ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1569/21

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Ловга В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Пронюк В.Я., за довіреністю;

Від відповідача: Єргієв Д.І. на підставі ордеру;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України до приватного підприємства „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса про стягнення 610 053,08 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (далі по тексту АТ „НАК „Нафтогаз України) звернулось до господарського суду із позовною заявою до приватного підприємства „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса (далі по тексту ПП „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса) про стягнення заборгованості у розмірі 610 053,08 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 528 280,08 грн., пені у розмірі 15 200,32 грн., 3% річних у розмірі 19 311,46 грн., збитків від інфляції у розмірі 47 261,22 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору про постачання природного газу №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р. в частині своєчасної та повної оплати вартості придбаного природного газу.

ПП „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса у поданому до господарського суду відзиві на позовну заяву було визнано заявлені АТ „НАК „Нафтогаз України позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 528 280,08 грн. Посилаючись на приписи ст. 551 ЦК України, ПП „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса було заявлено клопотання про зменшення заявлених позивачем до стягнення пені, трьох відсотків річних та збитків від інфляції. Крім того, у поданих до суду письмових поясненнях відповідачем було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог АТ „НАК „Нафтогаз України про стягнення пені інституту позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

30.09.2019р. між АТ „НАК „Нафтогаз України (Постачальник) та ПП „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса (Споживач) було укладено договір постачання природного газу №7847/1920-ТЕ-23, відповідно до п. 1.1, 1.2 якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. п. 2.1, 3.1 договору постачання природного газу №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р. Постачальник передає Споживачу у жовтні 2019р. квітні 2020р. природний газ у кількості 425 тис. куб. метрів. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно з п. 3.8 договору постачання природного газу №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р. приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачу у відповідному місці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Умовами п. 5.1 договору постачання природного газу №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р. встановлено, що оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за звітним місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору постачання природного газу №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р. у разі прострочення Споживачем оплат згідно п. 5.1, 5.6 цього договору, останній зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховуються пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з умовами п. 11.1 договору постачання природного газу №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р. договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, і діє в частині реалізації газу до 30.04.2020р., а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення.

Шляхом підписання додаткових угод №1 від 29.10.2019р., №2 від 12.11.2019р., №3 від 09.12.2019р., №4 від 18.12.2019р., №5 від 28.01.2020р. до договору постачання природного газу №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р. сторонами було внесено зміни до договору.

На виконання умов договору постачання природного газу №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р. між сторонами по справі було підписано акти приймання-передачі природного газу на загальному суму 1672661,15 грн., а саме: акт від 30.11.2019р. на суму 231 102,26 грн., акт від 31.12.2019р. на суму 380 757,28 грн., акт від 31.01.2020р. на суму 472 521,53 грн., акт від 29.02.2020р. на суму 352 680,00 грн., акт від 31.03.2020р. на суму 235 600,08 грн.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ПП „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса, позивачем було наголошено, що відповідачем в порушення прийнятих на себе за умовами договору про постачання природного газу №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р. зобов`язань було частково оплачено вартість спожитого природного газу на суму 1144381,07 грн., що стало підставою для звернення позивача до господарського суду із даними позовними вимогами.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу від 9 квітня 2015 року N 329-VIII (з наступними змінами і доповненнями) постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ „НАК „Нафтогаз України на виконання умов договору №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р. було поставлено ПП „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса природний газ загальна вартість якого складає 1 672 661,15 грн. Проте, в порушення наведених норм закону та положень договору №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р. відповідачем не було у повному обсязі оплачено вартості природного газу, в результаті чого станом на момент вирішення даного спору у відповідача наявна заборгованість у розмірі 528 280,08 грн.

З викладених обставин, позовні вимоги АТ „НАК „Нафтогаз України до ПП „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса про стягнення суми основного боргу у розмірі 528 280,08 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати вартості природного газу, поставленого на виконання умов договору №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р., позивачем в порядку ст. 625 ЦК України було нараховано ПП „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса до сплати 3% річних у розмірі 19 311,46 грн., збитки від інфляції у розмірі 47 261,22 грн., які були розраховані позивачем окремо на заборгованість по кожному із актів.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції та трьох відсотків річних, господарський суд дійшов висновку про їх правильність та обґрунтованість. Викладене має наслідком необхідність задоволення позовних вимог АТ „НАК „Нафтогаз України до ПП „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса шляхом присудження до стягнення на користь позивача 3% річних у розмірі 19 311,46 грн., збитків від інфляції у розмірі 47 261,22 грн.

