ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2021м. ДніпроСправа № 904/5666/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєва Е.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про стягнення 200 000,00 грн. заборгованості за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, 37 720,00 грн. інфляційних втрат та 17 194,52 грн. 3% річних

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №б/н від 20.04.2021 про стягнення ОСОБА_2 заборгованості на загальну суму 254 914,52 грн., з яких:

- 200 000,00 грн. заборгованість за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги;

- 37 720,00 грн. інфляційні втрати за період з червня 2018 року по березень 2021 року;

- 17 194,52 грн. 3% річних за період з 09.06.2018 по 20.04.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №08062016 від 08.06.2016 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги в частині своєчасного та повного повернення фінансової допомоги у сумі 200 000,00 грн., отриманої відповідачем 09.06.2016, що підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_3 .

Позивачем в якості відповідача визначено Фізичну особу ОСОБА_2 .

Ухвалою від 11.06.2021 суд звернуся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 .

На електрону пошту суду 22.06.2021 надійшла відповідь Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з якої вбачається, що місце знаходження фізичної особи ОСОБА_2 є: АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 24.06.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу запропоновано протягом 5 днів з дня вручення ухвали суду про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, а саме надати до суду докази, що підтверджують відправлення копії позовної заяви і доданих до неї документів на нову адресу відповідача.

До суду 07.07.2021 позивачем подана заява про долучення до матеріалів справи докази направлення позовної заяви з додатками на адресу відповідача.

Ухвалою суду від 12.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/5666/21, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

До суду 28.08.2021 надійшов відзив відповідача яким останній просить суд застосувати позовну давність та наслідки спливу строку позовної давності, що виникають зі спірних кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем, і ухвали рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає, що у відповідності до п.1.5 договору №08062016 від 08.06.2016 фінансова допомога надається строком до 08.06.2018. Таким чином, 08.06.2021 закінчується встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності.

Також відповідач зазначає, що отримані по договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №08062016 від 08.06.2016 грошові кошти у сумі 200 000,00 грн. були повернуті на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агропрайд" в тому числі і в інтересах ОСОБА_1 з подальшою метою ведення спільної господарської діяльності та мінімізації витрат товариства на сплату відсотків за користування кредитними коштами по кредитному договору №091072776REVOLLINE1 від 08.07.2016 укладеного з ПАТ "Укрсоцбанк". Таке спільне з позивачем управлінське рішення було прийнято виключно в спільних інтересах з метою зменшення витрат на обслуговування кредиту в умовах рейдерського захоплення та вивезення зерна, що було надано на переробку фермерськими товариствами. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі №201/12534/17 від 25.09.2020 судом було відшкодовано шкоду, яку завдано співзасновникам ТОВ "Дніпро-Агропрайд" в результаті рейдерського захоплення майна у серпні 2016 року.

До суду 10.09.2021 позивачем надана відповідь на відзив в якій зазначає, що ОСОБА_1 08.06.2021 подано до суду позовну заяву до ОСОБА_2 у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №08062016 від 08.06.2016, тобто ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права у визначений законом строк. За спірним договором про надання безпроцентної фінансової допомоги передбачалося надання позивачем відповідачу безпроцентної позики у визначеній договором сумі, фактично позивач виконав зобов`язання за договором безпроцентної фінансової допомоги, однак фінансова допомога за зазначеним договором не була повернута позивачу.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем Довженко Вячеславом Віталійовичем (далі - позивач, позикодавець) та Фізичною особою-підприємцем Сітало Юрієм Олексійовичем (далі - відповідач, позичальник) 08.06.2016 укладено договір №08062016 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (далі - договір) відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, передбачених договором, позикодавець надає позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу (далі - фінансова допомога), а позичальник зобов`язується використати її для власної господарської діяльності і повернути у визначений договором строк.

Загальна сума фінансової допомоги, що надається за договором становить 200 000,00 грн. для поповнення обігових коштів позичальника (п.1.2 договору).

Відповідно до п.1.4 договору відсотки на фінансову допомогу, що надається за договором не нараховуються. Фінансова допомога за договором надається на безоплатній основі.

Фінансова допомога надається строком до 08.06.2018 (п.1.5 договору).

По закінченню строку, вказаного в п.1.5 договору, позичальник зобов`язується повернути фінансову допомогу в повному обсязі, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця (п.1.6 договору).

Згідно з п.2.3 договору позичальник зобов`язаний повернути фінансову допомогу в сумі визначеній п.1.2 договору в строки, що встановлені договором.

Договір набуває чинності з дати перерахування суми фінансової допомоги на поточний рахунок позичальника і є дійсним до моменту його остаточного виконання (п.4.1 договору).

У разі припинення реєстрації підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця строк дії договору не припиняється (п.4.3 договору).

На виконання умов договору позивачем перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку (а.с. 13).

Відповідач не повернув грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн., що є причиною виникнення спору. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем належним чином не виконані умови договору, а саме відповідач не повернув грошові кошти за договором в розмірі 200 000,00 грн., внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 200 000,00 грн., у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 37 720,00 грн. інфляційні втрати та 17 194,52 грн. 3% річних.

Предметом доказування є обставини укладання договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, строк дії договору, строк користування фінансової допомогою, наявність прострочень.

Фізична особа-підприємець Довженко Вячеслав Віталійович та Фізична особа-підприємець Сітало Юрій Олексійович припинили підприємницьку діяльність у 2017 році.

За змістом ст.ст. 51, 52, 598, 609 Цивільного кодексу України, ст.ст. 202, 208 Господарського кодексу України, ч.8 ст.4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) господарські зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки фізична особа не перестає існувати та відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім майном.

Спір в даній справі виник саме з господарської діяльності сторін, а позовні вимоги заявлено про стягнення боргу за неналежне виконання господарського договору, укладеного суб`єктами господарювання.

Із припиненням здійснення господарської діяльності зобов`язання для фізичної особи не припиняються, на відміну від юридичних осіб (ст. 609 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (постанова ВП ВС від 09.10.2019 року у справі №127/23144/18).

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з приписами ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При укладенні договору сторони встановили, що повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця до 08.06.2018, проте матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу грошових коштів у сумі 200 000,00 грн.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 200 000,00 грн. за договором №08062016 від 08.06.2016 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013).

Перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки відповідачем повернення грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн. 3% річних, нарахованих за період з 09.06.2018 по 20.04.2021, суд вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому розмірі, оскільки розрахунок позивача є арифметично правильним.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних витрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 924/312/18 та від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, у розмірі 200 000,00 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з червня 2018 року по березень 2021 року, вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки розрахунок позивача є арифметично правильним.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 1 жовтня 2021 р. на території України установлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 258, 549, пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, пункту 32.3.2 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", та встановлені судом обставини, а саме, дату звернення позивача із даним позовом до суду та дата порушення зобов`язання, суд приходить до висновку, що трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено, а відтак, заява відповідача задоволенню не підлягає.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь прокуратури підлягає 3 823,72 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 200 000,00 грн. заборгованості за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, 37 720,00 грн. інфляційних втрат та 17 194,52 грн. 3% річних задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 200 000,00 грн. заборгованості за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, 37 720,00 грн. інфляційних втрат, 17 194,52 грн. 3% річних та 3 823,72 витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя Е.М. Бондарєв