ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м.Харків Справа № 913/849/14(913/488/21)
Провадження №5/913/488/21
про стягнення 27 979 грн 08 коп.
у межах справи №913/849/14 про банкрутство Дочірнього підприємства «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,
Суддя Господарського суду Луганської області Вінніков С.В.
Секретар судового засідання-помічник голови суду Бережна Л.В.
У засіданні брали участь:
від позивача: представник не прибув;
від відповідача: представник не прибув.
Дочірнє підприємство «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі позивач, ДП «Луганський облавтодор») звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою від 26.07.2021 №1-5/891 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вега-Сервіс 2015» (далі відповідач, ТОВ «Вега-Сервіс 2015») про стягнення заборгованості за договором поставки від 14.12.2018 №13 у розмірі 27 979 грн 08 коп., з яких: основна заборгованість 22 611 грн 82 коп., 3% річних 1 706 грн 11 коп., інфляційні втрати 3 661 грн 15 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.
14.12.2018 між ДП «Луганський облавтодор» в особі філії «Новопсковський райавтодор» (постачальник) та ТОВ «Вега-Сервіс 2015» (покупець) укладений договір поставки №13 (далі договір).
На виконання умов указаного договору 14.12.2018 постачальником поставлено товар на загальну суму 22 611 грн 82 коп. з урахуванням ПДВ. Покупцем прийнято товар відповідно до накладної від 14.12.2018 №2 та товарно-транспортної накладної від 14.12.2018 №1.
Покупцем у порушення умов п.п.4.4, 5.4 договору поставки розрахунків з постачальником протягом 30 днів проведено не було.
У зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем поставленої продукції згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України позивачем були нараховані інфляційні втрати та 3% річних.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.07.2021 справа передана на розгляд судді Віннікову С.В.
Ухвалою суду від 02.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) представників сторін; розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 30.08.2021.
Ухвалою суду від 30.08.2021 відкладено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 13.09.2021.
Відповідно до п.10 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» відомості про місцезнаходження юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Згідно з п.4 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до ч.ч.3 та 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Крім того, 02.09.2021 на офіційному вебсайті Господарського суду Луганської області розміщено оголошення до відома ТОВ «Вега-Сервіс 2015» про призначення розгляду справи на 13.09.2021.
Водночас суд зазначає, що за змістом ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Правова позиція з вказаного питання викладена у постановах Верховного Суду від 19.11.2018 у справі №3/93 та від 11.12.2018 у справі №921/6/18.
У судове засідання 13.09.2021 сторони не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною 8 ст.252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд
Між філією «Новопсковський райавтодор» ДП «Луганський облавтодор» (постачальник) та ТОВ «Вега-Сервіс 2015» (покупець) укладено договір поставки від 14.12.2018 №14.
Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити наступні товари: ЗБВ (залізобетонні вироби, товар).
Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування (номенклатура, асортимент) товару ЗБВ кількість, ціна товару, вказуються в видаткових накладних, виписаних постачальником на кожну окрему партію товару, які є невід`ємною частиною договору.
Загальна сума договору становить 22 611 грн 81 коп. з урахуванням ПДВ (п.3.1 договору).
Пунктом 4.2 договору передбачено, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем після пред`явленого постачальником рахунка на оплату товару (далі рахунок) та підписання сторонами видаткових накладних, акту приймання-передачі товару і передачі документів, зазначених пунктом 4.3 договору.
Постачальник повинен надати покупцю документи, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткові накладні та інші первинні документи, передбачені для даного виду товару чинним законодавством. В разі ненадання зазначених цим пунктом документів постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати) (п.4.3 договору).
Відповідно до п.4.4 договору сторони свідчать, що покупець зобов`язується розрахуватися з постачальником за отримання товару з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених в п.п.4.2, 4.3 цього договору.
Згідно з п.5.4 договору датою передачі товару від постачальника покупцю вважається дата підписання видаткової накладної та акт прийому-передачі товару.
Відповідно до п.5.5 договору обов`язок з поставки є виконаним в момент передачі товару та надання документів, зазначених в п.4.3.
На виконання умов указаного договору 14.12.2018 постачальником поставлено товар на загальну суму 22 611 грн 82 коп. з урахуванням ПДВ. Покупцем прийнято товар відповідно до накладної від 14.12.2018 №2 та товарно-транспортної накладної від 14.12.2018 №1.
ТОВ «Вега-Сервіс 2015» поставлений товар не оплатило, заборгованість перед ДП «Луганський облавтодор» складає 22 611 грн 82 коп.
Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України позивачем нараховані 3% річних у сумі 1 706 грн 39 коп. та інфляційні втрати в сумі 3 661 грн 15 коп.
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір та інші правочини.
Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 657 ЦК України передбачена форма окремих видів договорів купівлі-продажу.
Відповідно до ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 ЦК України.
Згідно ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Пунктом 4.2 договору передбачено, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем після пред`явленого постачальником рахунка на оплату товару та підписання сторонами видаткових накладних, акту приймання-передачі товару і передачі документів, зазначених пунктом 4.3 договору.
14.12.2018 на виконання умов п.4.2 договору позивачем виставлено відповідачу рахунок №5 на загальну суму 22 611 грн 82 коп. з урахуванням ПДВ. (а.с.34).
Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
14.12.2018 на виконання умов п.4.3 договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 22 611 грн 82 коп., що підтверджується накладною від 14.12.2018 №2 на суму 22 611 грн 82 коп. з урахуванням ПДВ та товарно-транспортною накладною від 14.12.2018 №1, які підписані від ТОВ «Вега-Сервіс 2015» Єршовим П.І. за довіреністю від 14.12.2018 №134 (а.с.35-36).
Суд бере до уваги, що у відповідності до умов п.4.2 договору рахунок надавався відповідачеві разом з передачею товару за накладними.
Отже указані документи є належними та допустимим доказами, які підтверджують факт поставки позивачем товару відповідачеві.
Приписами ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до п.4.3 договору постачальник повинен надати покупцю документи, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткові накладні та інші первинні документи, передбачені для даного виду товару чинним законодавством. В разі ненадання зазначених цим пунктом документів постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати).
Відповідно до п.4.4 договору сторони свідчать, що покупець зобов`язується розрахуватися з постачальником за отримання товару з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених в п.п.4.2, 4.3 цього договору.
Згідно з п.5.4 договору датою передачі товару від постачальника покупцю вважається дата підписання видаткової накладною та акт прийому-передачі товару.
Також суд бере до уваги наступне.
Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
За змістом ст.252 ЦК України вбачається, що строк визначається, зокрема, днями, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Частиною 5 ст.254 ЦК України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Отже, при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.
Оскільки сторонами у п.4.4 договору визначено саме строк виконання зобов`язання з оплати поставлено товару, суд, визначаючи початок періоду прострочення, керується вказаними висновками Верховного Суду.
Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідач у відповідності до п.4.4 договору повинен був оплатити товар у строк по 14.01.2019 (включно), оскільки 13.01.2019 був вихідним днем (неділя).
Відповідач у порушення указаних умов договору поставлений товар не оплатив, заборгованість складає 22 611 грн 81 коп.
Відповідно до ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання. Відповідач позов не оспорив, доказів відсутності заборгованості суду не подав.
З огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 22 611 грн 81 коп. та про їх задоволення.
Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 14.01.2019 по 19.07.2021 у сумі 1 706 грн 11 коп. суд зазначає наступне.
Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Перевіривши наданий ДП «Луганський облавтодор» розрахунок 3% річних (а.с.2 на звороті) суд вважає його неправильним, оскільки позивачем з огляду на встановлений судом граничний строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару невірно визначений початок періоду прострочення - 14.01.2019, у той час як початком періоду прострочення буде 15.01.2019.
Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок 3% річних, нарахованих за накладними за поставлений товар, зроблений за допомогою програми «Законодавство»:
№ і дата накладноїСтрок оплати Сума заборгованості, грн.Період нарахуванняКількість днів прострочкиСума 3 %річних, грн.
Таким чином, стягненню з відповідача підлягають 3% річних за період з 15.01.2019 по 19.07.2021 у сумі 1 702 грн 11 коп.
Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період січня 2019 року липень 2021 року в сумі 3 661 грн 15 коп. суд зазначає таке.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат (а.с.2), суд зазначає, що позивачем неправильно визначено величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України).
Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, які в силу положень ч.4 ст.236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.
№ та дата накладноїСтрок оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування Індекс інфляції за весь період простроченняСума інфляції, грн
14.12.2018 № 214.01.201922 611,81Січень 2019-липень 2021116,33 685,73
Ураховуючи принцип диспозитивності судового процесу, розмір заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат, обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення є інфляційних втрат за період січня 2019 року липень 2021 року в сумі 3 661 грн 15 коп.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Судовий збір у сумі 2 270 грн 00 коп. покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно зі ст.129 ГПК України.
Згідно з ч.ч.4, 5 ст.240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 238, 240, 252 ГПК України, господарський суд
1. Позов Дочірнього підприємства «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Армбудсервіс» задовольнити частково.
3. У решті позовних вимог відмовити.
4. Учасники справи:
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.09.2021.

Суддя С.В. Вінніков