ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2021 року м.Дніпро Справа № 904/5820/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.,

суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2021 у справі №904/5820/20 (суддя Татарчук В.О., повне рішення складено 28.04.2021)

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця, м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення плати за користування вагонами у розмірі 10 419,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось з позовом до приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення плати за користування вагонами у сумі 10419грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2021 позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд послався на те, що позивачем правомірно нарахована відповідачу плата за користування вагонами.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", в якій просить рішення суду від 27.04.2021 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- у період з 23.04.2020 року по 03.05.2020 року АТ «Укрзалізниця» подавала вагони у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність розвантажувальних пунктів ПрАТ «Інгулецький ГЗК», що є порушенням п. 1.2.3 «Єдиного Технологічного процесу роботи під`їзної колії ПрАТ «ІНГЗК»;

- позивачем не було додано до позовної заяви витягів з книги повідомлень за період дії наказів про затримку вагонів на станції призначення Інгулець в період з 23.04.2020 року по 03.05.2020 року.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі 904/5820/20. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 20.03.2020 між акціонерним товариством «Українська залізниця» (залізниця) та приватним акціонерним товариством «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (власник колії) укладено договір №ПР/М 20240/НЮдч про експлуатацію залізничної під`їзної колії приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», яка примикає до станцій Інгулець регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Пунктом 1 цього договору передбачено, що згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом і на умовах цього договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику, що примикає до станції Інгулець регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» стрілкою №5 до продовження станційної колії №3 та стрілкою №23 до продовження станційної колії №2. Під`їзна колія обслуговується власними локомотивами. Межею під`їзної колії є знаки «Межа під`їзної колії», які встановлено на подовженні колії №3 біля вхідного сигналу «НІ», на продовженні колії №2 біля вхідного світлофору «НІІ».

Рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкції з сигналізації на залізницях України, Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії (п. 4 договору).

Здавання вагонів для під`їзної колії здійснюється за повідомленнями, які передає відповідальний працівник станції Інгулець по телефону відповідальному працівнику залізничного цеху ПрАТ «ІнГЗК» не пізніше ніж за 2 години до пред`явлення вагонів до здавання, з реєстрацією у «Книзі повідомлень про подавання вагонів під навантаження або вивантаження» форми ГУ-2 (п.5 договору).

Згідно з п. 6 договору вагони для під`їзної колії власника подаються локомотивом залізниці на одну з колій № 1, 2, 3, IV, 5, 6, 7, 8, 9, 10 станції Інгулець за вказівкою чергового по залізничній станції де здійснюються передавальні операції з вагонами у технічному та комерційному відношенні. Подальший рух вагонів здійснюється локомотивом власника колії.

Всі вагони здаються на під`їзну колію у тій кількості в якій прибули на станцію Інгулець, але не більше 260 осей, вагою не більше 1430 тони (п. 7 договору).

Відповідно до п. 8 договору про готовність вагонів до відправлення з під`їзної колії відповідальний працівник залізничного цеху ПрАТ «ІнГЗК» повідомляє по телефону відповідального працівника станції примикання Інгулець залізниці не пізніше ніж за одну годину до пред`явлення вагонів до здачі залізниці, з наступним надання письмового повідомлення за формою, встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113.

Час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів залізниці (п.10 договору).

Власник колії сплачує залізниці плату:

- за користування вагонами - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами;

- за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з причин, залежних від власника, після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів;

- інші збори і плати за додаткові роботи і послуги, що виконує залізниця для власника - згідно з діючими нормативними документами.

У відповідності до п. 21 договору цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками і діє з 1 квітня 2020 року до 31 березня 2021 року включно.

У квітні 2020 року на адресу ПрАТ «Інгулецький ГЗК» були прийняті до перевезення порожні власні вагони.

По прибуттю вагонів на станію Інгулець, у відповідності з пунктом 4 Правил користування вагонами, вантажоодержувача було повідомлено про прибуття та готовність подавання вагонів залізницею, про що зроблені відповідні записи в книзі ф.ГУ-2.

Так як вагони, що прибули на адресу ПрАТ «Інгулецький ГЗК», своєчасно не забиралися ним на під`їзну колію, були складені акти загальної форми ГУ-23 № 2060 від 23.04.2020, № 2151 від 26.04.2020, № 2191 від 27.04.2020, №№ 2194, 2196, 2198, 2201, 2203, 2208, 2209, 2212 від 28.04.2020, №№ 2215, 2221, 2224, 2227, 2229, 2230, 2232, 2234, 2238 від 29.04.2020, №№ 2248, 2252, 2266, 2268 від 30.04.2020, № 2325 від 03.05.2020.

Підтвердженням зайнятості колій станції призначення Інгулець під час затримки вищевказаного вантажу на шляху прямування є акти загальної форми ГУ-23, які були складені про несвоєчасне забирання ПрАТ «Інгулецький ГЗК» вантажу, що надійшов на його адресу, з колій станції Інгулець.

Станцією призначення Інгулець розрахована плата за користування вагонами по відомостях плати ф.ГУ-46 №№ 28049796, 28049797, 29049799, 29049802, 29049805, 29049806, 29049807, 29049808, 29049809, 30049810, 30049811, 30049813, 01059819, 01059820, 01059821, 01059822, 01059823, 07051334 на загальну суму 10419грн (з ПДВ), які підписані відповідачем із зауваженнями про незгоду із нарахованими сумами.

