РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2021Справа № 910/11646/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши в

порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали

господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 11 261, 42 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 11 261, 42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі положень статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача виник обов`язок відшкодувати збитки понесені в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/11646/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 11.08.2021 представник відповідача подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечував повністю.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) представник позивача 20 серпня 2021 року подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що заперечення відповідача, викладені у відзиві, є необгрунтованими.

Представник позивача 25 серпня 2021 року подав до суду письмові пояснення.

До Господарського суду міста Києва від представника відповідача 02.09.2021 надійшли письмові заперечення.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) представник відповідача 02 вересня 2021 року подав клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення касаційного перегляду справи № 910/14293/19 на підставі пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно частини третьої статті 195 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Частиною другою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Провадження у даній справі відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва 22.07.2021, враховуючи положення частини третьої статті 195, частини другої статті 252 та частини четвертої статті 116 Господарського процесуального кодексу України, відповідач повинен був звернутися до суду із клопотанням про зупинення провадження на підставі пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України у строк до 25.08.2021.

Проте, всупереч вищевказаних положень чинного законодавства, клопотання відповідача датоване 28.08.2021 та надійшло до суду 02.09.2021.

З огляду на те, що клопотання відповідача про зупинення провадження подане після спливу встановленого законом строку та позивачем не заявлено про його поновлення, а суд позбавлений права поновити такий строк з власної ініціативи без відповідної заяви позивача, де мають бути вказані поважні причини його пропуску, суд залишив його без розгляду на підставі статті 118 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача 13.09.2021 подав до суду письмові пояснення та заперечення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За участі автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 29.06.2015 по 14 км Житомирського шосе у місті Києві сталася ДТП.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 16.07.2015 у справі № 759/10492/15-п ОСОБА_1 визнано винним у здійсненні ДТП.

Згідно звіту про оцінку вартості збитків № 3216 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 34 094, 68 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна» згідно полісу № АІ/0698536.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За приписами статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Враховуючи, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, винної у заподіянні збитків, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна», останній відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повинен відшкодувати нанесену його страхувальником шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

ОСОБА_3 та Фізична особа-підприємець Шиян Д.С. 08.09.2015 уклали договір відступлення права вимоги, за яким ОСОБА_3 передав Фізичній особі-підприємцю Шияну Д.С. усі права вимоги, що виникли у зв`язку з настанням ДТП за участю автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Пунктом 1.2 договору відступлення права вимоги від 08.09.2015 передбачено, що Фізична особа-підприємець Шиян Д.С. займає місце ОСОБА_3 (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеної ДТП, у тому числі права одержання грошового відшкодування нанесеної шкоди майну ОСОБА_4 , від винної особи, страхової компанії або від відповідача, в передбачених Законом випадках.

Загальна сума боргу (страхове відшкодування), право вимоги сплати якого передається, складає 28 483, 25 грн.

Позивач та Фізична особа-підприємець Шиян Д.С. 30.09.2015 уклали договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/30-09/2015, за яким Фізична особа-підприємець Шиян Д.С. передає позивачу усі права вимоги виплати страхового відшкодування відповідно до додатку № 1 до цього договору.

Позивач займає місце Фізичної особи-підприємця Шияна Д.С. в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Статтею 1077 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно частини першої статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до додатку № 1 до договору № 5/30-09/2015 від 30.09.2015 позивач набув права вимоги виплати страхового відшкодування у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» згідно полісу № АІ/0698536 за завдану ОСОБА_1 у ДТП шкоду.

За твердженням позивача, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», порушуючи умови полісу № АІ/0698536 не здійснило виплату страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна».

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на суму 8 514 204, 57 грн. та із уточненням до заяви про грошові вимоги на суму 14 268 524, 30 грн., в тому числі і за договором № 5/30-09/2015 від 30.09.2015 та страховим полісом № АІ/0698536 на суму 46 865, 48 грн. з яких: 28 483, 25 грн. - розмір завданого збитку, 1 971, 20 грн. - 3 % річних, 9 290, 22 грн. - інфляційні втрати, 7 120, 81 грн. - пеня.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 грошові вимоги позивача до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» були визнані в повному обсязі та внесені до реєстру кредиторів, в тому числі за договором № 5/30-09/2015 від 30.09.2015 та страховим полісом № АІ/0698536.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 постановлено ліквідувати Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

У зв`язку з ліквідацією Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» позивач звернувся до відповідача про виплату заборгованості, в тому числі за страховим полісом № АІ/0698536 у сумі 46 865, 48 грн. з яких: 28 483, 25 грн. - розмір завданого збитку, 1 971, 20 грн. - 3 % річних, 9 290, 22 грн. - інфляційні втрати, 7 120, 81 грн. - пеня.

