ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2317/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області (Харківська область, місто Куп`янськ) в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області (місто Харків)
до Державного підприємства "Куп`янське лісове господарство" (Харківська область, Куп`янський район, село Сенькове)
про стягнення 6 375 136,44 грн.
за участю представників:

прокурор - Кальницький А.В. (посвідчення);

позивача - Полухін А.В. (згідно витягу);

відповідача - адвокат Осик М.І., адвокат Цибуля О.М.;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Куп`янської окружної прокуратури Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області (як позивача) про стягнення з Державного підприємства "Куп`янське лісове господарство" (відповідача) шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього середовища в розмірі 6 375 136,44 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 03.08.2021).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.06.2021 позовну заяву керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2317/21; постановлено розглядати справу за правилами (в порядку) загального позовного провадження.

Розгляд справи № 922/2317/21 в підготовчому засіданні неодноразово відкладався задля забезпечення принципу змагальності та реалізації прав сторін на повне та об`єктивне встановлення всіх обставин справи. Учасники справи виклали письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору у заявах по суті справи.

Так, 01 липня 2021 року до Господарського суду Харківської області надійшов відзив ДП "Куп`янське лісове господарство" на позовну заяву (вх. № 15322).

09 липня 2021 до суду надійшла відповідь Державної екологічної інспекції у Харківській області на відзив (за вх. № 15979).

20 липня 2021 року ДП "Куп`янське лісове господарство" також подало до суду заперечення на відповідь позивача на відзив (вх. № 16894).

Відповідно, учасники справи виклали письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору у заявах по суті справи, які були досліджені та прийняті судом до розгляду.

Крім того, 03 серпня 2021 року Державна екологічна інспекція у Харківській області подала до суду заяву про зменшення позовних вимог (вх. № 18068), згідно якої позивач звернув увагу на те, що в розрахунку шкоди помилково навпроти діаметра дерев у корі біля шийки кореня 8 та 9 см зазначено про розмір шкоди 304,75 грн., замість 172,97 грн., а відтак, просив суд стягнути з відповідача шкоду, заподіяну державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища у загальному розмірі 6 375 136,44 грн.

Розглянувши в підготовчому засіданні 16.08.2021 заяву Державної екологічної інспекції у Харківській області, враховуючи те, що зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, і заява вх. № 18068 відповідає вимогам, встановленим частиною п`ятою статті 46 ГПК України, суд прийняв зазначену заяву та продовжив подальший розгляд справи з її урахуванням.

Також за результатами підготовчого засідання 16.08.2021 Судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 922/2317/21 та призначено справу до розгляду по суті на 13 вересня 2021 року, на підставі частини другої статті 185, частини першої статті 195 ГПК України.

Відповідні ухвали постановлено без виходу до нарадчої кімнати і занесено до протоколу підготовчого засідання у справі № 922/2317/21.

Прокурор та представник Держекоінспекції, які брали участь в судовому засіданні 13.09.2021, позовні вимоги підтримували в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники ДП "Куп`янське лісове господарство" в судовому засіданні 13.09.2021 проти позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити з огляду на відсутність в діях відповідача цивільного правопорушення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників справи у судовому засіданні, господарським судом встановлено наступне.

Щодо підстав звернення прокурора з даним позовом.

Згідно частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням положень статей 4, 42, 44, 46 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, є процесуальним правом.

Відповідно до частини 3 статті 4 даного Кодексу до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

Згідно частини третьої статті 53 даного Кодексу у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У даному разі, Держекоінспекція уповноважена державою здійснювати відповідні функції щодо охорони та використання природних ресурсів, які перебувають і є об`єктами права власності Українського народу, у зв`язку із чим остання за позовом прокурора є позивачем у справі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін, як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31 березня 2005 року, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15 січня 2009 року, заява 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської асамблеї ради Європи від 27 травня 2003 року 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

За частиною третєю статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, за якою прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Згідно рішення Конституційного Суду України 3-рн/99 від 08 квітня 1999 року під поняттям "орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник, у кожному конкретному випадку, самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У Рішенні "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, Європейський Суд з прав людини наголошує, що правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес". Позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний interalia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Також, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів, завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб, національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах "Хендісайд проти Сполученого Королівства" від 07 грудня 1976 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 січня 1986 року).