Плата за користування вагонами в 10419,00 грн. відповідачем сплачена не була, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до положень частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно ст.71 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, з подальшими змінами (далі - Статут), взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Відповідно до статті 46 Статуту, одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з ст.36 Статуту у разі виникнення ускладнень на станції у зв`язку з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів начальник залізниці має право збільшувати розмір збору за їх збереження до двократного розміру

Статтею 119 Статуту залізниць України встановлено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Пунктами 3, 6, 8 - 10, 12, 13 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 за № 113, передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6)…

Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій (п.6).

Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (п.8).

Про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4). Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці (п.9).

Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією.

Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" (додаток 5) до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення.

Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів.

Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником) (п.10).

Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів (п.12).

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці (п.13).

Відповідно до абзацу третього пункту 2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 864/5085), усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Згідно з п. 5, п. 8 Правил, зберігання вантажів (статті 12, 46 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу. Збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Термін безоплатного зберігання обчислюється:

якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці- з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження;

при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу;

при затримці - з моменту затримки.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що прийняті до перевезення позивачем порожні вагони були затримані на підходах до станції призначення Інгулець у зв`язку з несвоєчасним забиранням вантажу відповідачем на свою під`їзну колію.

Факт накопичення вагонів на станції призначення підтверджується актами форми ГУ-23, які складені станцією затримки та в яких вказано час початку та час закінчення затримки вагонів і їх номери.

Наведені обставини унеможливили виконання залізницею своїх зобов`язань за договором на перевезення по накладним і доставку власних вагонів на станцію призначення його одержувачу ПрАТ "Інгулецький ГЗК".

Розрахунки плати за користування вагонами здійснені позивачем правильно, відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи наведені вище норми права та обставини даної справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про те, що у період з 23.04.2020 року по 03.05.2020 року АТ «Укрзалізниця» подавала вагони у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність розвантажувальних пунктів ПрАТ «Інгулецький ГЗК», що є порушенням п. 1.2.3 «Єдиного Технологічного процесу роботи під`їзної колії ПрАТ «ІНГЗК» як такі, що спростовуються матеріалами справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 - 4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 178 ГПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Частиною 2 ст. 178 ГПК України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників за наявними в матеріалах справи документами та зобов`язано відповідача протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 24.12.2020 року відповідачу запропоновано виконати вимоги ухвали суду від 13.11.2020 щодо надання відзиву.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2021 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 02.02.2021 та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2021 розгляд справи відкладено на 18.02.2021.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 16.03.2021.

Ухвалою від 09.04.2021 року розгляд справи був призначений на 27.04.2021 року.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи поштових повідомлень, ухвала суду від 24.12.2020 року отримана відповідачем 06.01.2021 року, ухвала суду від 13.01.2021 року отримана відповідачем 25.01.2021 року.

Отже, відповідач був обізнаний про пред`явлений до нього позов, з огляду на наявні в матеріалах справи докази надсилання йому копій ухвал суду та в нього було достатньо часу скористатися в повній мірі своїми процесуальними правами та обов`язками, у тому числі завчасно ознайомитися з матеріалами справи та подати відзив на позовну заяву.

Водночас відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву у справі, подання заперечень на вимоги позивача, не спростував доводів позивача і не довів наявність обставин, зокрема, про те, що у період з 23.04.2020 року по 03.05.2020 року АТ «Укрзалізниця» подавала вагони у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність розвантажувальних пунктів ПрАТ «Інгулецький ГЗК.

Між тим, згідно з ч.3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач був позбавлений можливості скористатись своїм правом на подання належних та допустимих доказів, що стосуються предмету розгляду у даній справі в суд першої інстанції.

Відтак, неподання відповідачем доказів на обгрунтування своєї правової позиції під час розгляду справи судом першої інстанції відбулося з суб`єктивних причин, що залежали виключно від нього самого.

Також колегією суддів визнані безпідставними доводи скаржника про те, що позивачем під час розгляду справи не було надано витягів з книг повідомлень за період дії наказів про затримку вагонів на підходах до станції Інгулець 23.04.2020 року по 03.05.2020 року.

Відповідно до ст.74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В рамках справи, що розглядається, документальними підставами вимог про стягнення спірної суми є акти ф. ГУ-23 № 2060 від 23.04.2020, № 2151 від 26.04.2020, № 2191 від 27.04.2020, №№ 2194, 2196, 2198, 2201, 2203, 2208, 2209, 2212 від 28.04.2020, №№ 2215, 2221, 2224, 2227, 2229, 2230, 2232, 2234, 2238 від 29.04.2020, №№ 2248, 2252, 2266, 2268 від 30.04.2020, № 2325 від 03.05.2020, якими підтверджується зайнятість колій на ст. Інгулець на час видачі спірних наказів.

Отже, лише незгода зі змістом спірних наказів, без підтвердження належними та допустимими доказами, не свідчить про відсутність вини відповідача у затримці вагонів.

Водночас, позивачем дотримано порядок дій та складено відповідні акти на засвідчення вказаних обставин відповідно до вимог чинного законодавства, а відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчасного вивільнення ним колій станції призначення від вантажу, що прибув на його адресу.

Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, відповідач не надав.

За наведених обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити без змін.

Витрати з судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат на рішення залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2021 у справі №904/5820/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.Г.Іванов