ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.09.2021 Справа № 905/1441/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Лабуня С.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Інвест Енерго Трейд, м.Івано-Франківськ

до відповідача: Державного підприємства Шахта ім. М.С. Сургая, м.Вугледар, Донецька область

про стягнення 636263,44грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмежено відповідальністю Інвест Енерго Трейдінг м.Івано-Франківськ, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Державного підприємства Шахта ім. М.С. Сургая, м.Вугледар, Донецька область, про стягнення 636263,44грн., в тому числі: 528497,63грн. - основний борг, 17958,00грн. - 3% річних, 51158,57грн. - інфляційні збитки, 38649,24грн. - пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №212 Т від 09.12.2019 про закупівлю товарів в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару.

Ухвалою від 02.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31.08.2021.

До суду надійшли наступні документи:

16.08.2021 від відповідача - відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказує, що згідно з відомостями головного бухгалтера ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» заборгованість перед ТОВ Інвест Енерго Трейдінг станом на 12.08.2021 за договором №212Т від 09.12.2019 складає 528497,63грн. При цьому, посилаючись на незадовільний фінансовий стан підприємства, його збитковість та наявність значної кредиторської заборгованості, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, справу розглянути без участі його представника.

20.08.2021 від позивача клопотання про долучення до матеріалів справи копій платіжних доручень за переліком, клопотання про розгляд справи без участі його представника за наявними в матеріалах справи документами.

Ухвалою від 31.08.2021 за результатами підготовчого засідання закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено на 22.09.2021.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи відзиву на позовну заяву та клопотань відповідача і позивача про розгляд справи без участі їх представників, а також наявність доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

09.12.2019 між Державним підприємством «Шахта ім. М.С. Сургая» (покупець, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Енерго Трейдінг» (продавець, позивач у справі) укладено договір №212Т про закупівлю товару код ДК 021:2015 (CPV): 09134200-9 «Дизельне паливо» (далі договір), згідно з пунктом 1.1 якого, продавець зобов`язується поставити покупцю товар за кодом ДК 021:2015 (CPV): 09134200-9 «Дизельне паливо», та розгорнутий асортимент (марка, модель та інші індивідуальні характеристики), якого визначаються специфікацією, яка є невід`ємною частиною цього договору, а покупець прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.3. договору ціна цього договору становить 2 420 000,00грн. з ПДВ. Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Згідно з пунктом 4.1. договору розрахунки за партію товару проводяться згідно з рахунком-фактурою шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Розрахунки за цим договором здійснюються шляхом відстрочення платежу протягом 90 календарних днів з дати відвантаження продавцем товару на склад покупця (пункт 4.2. договору).

За умовами пунктів 5.1., 5.2, 5.3., 5.5., 5.6 договору, поставка товару здійснюється на підставі попередньої заявки покупця. Постачання товару на склад покупця здійснюється партіями протягом дії договору. Строк поставки партії товару 5 календарних днів з дати попередньої заявки покупця. При поставці товару (партії товарів) продавець надає паспорт або сертифікат якості (оригінал або завірену копію), оригінал рахунку фактуру, видаткову накладну, товарно-транспортні документи, складає податкову накладну в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному у Податковому Кодексі України. Поставка товару здійснюється автотранспортом продавця. Поставка товару здійснюється за рахунок продавця. Місце поставки: ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» (Україна, Донецька область, місто Вугледар, поштовий індекс 85670).

Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплатити поставлений товар, приймати поставлений товар згідно з накладною на поставку (пункт 6.1. договору).

Продавець зобов`язаний, зокрема, забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором, якість якого відповідає умовам встановленим договором (пункт 6.3. договору).

Пунктом 7.1. договору визначено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з пунктом 7.6. договору, у разі порушення покупцем строків оплати за прийнятий товар, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Цей договір набирає чинності з дати підписання та діє до 30.06.2020, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 10.1. договору).

Відповідно до пункту 13.1. договору невід`ємною частиною цього договору є специфікація (додаток 1).

Договір підписаний представниками сторін, підписи засвідчені печатками юридичних осіб. Доказів розірвання договору або визнання його недійсним, сторонами не надано, отже він є обов`язковим для сторін.

Згідно із специфікацією до договору (додаток 1) загальна вартість товару дизельне паливо, що поставляється за договором складає 2 420 000,00грн. з ПДВ.

