Справа № 909/917/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.09.2021 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А. розглянувши заяву фізичної особи ОСОБА_1 про забезпечення позову вх. 15773/21 від 20.09.2021 подану по справі №909/917/21

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Регіональне відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях вул. Василіянок, буд. 48,м. Івано-Франківськ,76019

про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання укласти договір купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

20.09.2021 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях в якій просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях від 16.09.2021 №831 «Про відмову в укладені договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації за результатами електронного аукціону UА-РS-2021-07-21-000042-2; зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (, адреса: вул. Василіянок, буд. 48, м. Івано-Франківськ, 76019), укласти з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) переможцем електронного аукціону з приватизації об`єкта малої приватизації, договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - нежитлового приміщення загальною площею 413,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з позовною заявою позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову (вх 15773/21 від 20.09.2021), в порядку ст.ст. 136-137 Господарського процесуального кодексу України. У поданій заяві позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (, адреса: вул. Василіянок, буд. 48, м. Івано-Франківськ, 76019), вчиняти дії в рамках проведеного електронного аукціону №UА-РS-2021-07-21-000042-2, а саме, приймати будь-які рішення, видавати накази, затверджувати протоколи, укладати договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації до вирішення спору по суті за позовною заявою ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, третя особа на стороні відповідача: Державне підприємство «Прозорро.Продажі», третя особа на стороні позивача: Товарна Біржа « Ю-Бейс» про скасування наказу про відмову в укладенні договору купівлі продажу об`єкта малої приватизації за результатами електронного аукціону та зобов`язати укласти договір купівлі-продажу, та набрання законної сили рішенням суду за наслідком розгляду даної справи.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник мотивує тим, що у разі невжиття відповідно обраних заходів існує ймовірність вчинення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях дій, спрямованих на продовження здійснення приватизації об`єкта малої приватизації, які призведуть до ймовірність укладення договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації з іншою особою, відмінною від заявника, що в свою чергу ускладнить реальне виконання рішення суду та відновлення порушених прав заявника за результатами прийнятого у справі рішення, зокрема щодо зобов`язання укласти договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації за результатами проведення електронного аукціону.

Приписами ст. ст. 136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Так, з огляду на вищевикладені норми процесуального законодавства метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є, зокрема, уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача. В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд, зокрема, має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Приписами ст. ст. 10, 15, 26 Закону України Про приватизацію державного і комунального майна унормовано, що порядок приватизації державного і комунального майна передбачає, зокрема, опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об`єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації.

Об`єкти малої приватизації продаються виключно на електронних аукціонах. Порядок проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та Порядок відбору операторів електронних майданчиків для організації проведення електронних аукціонів з продажу об`єктів малої приватизації, авторизації електронних майданчиків, розмір та порядок сплати плати за участь, визначення переможця за результатами електронного аукціону, а також порядок визначення додаткових умов продажу затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Під час приватизації об`єкта державної або комунальної власності шляхом його продажу на аукціоні, викупу між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу.

Відповідно до пп. 67, 68, 70 Порядку проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №432, у разі коли переможець електронного аукціону не відповідає вимогам статті 8 Закону, або в інших випадках, передбачених частиною дев`ятою статті 14 Закону, орган приватизації завантажує рішення про відмову у затвердженні протоколу про результати електронного аукціону або про відмову від укладення договору купівлі-продажу в електронній торговій системі. Якщо переможець електронного аукціону відмовився від підписання протоколу про результати електронного аукціону або договору купівлі-продажу чи не підписав такий протокол або договір у встановлені строки, орган приватизації складає та завантажує відповідний акт в електронну торгову систему.

У такому випадку в електронній торговій системі автоматично формується новий протокол про результати електронного аукціону з визначенням переможцем електронного аукціону учасника з наступною за величиною ціновою пропозицією, а у разі однакових цінових пропозицій - учасника, що подав її раніше, за умови, що ним зроблений щонайменше один крок аукціону, та у разі відсутності належним чином оформленого листа (звернення) від такого учасника щодо повернення йому гарантійного внеску та відсутності факту натискання ним відповідної кнопки про відмову від очікування в особистому кабінеті.

Переможець електронного аукціону підписує протокол про результати електронного аукціону в порядку, встановленому пунктом 64 цього Порядку. Оператор електронного майданчика підписує протокол про результати електронного аукціону та надсилає його до органу приватизації протягом чотирьох робочих днів з дня, наступного за днем його формування (у разі, коли електронний аукціон відбувся).

Договір купівлі-продажу об`єкта приватизації за результатами проведення електронного аукціону укладається між органом приватизації та переможцем електронного аукціону протягом 30 календарних днів з дня, наступного за днем формування протоколу про результати електронного аукціону та опубліковується органом приватизації в електронній торговій системі через особистий кабінет протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем його укладення.

Суд зазначає, що електронний аукціон № UА-РS-2021 -07-21 -000042-2 проведено, дії відповідача за результатом аукціону вже відбулись, крім укладення договору купівлі-продажу щодо укладення якого позивач звернувся до суду.

Твердження позивача у заяві про забезпечення позову про те, що існує висока ймовірність відчуження майна переможцем спірного аукціону, є припущенням без відповідного підтвердження, адже відповідно до проведених торгів переможцем є ОСОБА_2 .

Отже, заява позивача у цій частині не підлягає до задоволення.

Заява ж ОСОБА_1 в частині вимог забезпечити позов шляхом заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях вчиняти будь-які дії щодо приватизації об`єкта малої приватизації, зокрема, приймати будь-які рішення, видавати накази, затверджувати протоколи, не підлягає задоволенню, позаяк заявником не надано належних так допустимих доказів на підтвердження обставин вчинення органом приватизації будь-яких інших дій щодо подальшої приватизації майна, окрім наміру укласти договір купівлі-продажу об`єкта приватизації.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. ст. 73, 74, 76-79 ГПК України, заявником доказово не обґрунтовано, що невжиття обраних заходів до забезпечення позову в частині заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях вчиняти певні дії може істотно ускладнити/унеможливити ефективне поновлення порушених прав заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України). Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

За приписами ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України „Про міжнародні договору України" і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування. Водночас ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Н. проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Із матеріалів справи не вбачається, а судом не встановлено реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом обраного позивачем способу забезпечення позову.

керуючись ст. ст. 136, 137, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 вх.15773/21 від 20.09.2021 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала складена та підписана 22.09.2021, набирає законної сили з моменту її підписання суддею у відповідності до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Шкіндер П.А.