номер провадження справи 17/109/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2021 Справа № 908/2044/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Корсун Віталій Леонідович розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 908/2044/21

за позовною заявою: акціонерного товариства Укргазвидобування (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28) в особі філії УГВ-СЕРВІС акціонерного товариства Укргазвидобування 36021, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Грабчака, буд. 4А

фактичне місцезнаходження філії: 36039, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Р. Кириченко,11А

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю КАБЕЛЬНО-ПРОВІДНИКОВА ПРОДУКЦІЯ АЗОВКАБЕЛЬ, 71122, Запорізька обл., м. Бердянськ, Військове містечко, буд. 14, кв. 27

про стягнення 29 400,00 грн.

без повідомлення (без виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області від акціонерного товариства Укргазвидобування в особі філії УГВ-СЕРВІС акціонерного товариства Укргазвидобування (надалі АТ Укргазвидобування) в особі філії УГВ-СЕРВІС АТ Укргазвидобування надійшла позовна заява про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю КАБЕЛЬНО-ПРОВІДНИКОВА ПРОДУКЦІЯ АЗОВКАБЕЛЬ (далі ТОВ КПП АЗОВКАБЕЛЬ) 29 400,00 грн. штрафних санкції за односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань за договором від 12.01.21 № УГВС4/16-21.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем господарського зобов`язання щодо здійснення своєчасної поставки товару обумовленого умовами договору від 12.01.21 № УГВС4/16-21 та Специфікації № 1 до нього на загальну суму 294 000,00 грн., внаслідок чого, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 29 400,00 грн. пені (штрафної санкції) на підставі п. 7.5. договору.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 908/2044/21 між суддями, 13.07.21 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 19.07.21 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у господарській справі № 908/2044/21 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи.

Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, екземпляр ухвали суду від 19.07.21 про відкриття провадження у цій справі представником позивача отримано 26.07.21, а представником відповідача - 27.07.21.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 116 та ст. 248 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), граничним строком розгляду цієї справи судом є 17.09.21 включно.

Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Аналогічний строк подання відзиву визначено відповідачу судом в ухвалі від 19.07.21 про відкриття провадження у цій справі.

Однак, відповідач відзиву на позовну заяву у строк визначений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою від 19.07.21 про відкриття провадження у справі № 908/2044/21 до суду не надав (надіслав). Будь-які клопотання чи заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на адресу суду також від відповідача не надходили.

Частинами 1-3 ст. 252 ГПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Згідно з ч. 5 та ч. 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

За таких обставин, враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, а також те, що відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк, суд дійшов висновку про наявність підстав для вирішення спору у справі № 908/2044/21 за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

12.01.21 між товариством з обмеженою відповідальністю Кабельно-провідникова продукція Азовкабель (Постачальник) та акціонерним товариством Укргазвидобування (Покупець) в особі директора філії УГВ-СЕРВІС укладено договір поставки № УГВС 4/16-21 (далі договір), за умовами якого (п. 1.1) Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві Товар, зазначений в специфікації/-ях,

що додається/ються до Договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ами, а Покупець -

прийняти і оплатити такий Товар.

Пунктом 1.2. договору визначено, що найменування/асортимент Товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю Товару та загальна ціна Договору вказується у специфікації/-ях (далі - Специфікація/-ії), яка є Додатком №1 до Договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки Товару визначається Графіком поставки Товару, який є Додатком №3 до Договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пунктів 1.3 та 1.4. договору, Постачальник гарантує, що Товар, який є предметом Договору належить йому на праві власності або іншому речовому праві, що надає йому право розпоряджатися Товаром, є новим і не був у використанні, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України (п.1.3). Постачальник підтверджує, що укладання та виконання ним цього Договору не

суперечить нормам чинного законодавства України та відповідає його вимогам, (зокрема, щодо

отримання всіх необхідних дозволів та погоджень), а також підтверджує те, що укладання та

виконання ним цього Договору не суперечить цілям діяльності Постачальника, положенням його

установчих документів чи інших локальних актів (п.1.4).

У п. 3.1. договору визначено, що ціна цього Договору вказується в Специфікації/-ях в гривнях з урахуванням ПДВ (застосовується якщо Постачальник є резидентом України, платником ПДВ) або в іноземній валюті без урахування ПДВ (застосовується, якщо Постачальник не є резидентом України).

Відповідно до п. 5.1. договору, строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації/-ях та Графіку поставки до цього Договору.

Специфікацією № 1, яка є Додатком №1 до договору, сторони погодили, що загальна вартість товару, що постачається за цією Специфікацією складає до 294 000,00 грн. з ПДВ, умови поставки Товару: DDP (у розумінні правил Інкотермс 2010). DDP станція (склад) призначення для резидентів Склад (станція) вантажоотримувача Філія УГВ-СЕРВІС, Україна, Полтавська обл., Машівський район, с. Базилівщина, вул. Миру, 1, «Центральна база виробничого обслуговування» (ЦБВО), 39420.