У Рішенні Конституційного Суду України 4-р(ІІ)/2019 у справі 3-234-2018 зокрема зазначено, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, в т.ч. представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що встановлені законом, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування. Наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Таким чином, виключно на прокурора покладено функцію представництва інтересів держави як одного з дієвих механізмів захисту від порушення її інтересів.

Для представництва у суді інтересів держави, прокурор, за законом, має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й відокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що впиняються у відносинах між ними або з державою.

Процесуальні та матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбулося із порушенням установленого законом порядку.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі №910/7813/18.

Звернення прокурора з даним позовом, обґрунтовано останнім спрямованістю на припинення порушень лісового законодавства, що значно ослаблює економічні основи держави та потребує прокурорського реагування.

Також, зі змісту позову вбачається, що прокурор обґрунтував своє право на звернення до суду з цим позовом тим, що Держекоінспекцією з моменту пред`явлення претензії ДП "Куп`янське лісове господарство" до цього часу не вжито жодних заходів щодо стягнення заподіяної відповідачем шкоди, що спричиняє порушення інтересів держави, у вигляді ненадходження коштів до спеціальних фондів державного та місцевих бюджетів.

Так, прокурор наголошує про те, що Держекоінспекцією листом від 24.05.2021 за вих. № 2364-13-13 направлено до обласної прокуратури матеріали інспекційної перевірки для вжиття заходів реагування представницького характеру.

За результатами опрацювання вказаного листа та матеріалів, органами прокуратури встановлено порушення ДП "Куп`янський лісгосп" положень ст. ст. 19, 64 Лісового кодексу України та наявність невідшкодованої суми збитків, у зв`язку з чим відповідним листом від 25.05.2021 № 60-1351вих-21 повідомлено Держекоінспекцію про вказаний факт виявлених правопорушень та акцентовано увагу останньої на необхідності вжиття заходів до стягнення шкоди.

Однак, у відповідь Держекоінспекція повідомила обласну прокуратуру про те, що самостійно Інспекція звертатися до суду з позовом не буде та повторно звернулася до прокурора щодо вжиття заходів реагування. Одночасно Держекоінспекцію зазначено про відсутність у останньої асигнувань на сплату судового збору, у зв`язку з чим остання позбавлена об`єктивної можливості на звернення до суду.

За результатами розгляду вказаного листа, враховуючи виявлені порушення та факт відсутності наміру у позивача на звернення до суду з позовом самостійно, прокурором, на виконання положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру", на адресу Держекоінспекції направлено лист № 60-1537вих-21 від 04.06.2021 про встановлення підстав для пред`явлення прокурором відповідного позову.

Таким чином, у спірних правовідносинах прокурором у повному обсязі виконано процесуальний обов`язок, передбачений статтею 53 ГПК України та положеннями статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

На підставі вищенаведеного та наявних в матеріалах справи доказів, а також аргументів прокурора, наведених ним у позові, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення прокурора з даним позовом в інтересах держави.

Обставини справи.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275, Державна екологічна Інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно пункту 1 Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07 квітня 2020 року № 230, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2020 року за № 350/34633 (надалі Положення) Державна екологічна Інспекція відповідної області (далі - Інспекція) є територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується.

На підставі пункту 2 розділу 2 Положення, Інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності І господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог природоохоронного законодавства.

У відповідності до абзацу 2 частини першої статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2020 року на адресу Інспекції надійшло звернення громадянина ОСОБА_1 від 15 жовтня 2020 року щодо незаконної рубки та забрудненні території Оскільського водосховища с. Піски-Радківське Борівського району Харківської області.

З метою встановлення суб`єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з порушенням природоохоронного законодавства Інспекцією направлено лист від 23.12.2020 за № Ш-363/01-14/0.3/652 до Борівської сільської ради Борівського району Харківської області та до Борівської районної державної адміністрації Борівського району Харківської області.

05 січня 2021 року на адресу Інспекції надійшов лист Борівської селищної ради Харківської області від 30.12.2020 за № 944 з якого вбачається, що ділянка, яка зазначена в листі громадянина ОСОБА_1 знаходиться в постійному користуванні ДП "Куп`янське лісове господарство".