За твердженнями позивача, за видатковими накладними №РН-0001011 від 13.12.2019, №РН-0000028 від 15.01.2020, №РН-0000039 від 22.01.2020, №РН-0000063 від 31.01.2020, №РН-0000175 від 02.03.2020, №РН-0000129 від 19.02.2020 та товарно-транспортними накладними №210 ІЕТ від 13.12.2019, №2 ІЕТ від 15.01.2020, №3 ІЕТ від 23.01.2020, №5 ІЕТ від 31.01.2020, №12 ІЕТ від 02.03.2020, №8 ІЕТ від 19.02.2020 відповідачу було поставлено товар на загальну суму 1 278 684,00грн. (з ПДВ), обумовлений договором та специфікацією до нього, що відповідачем не оспорюється.

Видаткові накладні підписані представником позивача (постачальника) та представником відповідача (покупця, отримувача) без заперечень та зауважень, зокрема, щодо кількості, якості товару та відсутності товаросупровідних документів. Підпис представника постачальника засвідчений печаткою Товариства та підпис представника покупця (отримувача) засвідчений штампом підприємства. Видаткові накладні містять посилання на договір про закупівлю товару №212 від 09.12.2019.

В підтвердження повноважень особи, яка прийняла товар з боку покупця (відповідача), позивачем надано копії довіреностей №654 від 13.12.2019, №33 від 03.01.2020, №45 від 22.01.2020, №55 від 31.01.2020, №111 від 02.03.2020, №86 від 17.02.2020, на отримання від ТОВ «Інвест Енерго Трейдінг» цінностей дизельне паливо.

Відповідач вартість отриманого товару сплатив частково, перерахувавши на рахунок позивача грошові кошти в сумі 750 186,37грн., на підтвердження чого до матеріалів позовної заяви позивачем додані копії платіжних доручень №1845 від 09.01.2020, №1918 від 14.01.2020, №280 від 20.01.2020, №431 від 04.02.2020, №2055 від 17.02.2020, №2073 від 18.02.2020, №2221 від 02.03.2020.

У зв`язку із несплатою відповідачем у повному обсязі вартості отриманого товару, позивач 18.06.2021 звернувся до відповідача з претензією б/н від 16.06.2021 про сплату заборгованості за договором №212Т від 09.09.2019. В якості доказів направлення претензії до матеріалів позовної заяви додані копії опису вкладення у цінний лист та накладної АТ «Укрпошта» від 18.06.2021. В якості доказів отримання відповідачем претензії 29.06.2021 до позовної заяви надана копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, у зв`язку із не належним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого товару за договором про закупівлю товару №212Т від 09.12.2019 та наявністю несплаченої заборгованості за вказаним договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 636263,44грн., в тому числі: 528497,63грн. - основний борг, 17958,00грн. - 3% річних, 51158,57грн. - інфляційні збитки, 38649,24грн. - пеня.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору про закупівлю товару №212Т від 09.12.2019 між сторонами договору згідно з пунктом першим частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами у справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із статтями 11, 509 Цивільного кодексу України, статтею 174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі за своєю правовою природою є відносинами з поставки товарів, на підставі укладеного між сторонами договору. Зазначені правовідносини урегульовані нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга стаття 712 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту першого статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як визначено положеннями статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що уклавши договір, сторонами узгоджено найменування, кількість та вартість товару, який буде поставлятися позивачем, строки поставки та умови оплати, і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.

Судом встановлено, що на виконання цих умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 1 278 684,00грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними та товарно-транспортними накладними. Видаткові накладні відповідають вимогам закону та є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції.

Відсутність претензій відповідача щодо неналежної поставки товару, недопоставки, неякісного товару чи іншого невиконання умов договору є доказом належного виконання постачальником своїх зобов`язань за договором.

Отже, враховуючи, що обов`язок з оплати отриманого товару виник у відповідача на підставі договору, який виконаний позивачем виходячи із його істотних умов (ціна договору, кількість та асортимент товару), відповідач зобов`язаний здійснити розрахунок з позивачем за цим договором.