Додатком № 3 до договору «Графік поставки товару від 12.01.21», сторони погодили строк поставки товару згідно Специфікації № 1 від 12.01.21 до договору № УГВС 4/16-21 від 12.01.21 не пізніше ніж протягом 60 календарних днів з дати укладення даного договору.

Згідно з п. 10.1 договору, договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), і діє до 31.12.21.

Листом за вих. від 22.03.21 № 25 відповідач посилаючись на зміну істотних обставин запропонував позивачу розірвати договір від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 укладений між сторонами або, з метою уникнення непостачання товару збільшити ціну товару, який має бути поставлений на 10 відсотків з обов`язковим укладенням додаткової угоди.

За результатом розгляду листа ТОВ КПП АЗОВКАБЕЛЬ за вих. від 22.03.21 № 25, позивачем надано відповідь від 24.03.21 № 8 в якій, зокрема, повідомлено про відсутність підстав для внесення змін в істотні умови договору про закупівлю від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 та надано згоду на розірвання договору від 12.01.21 № УГВС 4/16-21. Окрім того, позивачем у листі зазначено про порушення відповідачем строку поставки від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 та попереджено про можливе застосування за таке порушення неустойки передбаченої договором.

24.04.21 позивачем на адресу відповідача надіслано претензію від 19.04.21 № 0 про стягнення штрафних санкцій в сумі 29 400,00 грн. за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань за договором поставки від 12.01.21 № УГВС 4/16-21, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною АТ «Укрпошта» від 24.04.21 про прийняття поштового відправлення.

Листом за вих. від 29.04.21 № 29-04/16 відповідачем надіслано на адресу філії УГВ-СЕРВІС АТ Укргазвидобування два примірника підписаної зі своєю сторони додаткової угоди про розірвання договору та запропоновано позивачу укласти додаткового угоду про прозрівання договору від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 за взаємною згодою без застосування штрафних санкцій до постачальника.

18.05.21 позивачем за результатом розгляду листів ТОВ КПП АЗОВКАБЕЛЬ за вих. від 22.03.21 № 25 та за вих. від 29.04.21 № 29-04/16 на адресу відповідача надіслано повідомлення від 12.05.21 № 3 (що підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною АТ «Укрпошта» від 18.05.21 про прийняття поштового відправлення), в якому зазначив, зокрема: що ініціатива про внесення змін до договору від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 є необґрунтованою через ненадання жодного документального підтвердження коливання ціни за одиницю товару, що є предметом закупівлі згідно із договором; про добровільну несплату відповідачем штрафних санкцій в сумі 29 400,00 грн. за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань за договором поставки від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 за претензією позивача; що зобов`язання з поставки по договору від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 не виконано, належне обґрунтування з документальним підтвердженням причин не виконання зобов`язання з поставки ТОВ КПП АЗОВКАБЕЛЬ не надано. За вказаних обставин, Укргазвидобування у відповідності із п. 6.2.1 договору повідомлено АТ Укргазвидобування про дострокове розірвання договору від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 через невиконання постачальником зобов`язання з поставки товару.

Листом за вих. від 09.06.21 № 105/2 ТОВ КПП АЗОВКАБЕЛЬ повідомлено позивача про отримання листа від 12.05.21 № 3 та про відсутність заперечень щодо розірвання договору від 12.01.21 № УГВС 4/16-21.

Крім того, у листі від 09.06.21 № 105/2 ТОВ КПП АЗОВКАБЕЛЬ посилаючись на неотримання від філії УГВ-СЕРВІС АТ Укргазвидобування жодних претензій та вимог на сплату вказало про відсутність підстав для задоволення п. 2 листа від 12.05.21 № 3.

Посилаюсь на добровільну не сплату відповідачем штрафної санкції в сумі 29 400,00 грн. за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань за договором поставки від 12.01.21 № УГВС 4/16-21, позивач звернувся до суду із позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів.

Розглядаючи спір по цій справі по суті спору суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (ч.2 ст. 509 ЦК України), зокрема, договорів та інших правочинів (п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення закріплено у ч. 1 ст. 193 ГК України.

Приписами ч. 2 ст. 193 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Спірні правовідносини сторін, які є предметом спору по даній справі, виникли на підставі договору поставки від 12.01.21 № УГВС 4/16-21.

Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини 1, 2 ст. 712 ЦК України).

У справі, яка розглядається, встановлено, що за умовами договору поставки від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 відповідач зобов`язався поставити відповідачеві у визначений у специфікації № 1 до цього договору товар, а відповідач взяв на себе зобов`язання прийняти у позивача цей товар та оплатити його.