На підставі викладеного та враховуючи наявність назви суб`єкта господарювання, який може мати причетність до порушень природоохоронного законодавства у відповідності до звернення громадянина ОСОБА_1 , Інспекцією направлено лист від 11.01.2021 року № Ш-363/П-1 до Державної екологічної інспекції України для отримання погодження на здійснення позапланової перевірки ДП "Куп`янське лісове господарство".

Державною екологічною інспекцією України за результатами розгляду звернення громадянина ОСОБА_1 , листа Борівської селищної ради Харківської області від 30.12.2020 № 944 та інформації довідки Інспекції від 11.01.2021 року надано відповідне погодження від 14.01.2021 року № 3.1/43ПГ для здійснення позапланової перевірки ДП 'Куп`янське лісове господарство".

Враховуючи вищевикладене, Інспекцією на підставі статті 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" , Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", звернення громадянина ОСОБА_1 від 15.11.2020, погодження Державної екологічної інспекції України від 14.01.2021 № 3.1/43ПГ видано наказ від 21.01.2021 за № 76/12-02 та винесено направлення від 21.01.2021 за № 76/12-02/03-04 на здійснення позапланової ДП "Куп`янське лісове господарство" перевірки в термін з 25 по 29 січня 2021 року, з 01 по 05 лютого 2021 року на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства в частині використання та охорони земель, поводження з відходами, пестицидами та агрохімікататми, охорони, захисту, використання лісів в межах питань, порушених у зверненні громадянина ОСОБА_1 .

За результатами вказаного заходу, Інспекцією складено Акт перевірки № 76/12-02/03-04, яким встановлені наступні порушення, за які Інспекцією нараховано шкоду: при натурному огляді у кварталі 135 виділ 2 Борівського лісництва ДП "Куп`янське лісове господарство" на ВСР 2020 року на площі 15,6 га серія 02 ЛКБ № 430175 від 21 вересня 2020 року було виявлено факт незаконно зрубаних дерев у кількості 1814 дерев без ознак клеймування в шийці пенька на всій площі ВСР в кварталі 135 виділ 2 Борівського лісництва ДП "Куп`янське лісове господарство". Окрім того на комлевих сортиментах які знаходяться на ВСР діаметром більше 24 см, на висоті 1,3 м відсутня нумерація дерев, визначення категорій, клеймування. Цей факт свідчить про те, що відводи дерев призначених в рубку в натурі не проводилися.

Таким чином, ДП "Куп`янське лісове господарство" допущено незаконне знесення 1814 дерев, що також відображено:

- в відомості переліку дерев до ступеня припинення росту від 25.01.2021. Облік дерев здійснювався в присутності майстра лісу Борівського лісництва ДП "Куп`янське лісове господарство" В.А. Стрільцов, про що свідчать його особистий підпис;

- в відомості переліку дерев до ступеня припинення росту від 26.01.2021. Облік дерев здійснювався в присутності майстра лісу Борівського лісництва ДП "Куп`янське лісове господарство" В.А. Стрільцов, про що свідчать його особистий підпис.

По вказаній кількості незаконно зрубаних дерев Інспекцією із врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 "Про затвердження Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" та індексації такс 2020 року, розраховано розмір шкоди в сумі 6 375 400,00 грн. за незаконну рубку у Борівському лісництві в кварталі 135 виділі 2 та пред`явлено ДП "Куп`янське лісове господарство" претензію № 44 від 06.04.2020 щодо добровільного відшкодування шкоди.

Однак, претензія залишилась ДП "Куп`янське лісове господарство" без розгляду та задоволення, а шкода у добровільному порядку з боку відповідача залишилася невідшкодованою.

Крім того, відповідно до статті 21 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та норм Кодексу адміністративного судочинства визнання незаконними або протиправними дії Інспекції щодо проведення перевірки та фіксації фактів порушення природоохоронного законодавства є прерогативою судів адміністративної юрисдикції.

Станом на 06.07.2021, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 року по справі № 520/2246/21 відмовлено в задоволенні позову ДП "Куп`янське лісове господарство" до Державної екологічної інспекції у Харківській області про визнання дій протиправними, визнання незаконним та скасування акту.

Таким чином, на переконання прокурора та Держекоінспекції матеріали перевірки, складені Інспекцією у відповідності до вимог законів України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", "Про охорону навколишнього природного середовища" та є належними та допустимими доказами факту незаконного порубу лісу ДП "Куп`янське лісове господарство".

