунок позичальника. Днем надання позики є день зарахування суми позики на поточний рахунок позичальника (п. 3.1., 3.2. договору).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що строк повернення позики становить до 03.08.2021 року.

Розділом 5 договору визначено порядок повернення суми позики. Позичальник зобов`язаний повернути суму позики (або неповернену її частину в разі дострокового погашення частини позики) в останній день строку, установленого в п. 4.1 цього договору. Сума позики підлягає поверненню через її перерахування на поточний рахунок позикодавця. Днем повернення позики (її частини) є день зарахування суми позики (її частини) не поточний рахунок позикодавця. У будь-який момент суму позики (її частину) позичальник може повернути достроково у порядку, передбаченому п. 5.2 договору (п. п. 5.1.-5.4. договору).

Пунктом 6.1. договору визначено, що у разі прострочення повернення позики (її частини) позичальник сплачує штраф у розмір 10 % від неповерненої суми позики.

У разі прострочення повернення позики (її частини) позичальник додатково до штрафу передбаченого п. 6.1. договору, сплачує проценти в розмірі 48% річних від неповерненої суми за весь строк прострочення (п. 6.2. договору).

У випадку, передбаченому п. 6.2 цього Договору, позичальник зобов`язаний повернути суму позики (її неповернену частину в разі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення.

Відповідно до п. 8.1. договір набуває чинності з моменту надання позикодавцем суми позики позичальнику та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Також, сторони передбачили у п. 8.2. договору, що строк повернення позики, установлений в п. 4.1, може бути продовжено шляхом оформлення додаткової угоди до договору.

Усі правовідносини, що виникають у зв`язку з виконанням договору та не врегульовані ним регламентуються нормами чинного законодавства України (п. 8.3. договору).

Позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином що підтверджується платіжним дорученням № 349 від 03.06.2021 року, згідно якого на розрахунковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 перераховано 400000 грн, відповідно до договору про надання безпроцентної позики 1 від 03.06.2021 року.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань позивач 09.08.2021 року звертався до позичальника з претензією № 1/03-06 якою повідомив про наявність заборгованості в сумі 400000 грн та про сплив терміну погашення заборгованості.

13.08.2021 року відповідач надав відповідь № 13082021 на претензію позивача, згідно якої відповідач зазначив, що ним визнається сума основного боргу в розмірі 400000 грн, наслідки застосування штрафних санкцій відомі. До вищезазначеної відповіді на претензію відповідач надав підписаний акт звірки взаєморозрахунків за період з 03.06.2021 року по 13.08.2021 року.

Проте, станом на день звернення з позовом відповідач наявну заборгованість не погасив.

Крім того, за прострочення повернення позики позивач нарахував відповідачу 40000 грн штраф у розмірі 10% від неповерненої сими позики та 3682,19 грн 48% річних від неповерненої суми.

Оскільки зобов`язання з повернення позичених коштів та сплати відсотків відповідачем не виконані, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача вищезазначеної заборгованості.

Таким чином, предметом даного господарського спору є невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики та застосування до нього відповідальності за допущені порушення.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарський кодекс України (далі - ГК України), майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 1049 ЦК України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, відповідач підписавши договір безпроцентної позики 1 від 03.06.2021 року зобов`язався виконувати його умови, а отримавши кошти на розрахунковий рахунок зобов`язався їх повернути.

Матеріали справи не містять інформації, що сторони укладали додаткову угоду до договору якою б продовжили строк повернення позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за їх відсутності відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належне виконання зобов`язання означає виконання його належними суб`єктами, у належному місці, в належний строк (термін), щодо належного предмета і належним способом.

Якщо при виконанні зобов`язання порушується хоча б одна із зазначених вимог, таке виконання вважається неналежним.

Матеріалами справи підтверджено (платіжне доручення № 349 від 03.06.2021 року), що відповідач отримав позичені кошти від позикодавця на свій розрахунковий рахунок.

Крім цього у матеріалах справи міститься відповідь на претензію, згідно якої відповідач суму заборгованості визнає, а також підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.11. 2018 року в справі № 911/3685/17.