Вимогами ч. 1 ст. 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Положеннями ч. 5 ст. 254 ЦК України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як вбачається із змісту Додатку № 3 до договору, сторони погодили строк поставки товару згідно Специфікації № 1 від 12.01.21 до договору № УГВС 4/16-21 від 12.01.21 не пізніше ніж протягом 60 календарних днів з дати укладення даного договору.

Отже, виходячи з наведених вище положень чинного законодавства та умов договору від 12.01.21 № УГВС 4/16-21, відповідач мав поставити позивачу товар у строк по 15.03.21 включно.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Статтею 612 ЦК України закріплено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Разом з тим, відповідач у строк обумовлений Специфікацією № 1 до договору від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 (по 15.03.21 включно) зобов`язання щодо поставки товару позивачу у загальній сумі 294 000,00 грн. не виконав.

Натомість листом від 22.03.21 за вих. № 25 відповідач запропонував позивачу розірвати договір або збільшити ціну товару, який має бути поставлений на 10 відсотків, з обов`язковим укладенням угоди.

В силу припису ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 11.1 договору закріплено, що зміна та доповнення в цей договір можуть бути внесені лише за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до цього договору.

Як встановлено судом із наявних у справі доказів, сторони не вносили змін і доповнень до договору від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 шляхом укладення додаткової угоди, у т.ч. щодо розірвання договору за взаємною згодою сторін. Докази протилежного в матеріалах цієї справи відсутні.

Пунктом 7.1. договору закріплено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п.1); сплата неустойки (ч.3).

Згідно з ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст. 651 ЦК України закріплено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 1 ст. 665 ЦК України закріплено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до пп. 6.2.1 п. 6.2. договору, Покупець має право достроково розірвати цей договір у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань Постачальником, повідомивши про це його за 30 днів до дати розірвання Договору.

Положеннями п. 11.3 договору передбачено право Покупця відмовитись від договору в односторонньому порядку, зокрема, у випадку якщо Постачальник передав меншу кількість товару, ніж це встановлено даним договором.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач, з підстав невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо поставки товару, скористався своїм правом та в односторонньому порядку відмовився від договору від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 повідомивши про це ТОВ КПП АЗОВКАБЕЛЬ листом від 12.05.21 № 73.

Таким чином, відповідно до положень ч. 3 ст. 651 ЦК України та пп. 6.2.1 п. 6.2. договору, договір від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 укладений між сторонами у справі є розірваним з 12.06.21.

Приписами частин 2 та ч. 3 ст. 653 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Водночас, судом враховано, що розірвання договору від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 не звільняє боржника від відповідальності за раніше допущені порушення своїх зобов`язань за договором.

Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГПК України).

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 1 і ч. 2 ст. 217 ГК України).

Штрафними санкціями (ч. 1 ст. 230 ГК України) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Приписами ч. 1 ст. 199 ГК України передбачено, що виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватись передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень ч. 1 ст. 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

Частиною 2 цієї статті визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений ст. 627 ЦК України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені ч. 1 ст. 546 ЦК України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 216 ГК України закріплено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.5. договору передбачено, що за односторонню необґрунтовану відмову від договору та/або виконання своїх зобов`язань по договору (в тому числі гарантійних зобов`язань), Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 10 % він ціни Договору і врахуванням ПДВ.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач в односторонньому порядку без належного обґрунтування відмовився від виконання умов договору від 12.01.21 № УГВС 4/16-21 щодо поставки позивачу товару у загальній сумі 294 000,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач, відповідно до умов договору і положень чинного законодавства, має право на застосування до відповідача штрафної санкції передбаченої п.7.5. договору.

Позивачем розрахунок штрафної санкції здійснено наступним чином: 294 000,00 грн. х 10% = 29 400,00 грн.

Розрахунок штрафної санкції (штрафу) судом перевірено та визнано таким, що виконаний вірно.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 29 400,00 грн. штрафу.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. судом покладаються на відповідача.

Судом роз`яснюється, що з огляду на сплату позивачем судового збору в більшому розмірі ніж це визначено Законом, надлишкова сума судового збору у розмірі 109 грн. може бути повернута за клопотанням позивача на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 11-15, 24, 42, 46, 73-80, 86, 91, 129, 210, 236-238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Кабельно-провідникова продукція Азовкабель (71100, Запорізька обл., м. Бердянськ, Військове містечко, буд. 14, кв. 27, ) на користь акціонерного товариства Укргазвидобування (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) в особі філії УГВ-СЕРВІС акціонерного товариства Укргазвидобування (36021, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Грабчака, буд. 4А) 29 400 (двадцять дев`ять тисяч чотириста) грн. 00 коп. штрафу та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ГПК України.

Повне рішення складено 22.09.21.

Суддя В.Л. Корсун