На підставі викладеного прокурор стверджує, що посадовими особами ДП "Куп`янське лісове господарство", усупереч вимогам статей 19, 63, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України, пунктів 2, 4 Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 761, не забезпечено належне використання лісових ресурсів, які перебувають у постійному користуванні вказаного держлісгоспу, що призвело до незаконної вирубки дерев, чим заподіяно шкоду. Більше того, безпосередньо працівниками ДП "Куп`янське лісове господарство" здійснено незаконну рубку дерев.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач зазначає про те, що рубку дерев на лісовій ділянці в кварталі 135 виділ 2 Борівського лісництва ДП "Куп`янське лісове господарство" проведено на підставі спеціальною дозволу (лісорубного квитка саме на вибіркову санітарну рубку), виданого у відповідності до вимог чинного законодавства України, належним чином відведених з ознаками хвороби дерев, після проведення лісопатологічних обстежень. Відповідно, відповідачем повністю додержано процедуру призначення рубки, виділення дерев для проведення рубки, рубку дерев та контрольний огляд ділянки на додержання вимог проведення вибіркової санітарної рубки, а отже в його діях відсутня протиправна поведінка, оскільки позивачем не доведено, що проведені відповідачем рубки дерев відбулися поза межами заходів з поліпшення санітарного стану лісів на 2020 рік.

Також відповідач вказує на невідповідність критерію допустимості Акту проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природною середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів від 05.01.2021 № 76/12-02/03-04 та додатків до нього.

Так, на переконання відповідача, враховуючи те, що звернення ОСОБА_1 надійшло до Держекоінспекції 27.11.2020, в розумінні статті 20 Закону України "Про звернення громадян" позивач повинен був перевірити, викладені в ньому факти, в тому числі шляхом проведення позапланового заходу державного контролю, протягом 30 або 45 днів, тобто максимум до 12.01.2021 та за результатами розгляду дати ґрунтовну відповідь заявнику. Однак, позивач вийшов за межі повноважень та призначив позапланову перевірку відповідача із метою перевірки фактів, викладених у зверненні ОСОБА_1 21.01.2021.

Враховуючи викладене, станом на 21.01.2021, тобто на час призначення позапланового заходу державного контролю, у позивача на розгляді не перебувало жодних звернень, які б відповідали критеріям, визначеним в статті 6 Закону № 877 (за зверненням фізичної особи). Як наслідок, відповідач вважає, що наказ Державної екологічної інспекції у Харківській області № 70/12-02 від 21.01.2021 винесено без наявності передбачених законом підстав, що в свою чергу робить його незаконним, та всі дії виконанні на підставі нього не повинні породжувати будь-яких правових наслідків.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до вимог статті 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодувати завдані ним збитки.

Статтею 1 Лісового кодексу України передбачено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до статті 16 та частини першої статті 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

За приписами пункту 1 частини другої статті 19 та частин першої, п`ятої статті 86, статті 90 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього кодексу. Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Таким чином, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства Факту правопорушення, слід виходити з того, що обов`язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання обов`язків.

Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення норм лісового та природоохоронного законодавства.

Статтями 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4. Вина особи, що завдала шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Положеннями статті 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Як передбачено частиною першою статті 69 Лісового кодексу України, спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини другої статті 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи: винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників; винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Статтею 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Отже, порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до пункту 2 Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року № 761, підприємства, установи, організації і громадяни, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів, зобов`язані, зокрема, забезпечувати збереження підросту і не призначених для рубки дерев.

Згідно статті 89 Лісового кодексу України та пункту 1 Положення про державну лісову охорону, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 року № 976, охорону і захист лісів на території України здійснюють державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства (Держлісагентство), Республіканського комітету АРК з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства.

Відповідно до статей 90, 91 Лісового кодексу України та пункту 4 Положення основними завданнями державної лісової охорони є здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства, забезпечення охорони лісів від незаконних рубок, запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового господарства.

У даному випадку, в ході перевірки відповідача Державною екологічною інспекцією у Харківській області встановлено факт незаконної вирубки дерев ДП "Куп`янське лісове господарство", а відтак особа, на яку покладено обов`язок із збереження лісу, не лише не виконала такого обов`язку, а й самостійно здійснила рубку дерев.

