РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2021Справа № 910/18585/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Київметал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджи Інвест"

про стягнення 84738,00 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Київметал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджи Інвест" про стягнення 84738,00 грн., з яких: 52200,00 грн. заборгованості, 2088,00 грн. пені, 26100,00 грн. штрафу та 4350,00 грн. 25% річних, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач порушив умови виконання грошового зобов`язання згідно Договору оренди нежитлових приміщень №30/19 від 01.05.2019.

Ухвалою суду від 21.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Вказана ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04201, м. Київ, вул. Кульженків сім`ї, 35.

Проте конверт із копією вищенаведеної ухвали повернуто на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу за закінченням встановленого терміну зберігання.

У той же час, згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Таким чином, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялася за адресою місцезнаходження відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за відсутності заяви про зміну його місцезнаходження.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Таким чином, відповідач мав право та можливість ознайомитися з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.05.2019 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди нежитлових приміщень № 30/19, за умовами якого орендодавець передає орендарю в тимчасове платне користування (оренду) нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Визволителів, буд. 7, а саме: нежитлове приміщення площею 290 кв.м. в будівлі літ. «LVIII».

Відповідно до пункту 2.1 договору за право користування орендованими приміщеннями орендар щомісяця перераховує на рахунок орендодавця орендну плату шляхом та в терміни, передбачені цим договором, та у розмірі, передбаченому п.2.4 цього договору, або в розмірі, що обумовлений в наступних протоколах погодження договірної ціни, додаткових угодах, додатках, тощо, які також є невід`ємними частинами цього договору. Сума орендної плати визначається з урахуванням діючої в Україні ставки податку на додану вартість.

За положеннями пункту 2.3 договору орендна плата за передані для використання площі нараховується з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення та сплачуються незалежно від їх фактичного використання та результатів фінансово-господарської діяльності орендаря. Оплата проводиться наступним чином: орендна плата підлягає сплаті до 10 числа місяця, за який вона сплачується.

На час підписання цього договору розмір орендної плати за місяць складає 17400 грн., в тому числі ПДВ 2900 грн. (із розрахунку 290 кв.м., вартістю 1 кв.м./50 грн.).

Додатковою угодою від 30.06.2020 № 4 до договору сторони домовилися припинити термін дії договору з 01.07.2020 року.

Із матеріалів справи слідує, що 01.05.2019 між сторонами підписано акт приймання-передачі приміщень за договором, а 30.06.2020 - акт приймання-передачі (повернення з оренди) приміщень.

Відповідно до підписаних сторонами актів надання послуг загальна сума послуг з оренди за період з квітня по червень 2020 року становить 52200 грн., що підтверджується актами від 30.04.2020 № 774 на суму 17400 грн., від 31.05.2020 № 876 на суму 17400 грн., від 30.06.2020 № 1072 на суму 17400 грн.

Також між сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків за період 2 кварталу 2020 року, за яким сума боргу відповідача перед позивачем становить 52200 грн.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Плата за користування майном справляється з наймача (частина 1 статті 762 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Із матеріалів справи слідує, що між сторонами за позовний період з квітня по червень 2020 року підписані акти надання послуг на загальну суму 52200 грн., а також акт звірки взаєморозрахунків за період 2 кварталу 2020 року.

Судом встановлено, що відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які б могли свідчити про погашення суми основного боргу з орендної плати в загальному розмірі 52200 грн., у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині, що підлягають задоволенню.

Також позивачем нараховані 2088 грн. пені за період з 30.06.2020 по 29.10.2020 та 26100 грн. штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктами 6.2, 6.4 договору встановлено, що у випадку несвоєчасної сплати платежів відповідно до умов цього договору орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення за весь період заборгованості до моменту її погашення. У випадку прострочення виконання обов`язків по оплаті платежів, встановлених договором, більш ніж на 30 календарних днів, орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі 50% від розміру загальної суми заборгованості.

За арифметичним перерахунком суду пеня та штраф підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Також позивачем нараховані 4350 грн. 25% річних за період з 30.06.2020 по 29.10.2020 року.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Як передбачено пунктом 6.3 договору у випадку прострочення виконання обов`язків по сплаті платежів, передбачених цим договором, у порядку ст.625 Цивільного кодексу України, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю 25% річних від простроченої суми.

Здійснивши арифметичний перерахунок компенсаційних виплат, суд дійшов висновку, що останні підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Київметал" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджи Інвест" (04201, м. Київ, вул. Кульженків сім`ї, 35; ідентифікаційний код 38398509) на користь Акціонерного товариства "Київметал" (02660, м. Київ, проспект Визволителів,5; ідентифікаційний код 05471632) 52200 (п`ятдесят дві тисячі двісті) грн. основного боргу, 2088 (дві тисячі вісімдесят вісім) грн. пені, 26100 (двадцять шість тисяч сто) грн. штрафу, 4350 (чотири тисячі триста п`ятдесят) грн. 25% річних, а також 2102 (дві тисячі сто дві) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Полякова