Отже, суд розцінює відповідь на претензію та акт звірки взаємних розрахунків за період з 03.06.2021 року по 13.08.2021 року підписаний сторонами, як визнання відповідачем боргу.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та зважаючи, що відповідач не повернув позичені кошти, відповіддю на претензію та актом звірки взаємних розрахунків підтвердив наявності заборгованості, у суду відсутні данні про погашення заборгованості відповідачем на день розгляду спору, суд прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Чернівецький завод «Індустрія» заборгованості в сумі 400000 грн є доведеною, обґрунтованою, підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення 48% річних від неповерненої суми за весь строк прострочення, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки (в тому числі і пені); відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення повернення позики (її частини) позичальник додатково до штрафу передбаченого п. 6.1. договору, сплачує проценти в розмірі 48% річних від неповерненої суми за весь строк прострочення.

Таким чином, за прострочення повернення позики позивач нарахував відповідачу 48% річних від неповерненої суми за 7 днів, що складає 3682,19 грн.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, 48% річних від неповерненої суми за 7 днів прострочення становити 3682,19 грн. Зазначений розрахунок є арифметично вірним, відповідає вимогам договору та чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а тому вимога про стягнення штрафу в сумі 3682,19 грн підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення 10% штрафу від неповерненої суми позики, суд зазначає наступне.

До початку розгляду справи по суті (17.09.2021 року) представником позивача подано заяву про залишення без розгляду позивних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 40000 грн.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Судом встановлено, що заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення штрафу 10%, що складає 40000 грн - подано до початку розгляду справи по суті та підписано представником позивача, підтвердження повноважень якого наявні в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд залишає без розгляду вимогу позивача про стягнення штрафу у розмірі 10 % від неповерненої суми позики у сумі 40000 грн.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України та ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2-4 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 8 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги №01082021/1 від 01.08.2021 року, укладений між адвокатом Подкопаєвою І.А. та Адвокатським бюро «Киченок Андрія», за умовами якого адвокат зобов`язується надавати правничу допомогу визначену договором, а клієнт зобов`язується оплатити вартість цієї допомоги.

Згідно акту приймання передачі виконаних робіт та наданих послуг від 17.08.2021 року до договору про надання правової допомоги 01082021/1 від 01.08.2021 року, загальна вартість виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) на користь позивача становить 15000 грн. Крім того, в матеріалах справи наявні рахунок фактура № 0108/1 від 01.08.2021 року та платіжне доручення № 439 від 20.09.2021 року яке підтверджує факт сплати позивачем на рахунок адвоката вартості послуг правової допомоги у сумі 15000 грн.

Судом встановлено, що позивачем були заявлені позовні вимоги до відповідача за п`ятьма різними договорами безпроцентної позики, які в подальшому були роз`єднані в окремі справи. Позивач просив суд стягнути витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн за розгляд позовних вимог за п`ятьма різними договорами безпроцентної позики. Оскільки, в даній справі суд розглядає позовні вимоги за договором безпроцентної позики 1 від 03.06.2021 року то відповідно сума витрат на правову допомогу складає (15000/5=3000) 3000 грн.

На підставі вищезазначених доказів встановлено понесення позивачем витрат на правничу допомогу під час розгляду справи № 926/3569/21 у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог суд приходить до висновку, що судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу) покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Чернівецький завод «Індустрія» (58000, м. Чернівці, вул. Севастопольська, буд 38; код 00191299) на користь Адвокатського бюро «Киченок Андрія» (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд. 103, оф.573; код ) заборгованість за договором безпроцентної позики 1 від 03.06.2021 року в розмірі 403682,19 грн (400000 грн. сума позики та 3682, 19 грн - 48 % річних від неповернутої суми), судовий збір у сумі 6055,23 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 2729,53 грн.

3. Залишити позовну вимогу в частині стягнення штрафу в сумі 40000 грн - без розгляду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.09.2021 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя М.В. Швець