При цьому суд не приймає заперечення відповідача, зокрема, щодо відсутності підстав проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, з огляду на таке.

Так, відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", підставами для здійснення позапланових заходів є: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним Інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб територіального органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.

Крім того, за правилами статті 7 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу І строк його здійснення).

Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу.

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Зазначений перелік є вичерпним, та надання інших документів перед початком проведення заходів державного нагляду Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" не передбачено.

Крім того, згідно частини п`ятої статті 7 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Відповідно, в перший день здійснення державного нагляду (контролю) державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Харківської області пред`явлено службове посвідчення, копію погодження Державної екологічної інспекції України та вручено копію направлення на здійснення зазначеної вище перевірки керівнику підприємства, що підтверджується його особистим підписом.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що Акт перевірки № 76/12-02/03-04 містить відомості зазначені у пунктах 6 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Також, в цьому акті зазначено детальний опис виявлених порушень з посиланням на відповідні вимоги законодавства. Враховуючи те, що ДП "Куп`янське лісове господарство" допустило Інспекцію до здійснення державного нагляду (контролю) можна дійти до висновку про дотримання Інспекцією вимог діючого законодавства. Отже, цей Акт можна вважати належним доказом, в якому зафіксовані фактичні дані про протиправні діяння і порушення природоохоронного законодавства, і який є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Також суд зазначає, що юридично неспроможними є посилання відповідача на те, що Інспекцією допущено порушення процедури розгляду звернення Шепеленка Л.В., і як наслідок, наказ Державної екологічної інспекції у Харківській області № 70/12-02 від 21.01.2021 винесено без наявності передбачених законом підстав, що в свою чергу робить його незаконним, та всі дії виконанні на підставі нього не повинні породжувати будь-яких правових наслідків. Такий стан речей не виключає можливості Акту бути доказом у даній справі в частині інформації, що стосується саме його змісту, а не порядку проведення перевірки, а застереження, якими відповідач намагається довести свою позицію, за своєю сутністю не спростовують самого факту незаконної порубки дерев.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 4.2 Методичних вказівок з відведення і таксації лісосік, видачі лісорубних квитків та огляду місць заготівлі деревини в лісах Держкомлісгоспу, затверджених Наказ Державного комітету лісового господарства України від 22.11.2010 № 403 (із змінами, внесеними згідно з наказом Держлісагентства України від 18.07,2011 № 508), відбір дерев у рубку здійснюється для усіх видів рубок (крім суцільних), якщо діаметр дерев на висоті 1,3 м, що призначаються до рубки, 8 см і більше. Одночасно з відбором дерев у рубку проводиться клеймування цих дерев біля шийки кореня і позначення категорії технічної придатності на висоті 1,3 м.

Таким чином, в разі законного відведення лісосіки у рубку залишаються клеймування біля шейки кореня дерева, які залишаються навіть після зрубу дерев.

Отже, посилання відповідача на лісорубний квиток серії 02 ЛКБ № 430175 від 21 вересня 2020 року, як доказ правомірності відведення та проведення рубки, жодним чином не спростовує відсутність клеймування (не відведення у рубку дерев) на час проведення перевірки Інспекцією. Також не приймається судом і посилання відповідача не те, що у рубку призначено 1921 дерева згідно матеріалів відводу до лісорубного квитка серії 02 ЛКБ № 430175 від 21 вересня 2020 року, що значно більше виявлених Інспекцією незаконно зрубаних в кількості 1814 дерев, оскільки рубка у даному кварталі проводилася вибіркова, а не суцільна.

Відповідно до пункту 12 Санітарних правил в лісах України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1995 р. № 555 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 756), вибіркові санітарні рубки проводяться власниками лісів, постійними лісокористувачами шляхом вилучення з насаджень сухостійних, відмираючих, дуже ослаблених внаслідок пошкодження насаджень пожежами, шкідниками, хворобами лісу і внаслідок аварій та стихійного лиха окремих дерев або їх груп.

Відповідно до пункту 26 вказаних правил, суцільні санітарні рубки проводяться шляхом вирубування сухостійних, відмираючих і дуже ослаблених дерев, пошкоджених пожежами, шкідниками, хворобами лісу і внаслідок аварій та стихійного лиха, лише у деревостанах, в яких проведення вибіркових санітарних рубок призведе до зменшення повноти насаджень нижче встановленого показника повноти. Мінімальна площа суцільної санітарної рубки становить 0,1 гектара, а максимальна - визначається фактичними розмірами пошкодженого насадження, де необхідно провести таку рубку.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 10.12.2004 року № 17 "Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля" порубка дерев визнається незаконною, якщо вона вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.

По вказаній кількості незаконно зрубаних дерев Інспекцією із врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 "Про затвердження Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" та індексації такс 2020 року, розраховано розмір шкоди в сумі 6 375 136,44 грн. за незаконну рубку у лісництві.

Суд також відмічає, що оцінка правомірності такої порубки, зокрема наявності і належності лісорубних квитків (інших дозволів) відносно фактично зрубаних дерев, є об`єктом оцінки саме в межах розглядуваної господарської справи та не перебуває у залежності від правової оцінки певних обставин адміністративним судом, що узгоджується із приписами частини статті 75 Господарського процесуального кодексу України. Наразі, належних доводів щодо порушення норм матеріального права при кваліфікації встановлених фактичних обставин, відповідачем не наведено.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс ймовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Так, 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України, змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

При цьому, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що наявний у матеріалах справи Акт перевірки № 76/12-02/03-04 від 05.02.2021 є більш вірогідним доказам, ніж представлені відповідачем до суду, в т.ч. акт огляду ділянки лісу Борівського лісництва кварталу 135 виділа 2 площею 15,6 га, в якому було проведено вибіркову санітарну рубку 2020 року від 24.06.2021 (як місця вчинення правопорушення лісового законодавства), який складено ДП "Куп`янське лісове господарство" в односторонньому порядку.

Враховуючи наведене, суд погоджується із правовою позицією прокурора та Державної екологічної інспекції у Харківській області і зазначає, що у даному випадку у діях ДП "Куп`янське лісове господарство" наявні всі складові елементи цивільно-правової відповідальності, а саме: протиправна поведінка, яка виявилась у здійсненні рубки дерев у лісовому масиві (кварталі та виділі) Борівського лісництва, які не обліковані матеріалами відведення насаджень та на рубку яких не видавались лісорубні квитки (без їх фактичного відводу), що підтверджується актом перевірки органу контролю; проведенням рубки дерев не призначених у рубку завдана шкода, що підтверджується розрахунком такої шкоди, оскільки шкода завдана внаслідок здійснення рубки дерев і між її спричиненням та протиправною поведінкою відповідача існує сталий причинний зв`язок; вина заподіювача шкоди підтверджена актом перевірки та переліковою відомістю пнів та винною поведінкою останнього, що мала свій вираз у продовженні рубки дерев без відводу дерев у рубку (без клеймування) за умови обізнаності про необхідність його проведення, а отже і незабезпеченні належного використання лісових ресурсів, які перебувають у постійному користуванні держлісгоспу.

На підставі викладеного вимоги прокурора щодо стягнення з відповідача шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього середовища у загальній сумі 6 375 136,44 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд також відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Так, решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, з Державного підприємства «Куп`янське лісове господарство» також підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 95 627,05 грн.

Керуючись статтями 6, 19, 124, 129, 131-1 Конституції України, статтями 1, 13, 14, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Куп`янської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Куп`янське лісове господарство" (місцезнаходження: 63752, Харківська область, Куп`янський район, село Сенькове, вулиця Куп`янська, будинок 9; ) шкоду, заподіяну державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища у загальному розмірі 6 375 136,44 грн. за наступними реквізитами: р/р 0020589, отримувач - ГУК Харків обл/СТГ Борова, код одержувача-37874947, Банк одержувача - Казначсйство України (сл.адм.подат.), для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорона навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", символ звітності 331 в установі банку - Казначейства України (ЕАП).

Стягнути з Державного підприємства "Куп`янське лісове господарство" (місцезнаходження: 63752, Харківська область, Куп`янський район, село Сенькове, вулиця Куп`янська, будинок 9; ) на користь Прокуратури Харківської області (місцезнаходження: 61050, місто Харків, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 4; ; банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету - 2800) витрати зі сплати судового збору в розмірі 95 627,05 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 ГПК України, з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, а також пункту 4 розділу X Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "15" вересня 2021 р.

Суддя В.В. Рильова

справа № 922/2317/21