З посиланням на умови п. 7.2 договору постачання природного газу №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р. та приписи чинного законодавства позивачем було нараховано відповідачу до сплати пеню у загальному розмірі 15 200,32 грн. за порушення строків оплати вартості поставленого природного газу, яка була розрахована позивачем окремо на заборгованість по кожному із актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені, заявленої до стягнення, господарський суд зазначає про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку, що свідчить про наявність правових підстав для присудження до стягнення із відповідача на користь позивача пені у розмірі 15 200,32 грн.

Господарським судом відхиляється заява ПП „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса про застосування до позовних вимог АТ „НАК „Нафтогаз України про стягнення пені інституту позовної давності, з огляду на наступне.

Виходячи з положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. ч. 3, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Положеннями п. 9.3 договору постачання природного газу №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р. передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду із вимогою про захист прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафу, збитків від інфляції, відсотків річних та збитків складає п`ять років.

Враховуючи умови п. п. 9.3 договору постачання природного газу №7847/1920-ТЕ-23 від 30.09.2019р., а також приписи ст. 259 ЦК України, суд дійшов висновку, що АТ „НАК „Нафтогаз України та ПП „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса було реалізовано право на продовження строку позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення пені до п`яти років, а отже, підстави для задоволення заявленого відповідачем клопотання відсутні. Крім того, додатково суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України „Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 №211 від 11.03.2020р. на усій території України протягом періоду з 12.03.2020р. по 03.04.2020р. було встановлено карантин, а також заборонено відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволяється проводити без участі глядачів (уболівальників).

Відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

В подальшому дія карантину, згідно постанов Кабінету Міністрів України, була продовжена із запровадженням нових обмежень з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. Слід зазначити, що запровадження на території України карантину є загальновідомою обставиною та не потребує доказування.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020р.) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, яким встановлено, що строки, визначені ст. 258 ЦК України продовжуються на строк дії карантину, підстави для застосування інституту позовної даності до позовних вимог про стягнення пені у будь-якому випадку відсутні.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заявленого ПП „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса клопотання про зменшення пені, 3% річних та збитків від інфляції, господарський суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Враховуючи вимоги ст. 551 ЦК України, ст. 233 Господарського кодексу України, якими суду надано право зменшувати лише штрафні санкції, підстави для задоволення заявленого позивачем клопотання про зменшення 3% річних та збитків від інфляції відсутні.

Господарський суд зауважує, що приписами чинного законодавства не встановлено переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких суд може зменшити неустойку, а, отже, вирішення вказаного питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Враховуючи звернення АТ „НАК „Нафтогаз України до суду із вимогою про стягнення пені у розмірі 15 200,32 грн., розмір якої становить лише приблизно 3% від суми основного боргу, тобто є незначним, враховуючи ненадання відповідачем будь-яких доказів на підтвердження існування передбачених приписами чинного законодавства підстав для зменшення штрафних санкції, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заявленого відповідачем клопотання.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України до приватного підприємства „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача суми основного боргу у розмірі 528 280,08 грн., пені у розмірі 15 200,32 грн., 3% річних у розмірі 19 311,46 грн., збитків від інфляції у розмірі 47 261,22 грн.

Враховуючи визнання відповідачем заявлених до нього позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 528 280,08 грн. до початку розгляду судом справи по суті, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для повернення позивачу з державного бюджету судового збору у розмірі 3962,10 грн., решта суми судового збору покладається судом на відповідача відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 130, 185, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з приватного підприємства „Сервісна компанія „Комфорт-Одеса /65029, Одеська обл., м. Одеса, вул. Пішонівська, буд. 22/1; ідентифікаційний код 39179813/ на користь акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України /01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720/ суму основного боргу у розмірі 528 280,08 грн. /п`ятсот двадцять всім тисяч двісті вісімдесят грн. 08 коп./, пеню у розмірі 15 200,32 грн. /п`ятнадцять тисяч двісті грн. 32 коп./, 3% річних у розмірі 19 311,46 грн. /дев`ятнадцять тисяч триста одинадцять грн. 46 коп./, збитки від інфляції у розмірі 47 261,22 грн. /сорок сім тисяч двісті шістдесят одна грн. 22 коп./, судовий збір у розмірі 5188,70 грн. /п`ять тисяч сто вісімдесят вісім грн. 70 коп./.

3. Повернути з державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса /65009, м. Одеса, вул. Черняховського, 6, / на користь акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України /01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720/ судовий збір у розмірі 3962,10 грн. /три тисячі дев`ятсот шістдесят дві грн. коп./, сплачений згідно платіжного доручення № від 26.05.2021р.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 вересня 2021 р.

Суддя С.П. Желєзна