За висновками суду, беручи до уваги визначені у п.2. договору умови оплати (шляхом відстрочення платежу протягом 90 календарних днів з дати відвантаження продавцем товару на склад покупця), враховуючи вимоги частини 5 статті 254 ЦК України щодо визначення останнього дня строку оплати у випадку, якщо він припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, кінцевий строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором з оплати вартості отриманої продукції є таким, що настав:

- по видатковій накладній від 13.12.2019 12.03.2020,

- по видатковій накладній від 15.01.2020 14.04.2020 (прострочення з 15.04.2020),

- по видатковій накладній від 22.01.2020 21.04.2020 (прострочення з 22.04.2020),

- по видатковій накладній від 31.01.2020 30.04.2020 (прострочення з 01.05.2020),

- по видатковій накладній від 19.02.2020 19.05.2020 (прострочення з 20.05.2020),

- по видатковій накладній від 02.03.2020 01.06.2020, оскільки 31.05.2020 є вихідним днем (прострочення з 02.06.2020).

Відповідачем оплата отриманого товару на загальну суму 1 278 684,00грн. здійснена частково у сумі 750186,37грн., а саме: 09.01.2020 у сумі 70186,37грн., 14.01.2020 у сумі 50000,00грн., 20.01.2020 у сумі 110 000,00грн., 04.02.2020 у сумі 170 000,00грн., 17.02.2020 у сумі 80000,20грн., 18.02.2020 у сумі 170000,00грн., 02.03.2020 у сумі 100 000,00грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

При цьому згідно з наданими копіями платіжних доручень від 09.01.2020, від 14.01.2020, від 20.01.2020, від 04.02.2020, від 17.02.2020, від 18.02.2020, оплата вартості товару по накладній від 13.12.2019 проведена відповідачем у повному обсязі в межах визначеного договором строку оплати. Оплата вартості товару по видатковій накладній від 15.01.2020 проведена відповідачем частково в сумі 100506,37грн. згідно із платіжними дорученнями від 18.02.2020 та від 02.03.2020.

Таким чином, про визнання зобов`язань з оплати товару свідчить факт часткової оплати товару, що відповідачем жодним чином не заперечується.

Докази сплати позивачу відповідачем заборгованості за поставлений товар відповідно до умов договору та специфікації до нього у сумі 528497,63грн. суду не надані та в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, враховуючи, що факт передачі позивачем товару на виконання умов договору поставки, підтверджується наявними у справі доказами, строк оплати за який настав, то за відсутності доказів сплати його повної вартості, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 528497,63грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що обставини зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву не надають відповідачеві право порушувати договірні зобов`язання та відповідно не є підставою для його звільнення від відповідальності за неналежне виконання своїх грошових зобов`язань за договором. Такі обставини, про які зазначає відповідач, є звичайними ризиками фінансово-господарської діяльності підприємства.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно наведеного у позовній заяві розрахунку позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 3% річних у загальному розмірі 17958,00грн. Вказані нарахування здійснено позивачем на суму боргу в розмірі 528497,63грн. за період 01.06.2020 по 19.07.2021.

Судом перевірено розрахунок заявлених 3% річних та встановлено, що позивачем не вірно визначений період початку нарахувань 3% річних на суму боргу 528497,63грн., оскільки не було враховано, вимоги частини 5 статті 254 ЦК України щодо визначення останнього дня строку оплати у випадку, якщо він припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день. Як встановлено судом та зазначено вище по видатковій накладній від 02.03.2020 кінцевий строк оплати настав 01.06.2020, оскільки 31.05.2020 є вихідним днем, тому прострочення настає з 02.06.2020. Отже проведений розрахунок є арифметично не вірним.

Здійснивши перерахунок заявлених 3% річних суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 17 914,68грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами частини 2 пункту 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Згідно наведеного у позовній заяві розрахунку інфляційних втрат позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення інфляційні втрати у загальному розмірі 51158,57грн. за період червень 2020 року червень 2021 року.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем вірно визначений період таких нарахувань, проте розмір цих вимог складає 51163,46грн., тоді як позивачем заявлено до стягнення 51158,57грн.

Враховуючи, що згідно з частиною другою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, розгляд справи здійснюється виходячи з меж заявлених позовних вимог.

Таким чином, вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі 51158,57грн.

Суд зазначає, що розглядаючи вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат судом не застосовувалась формула визначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі №905/21/19 від 26.06.2020 з огляду на наступне.

У пункті 28 вказаної постанови Верховний Суд зазначив, що визначений у цій постанові спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 Цивільного кодексу України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.

Таким чином, сторони у справі та суд який розглядає спір не позбавлені права до застосування інших математичних підходів щодо способів розрахунку інфляції.

Згідно із статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому за змістом частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У частині 6 статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Крім того, частиною 6 статті 232 передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.06.2019 у справі №910/23911/16 та від 22.08.2019 у справі №914/508/17.

За умовами пункту 7.6. договору, у разі порушення покупцем строків оплати за прийнятий товар, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

На підставі вказаного пункту договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в загальному розмірі 38649,24грн.

Вказані нарахування здійснено позивачем на суму боргу в розмірі 528497,63грн. за загальний період з 01.06.2020 по 19.07.2021.

Таким чином, надавши оцінку умовам договору та встановивши, що він не містить положень, які б визначали інший строк припинення нарахування пені, суд дійшов висновку про те, що при нарахуванні пені в даному випадку підлягає застосуванню обмежувальний строк, передбачений частиною 6 статті 232 ГК України, тобто нарахування пені за кожним фактом поставки не може перевищувати 6 місяців з моменту настання строку для оплати.

Таким чином, враховуючи зазначене, під час розрахунку пені за спірний період необхідно враховувати наведені умови договору при визначенні дати прострочення оплати за кожною поставкою відповідно до кожної накладної окремо.

Перевіривши розрахунок позивача, з урахуванням наведених положень законодавства та умов договору, суд встановив, що його здійснено з порушенням частини 6 статті 232, та помилково нараховано пеню на сукупну заборгованість по накладним, що містяться у матеріалах справи.

Отже, взявши до уваги накладні, копії яких знаходяться у матеріалах справи, здійснивши розрахунок пені в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, врахувавши строк нарахування пені, визначений частиною 6 статті 232 ГК України, а також визначений позивачем у позовній заяві період нарахування пені (з 01.06.2020 по 19.07.2017), суд встановив, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 14891,23грн.

Перерахунок пені проведений судом наступним чином:

1) по видатковій накладній від 15.01.2020 на суму 9693,63грн., (враховуючи оплати 18.02.2020 в сумі 306,37грн. та 02.03.2020 в сумі 100000,00грн.) за період з 01.06.2020 (визначена позивачем дата початку розрахунку) по 15.10.2020 (встановлена законодавством дата закінчення нарахування) пеня складає 351,73грн.;

2) по видатковій накладній від 22.01.2020 на суму 86900,00грн. за період з 01.06.2020 (визначена позивачем дата початку розрахунку) по 22.10.2020 (встановлена законодавством дата закінчення нарахування) пеня складає 4207,29грн.;

3) по видатковій накладній від 31.01.2020 на суму 110000,00грн. за період з 01.06.2020 (визначена позивачем дата початку розрахунку) по 31.10.2020 (встановлена законодавством дата закінчення нарахування) пеня складає 5650,27грн.;

4) по видатковій накладній від 19.02.2020 на суму 110440,00грн. за період з 01.06.2020 (визначена позивачем дата початку розрахунку) по 20.11.2020 (встановлена законодавством дата закінчення нарахування) пеня складає 6397,07грн.;

5) по видатковій накладній від 02.03.2020 на суму 211464,00грн. за період з 01.06.2020 (визначена позивачем дата початку розрахунку) по 02.12.2020 (встановлена законодавством дата закінчення нарахування) пеня складає 13080,72грн.

По видатковій накладній від 13.12.2019 розрахунок пені не проводиться, оскільки оплата товару по вказаній накладній здійснена у повному обсязі у визначений договором строк.

Таким чином, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 14891,23грн.

Розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені судом було здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 123, 126, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Інвест Енерго Трейд, м.Івано-Франківськ до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая», м.Вугледар, Донецька область про стягнення заборгованості в загальній сумі 636263,44грн., в тому числі: 528497,63грн. - основний борг, 17958,00грн. - 3% річних, 51158,57грн. - інфляційні збитки, 38649,24грн. - пеня, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» (85670, Донецька обл., місто Вугледар; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Енерго Трейд» (76002, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, вулиця Угорницька, будинок 12, корпус 1, квартира 70; ) основний борг в сумі 528497,63грн., 3% річних в сумі 17958,00грн., інфляційні збитки в сумі 51158,57грн., пеню в сумі 14891,23грн., судовий збір в сумі 9187,58грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області.

Рішення складено та підписано 22.09.2021.

Суддя М.О. Лейба