Відповідач виплатив позивачу 28 483, 25 грн. відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 29.06.2015 за участю транспортного засобу «Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За твердженням позивача, відповідач лише частково виконав зобов`язання за полісом № АІ/0698536 та не виконав зобов`язання перед позивачем зі сплати 1 971, 20 грн. - 3 % річних та 9 290, 22 грн. - інфляційних втрат, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що сплата 3 % річних та інфляційних втрат не є обов`язком відповідача, оскільки відповідальність має індивідуальний характер та не може бути застосована до іншої особи.

Пунктом 20.3 статті 20 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Згідно до пункту 41.1 статті 41 України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Тобто, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено обов`язкові умови для проведення відповідачем регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом або ліквідований, а саме: підтвердження факту визнання страховика банкрутом або його ліквідації; наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання цих зобов`язань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.17.2019 у справі № 910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» та закрито провадження у справі.

Вказаною ухвалою встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог.

З огляду на викладене суд вважає доведеним факт недостатності коштів та майна страховика - учасника Моторного (транспортного) страхового бюро України для задоволення вимог його кредиторів.

Таким чином, станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду, його визнано кредитором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» - банкрута із грошовими вимогами, в тому числі за полісом № АІ/0698536, у сумі 46 865, 48 грн. з яких: 28 483, 25 грн. - розмір завданого збитку, 1 971, 20 грн. - 3 % річних, 9 290, 22 грн. - інфляційні втрати, 7 120, 81 грн. - пеня.

Отже, в даному випадку, на підставі пункту 20.3 статті 20 та статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має місце перехід обов`язків до відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ліквідованого страховика.

При цьому, відповідач не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом суми 3 % річних, інфляційних втрат та штрафних санкцій, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Таким чином, суд відхиляє твердження відповідача про відсутність у нього обов`язку сплачувати 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вірність наданого позивачем розрахунку суми 3 % річних та інфляційних втрат підтверджується ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна»

Відповідач у відзиві заявив про застосування строків позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Перебіг строку позовної давності щодо стягнення страхової виплати розпочався від дати настання страхової події - з 29.06.2015, та за загальним правилом тривав до 29.06.2018 включно.

Статтею 263 Цивільного кодексу України наведені підстави зупинення перебігу позовної давності, зокрема в частині першій вказаної статті зазначено, що перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

У період часу з 02.03.2018 по 17.07.2019 внаслідок відкриття провадження про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів до моменту ліквідації боржника, перебіг позовної давності був зупинений на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України.

В межах зазначених строків позивач звернувся до Господарського суду міста Києва у справі № 910/842/18 із заявою про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», у зв`язку із чим перервав перебіг трирічного строку позовної давності.

Враховуючи наведене, суд встановив, що звернення з даним позовом здійснене у межах строку позовної давності, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

З огляду на викладене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 971, 20 грн. - 3 % річних та 9 290, 22 грн. - інфляційні втрати.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 5 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу

Позивач та адвокат Терзі О.С. 26.10.2020 уклали договір про надання професійної правничої допомоги № 11/2020, за яким адвокат зобов`язався надавати позивачу правову допомогу, а позивач - оплачувати надані послуги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано додаткову угоду № 1 до договору № 11/2020 від 26.10.2020, акт приймання-передачі від 12.07.2021 на суму 5 000, 00 грн.

Відповідно до частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, обставини даної справи, предмет та підстави позовних вимог, обсяг наданої правової допомоги, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є обґрунтованими і підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Відповідно до cтатті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, місто Київ, бульвар Русанівський, будинок 8, ідентифікаційний код 21647131) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (36023, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Колективна, будинок 10, ідентифікаційний код 37686922) 1 971 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят одна) грн. 20 коп. - 3 % річних, 9 290 (дев`ять тисяч двісті дев`яносто) грн. 22 коп. - інфляційних втрат, 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк