ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2021 р. Справа №907/329/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олійник Н.

сторони в судове засідання не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України №41127/1/ІНС.ЛОУ від 12.07.2021 (Вх.№ ЗАГС 01-05/2642/21 від 03.08.2021)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.06.2021 (повний текст складено 08.07.2021)

у справі №907/329/20

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Каріна Транс Ір, с. Дешковиця Іршавського району Закарпатської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , с. Чорнотисово Виноградівського району Закарпатської області

про стягнення 54 344,19грн завданої шкоди в порядку регресу

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Моторним (транспортним) страховим бюро України, м. Київ заявлено позов до ТОВ Каріна Транс Ір про стягнення 54 344,19 грн завданої шкоди в порядку регресу.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди та відсутності страхування цивільно-правової відповідальності відповідача на момент ДТП, позивачем виплачено відшкодування власнику автомобіля марки Toyota Prius, державний номер НОМЕР_1 , а тому, позивачем в силу положень ч. 2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" отримано право звернення із регресним позовом до власника транспортного засобу. Оскільки власником транспортного засобу IVECO AS 440543, державний номерний НОМЕР_2 та напівпричепу KOGEL SNCO24, державний номерний знак НОМЕР_3 , водія якого визнано винним у скоєнні ДТП згідно довідки про ДТП є ТОВ Каріна Транс Ір, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування шкоди в порядку регресу покладається на відповідача ТОВ Каріна Транс Ір.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.06.2021 у справі №907/329/20 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що доказів того, що водій ОСОБА_1 станом на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем і керував IVECO AS 440543, державний номерний НОМЕР_2 та напівпричепом KOGEL SNCO24, державний номерний знак НОМЕР_3 у зв`язку із виконанням своїх трудових обов`язків, суду не надано. Наведена обставина є тією підставою, яка виключає можливість покладення на відповідача обов`язку відповідно до приписів ст. 1172 ЦК України відшкодувати шкоду, завдану водієм ОСОБА_1 , та приписів ст. 1187 ЦК України відшкодувати шкоду, як власником джерела підвищеної небезпеки, а тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Моторним (транспортним) страховим бюро України подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.06.2021 у справі №907/329/20 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити, посилаючись на те, що висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, судом при прийнятті рішення неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права та неповно з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, висновки суду грунтуються на неправильно встановлених обставинах, які мають значення для справи..

Зокрема, скаржник зазначає, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Також, скаржник зазначає, що відповідач, визнаючи борг, самостійно підтвердив факт, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та виконував свої трудові обов`язки в момент настання ДТП. Окрім того, під час судового розгляду відповідач сплатив частину боргу у розмірі 10 000,00грн 14.07.2020.

Окрім того, скаржник вважає, що відповідно до довідки про ДТП 832567, в якій міститься, зазначена працівниками Національної поліції, інформація, що транспортний засіб IVECO AS 440543, державний номерний НОМЕР_2 та напівпричіп KOGEL SNCO24, державний номерний знак НОМЕР_3 належить ТОВ «Каріна Транс Ір», а отже висновок суду, що позивачем не надано доказів чи належав зазначений транспортний засіб відповідачу є таким, що не відповідає дійсності.

Також, скаржник зазначає, що він на законній правові підставі, в порядку п.36.4 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснив страхове відшкодування безпосередньо особі, яка надає послуги з ремонту пошкодженого майна, про що було зазначено у заяві про виплату страхового відшкодування потерпілою особою.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2021 справу №907/329/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.06.2021 у справі №907/329/20 та призначено розгляд справи №907/329/20 на 07.09.21.

Представники сторін явку не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення копій ухвал Західного апеляційного господарського суду адресатам.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась судом обовязковою, за відсутності клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Каріна Транс Ір про стягнення 54 344,29 грн суми сплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05.07.2017 у справі №557/495/17, 13.04.2017 о 23 год. 55 хв. на 297 км 930 м автодороги М-06 Київ-Чоп, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем IVECO AS 440543, державний номерний НОМЕР_2 та напівпричепом KOGEL SNCO24, державний номерний знак НОМЕР_3 , порушив Правила дорожнього руху України, що призвело до зіткнення з автомобілем TOYOTA PRIUS, державний номерний знак НОМЕР_1 та пошкодження транспортних засобів.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу у розмірі 340,00 грн.

Внаслідок зазначеної ДТП транспортний засіб TOYOTA PRIUS, державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на дату скоєння ДТП застрахована не була.

Внаслідок настання страхового випадку 14.09.2017 до МТСБУ (позивача) звернувся Департамент патрульної поліції України із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно із Звітом № 357К про оцінку автомобіля TOYOTA PRIUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням особливостей його стану, які можливо було встановити при огляді, становить 203 155,22грн з ПДВ.

Відповідно до наказу МТСБУ № 11401 від 07.12.2017 позивачем вирішено здійснити виплату ФОП Грудницькій Г.Л. суми 92 640,39грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач здійснив виплату ФОП Грудницькій Г.Л. страхового відшкодування у повному обсязі в розмірі 92 640,39грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1262473 від 07.12.2017.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення позивача із регресним позовом про стягнення з відповідача суму 54 344,19грн, яка складається із суми страхового відшкодування у розмірі 53 815, 39грн та 528,80грн витрат на проведення експертизи, у зв`язку із виплатою страхового відшкодування особі, якій завдано шкоду внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, оскільки позивач в силу положень ч. 2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" отримав право звернення до власника транспортного засобу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.

З огляду на встановлені вище обставини, спірні правовідносини пов`язані з відшкодуванням майнової шкоди, завданої внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційним Судом України у рішенні від 1 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечатьКонституціїі, законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових правовідносин із таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05.07.2017 у справі №557/495/17, 13.04.2017 о 23 год. 55 хв. на 297 км 930 м автодороги М-06 Київ-Чоп, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем IVECO AS 440543, державний номерний НОМЕР_2 та напівпричепом KOGEL SNCO24, державний номерний знак НОМЕР_3 , порушив правила дорожнього руху України, що призвело до зіткнення з автомобілем TOYOTA PRIUS, державний номерний знак НОМЕР_1 та пошкодження транспортних засобів.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до наказу МТСБУ № 11401 від 07.12.2017, внаслідок настання страхового випадку, позивачем вирішено здійснити виплату ФОП Грудницькій Г.Л. суми 92 640,39 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди та здійснено виплату ФОП Грудницькій Г.Л. страхового відшкодування у повному обсязі в розмірі 92 640,39грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1262473 від 07.12.2017.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.07.2021 у справі № 646/989/18.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 зазначеного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 39.2.1 ст. 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

На підставі пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

Положеннями пп. а п. 41.1 ст. 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно правову відповідальність.

Досліджуючи питання наявності спеціальних умов деліктної відповідальності у цій справі, судом встановлено, що на підтвердження факту перебування водія ОСОБА_1 на час ДТП у трудових відносинах з ТОВ Каріна Транс Ір позивачем не подано жодних доказів. Крім того, як вбачається із змісту постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05.07.2017 вбачається, що ОСОБА_1 , тимчасово непрацюючий (а.с.18). В матеріалах справи відсутні докази, які б прямо чи опосередковано свідчили про перебування водія ОСОБА_1 на момент ДТП у трудових відносинах із відповідачем і, що він керував транспортним засобом IVECO AS 440543, державний номерний НОМЕР_2 та напівпричепом KOGEL SNCO24, державний номерний знак НОМЕР_3 у зв`язку із виконанням своїх трудових обов`язків.

Твердження скаржника, що довідка про ДТП 832567, в якій міститься, зазначена працівниками Національної поліції, інформація, що транспортний засіб IVECO AS 440543, державний номерний НОМЕР_2 та напівпричіп KOGEL SNCO24, державний номерний знак НОМЕР_3 належить ТОВ «Каріна Транс Ір», відповідач самостійно підтвердив факт, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з останнім та виконував свої трудові обов`язки в момент настання ДТП, а також те, що під час судового розгляду відповідач сплатив частину боргу у розмірі 10 000,00 грн 14.07.2020 судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки в матеріалах справи відсутнє документальне обгрунтування факту перебування водія ОСОБА_1 на момент ДТП у трудових відносинах із відповідачем і керування даним транспортним засобом у зв`язку із виконанням своїх трудових обов`язків.

Наведена обставина є тією підставою, яка виключає можливість покладення на відповідача обов`язку відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України відшкодувати шкоду, завдану водієм ОСОБА_1 , та ст. 1187 Цивільного кодексу України відшкодувати шкоду, як власником джерела підвищеної небезпеки, а тому, у задоволенні заявлених вимог слід відмовити.

Враховуючи наведене у сукупності, оцінивши надані сторонами докази та правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Позивач доказів на підтвердження викладених ним обставин суду не надав, аргументи позову не знайшли свого підтвердження у матеріалах даної справи та положеннях законодавства.

Недоведеність причинно - наслідкового зв`язку між завданою позивачу майновою шкодою та діями відповідача є тією обставиною, яка виключає можливість покладення на відповідача відповідальності щодо відшкодування ним позивачу суми 54 344,19 грн заявленої до стягнення майнової шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, заява №4909/04 від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на описані вище та встановлені фактичні обставини справи, , Західний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.06.2021 у справі №907/329/20 винесене з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, тому відсутні правові підстави для його скасування.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 129, 269, 270, 273 275, 276, 282-284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.06.2021 у справі №907/329/20 залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України №41127/1/ІНС.ЛОУ від 12.07.2021 (Вх.№ ЗАГС 01-05/2642/21 від 03.08.2021) залишити без задоволення.

3.Витрати зі сплати судового збору залишити за скаржником.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20.09.2021.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.