ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 справа № 914/744/21

Господарський суд Львівської області у складі судді З.П. Гоменюк, при секретарі судового засідання М.Г. Юрків, розглянув матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич Львівської області

про: стягнення 6 603 575,37 грн.

за участю представників:

від позивача: С.С. Орел

від відповідача: не з`явився

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради про стягнення 6 603 575,37 грн.

Ухвалою від 29.03.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 22.04.2021.

21.04.2021 на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 9601/21), в якому повідомляє суд про те, що у зв`язку із запровадженими на території України карантинними заходами не матиме змоги прибути у підготовче засідання 22.04.2021 або взяти участь у вказаному засіданні в режимі відеоконференції, оскільки у цей час буде залучений до розгляду справ у Західному апеляційному господарському суді в режимі відеоконференцзв`язку. З огляду на це, просить суд відкласти підготовче засідання та задовольнити клопотання про призначення наступного засідання по справі в режимі відеоконференції.

Представник відповідача у підготовче засідання 22.04.2021 не з`явився.

Ухвалою суду від 22.04.2021, занесеною до протоколу судового засідання від 22.04.2021, задоволено клопотання представника позивача, підготовче засідання відкладено на 24.05.2021 та надано представнику позивача можливість брати участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвала від 22.04.2021 надсилалась відповідачу на адресу, вказану позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме: 82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Індустріальна, буд. 1-а.

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, а відповідач мав достатньо часу для виконання вимог ухвал суду щодо встановленого строку на подання відзиву на позов, однак таким правом не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач явки повноважного представника у підготовче засідання 24.05.2021 не забезпечив, додаткових клопотань чи заяв, у яких би повідомлялося про причини неявки представника, на адресу суду не надходило.

Відповідач явки повноважного представника у підготовче засідання 24.05.2021 не забезпечив. Станом на 24.05.2021 заяви, клопотання, відзив від відповідача до суду не надходили.

Ухвалою від 24.05.2021, занесеною до протоколу судового засідання від 24.05.2021, суд відклав розгляд справи у межах підготовчого провадження на 22.06.2021.

У підготовче засідання 22.06.2021 представники сторін не з`явилися, хоча належним чином про дату та час розгляду справи були повідомлені. Ухвалою від 22.06.2021, занесеною до протоколу судового засідання від 22.06.2021, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 11.08.2021.

01.07.2021 суд постановив ухвалу про виправлення описки в абзаці 5 ухвали-повідомлення про судове засідання від 22.06.2021.

Представник позивача взяв участь у судовому засіданні з розгляду справи по суті 11.08.2021 у режимі відеоконференції. Ухвалою від 11.08.2021, занесеною до протоколу судового засідання від 11.08.2021, суд відклав розгляд справи по суті на 02.09.2021.

Ухвали суду, прийняті у цій справі, надсилалися з метою належного повідомлення КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради про дату та час розгляду справи, та станом на день прийняття рішення у справі на адресу суду не поверталися.

Дослідивши наявні у справі докази, врахувавши, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

У судовому засіданні 02.09.2021 в нарадчій кімнаті судом складено і підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що сторонами було укладено договір постачання природного газу від 09.10.2018 № 6543/18-ТЕ-21, відповідно до умов якого (з врахуванням додаткових угод до нього) позивач зобов`язався поставити відповідачеві у 2018-2019 роках природний газ, а відповідач зобов`язався здійснити остаточний розрахунок за спожитий газ до 25 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 27 639 773,58 грн, що підтверджується долученими до матеріалів позовної заяви Актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 28.02.2019, від 31.03.2019, від 30.04.2021. Зазначені Акти приймання-передачі природного газу підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Розрахунки за отриманий та спожитий природний газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, встановлений Договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1. Договору (з 01.12.2018 пункту 5.1. Договору в редакції Додаткової угоди від 29.11.2018 № 4). Внаслідок цього у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за Договором на загальну суму 6 603 575,37 грн.

Зважаючи на наведене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради суму основного боргу.

Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, своїм правом на подання заперечень (відзиву на позовну заяву) не скористався.

Розглянувши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив таке.

09.10.2018 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Комунальним підприємство Сокальської міської ради «Сокальтеплокомуненерго» (споживач) було укладено договір № 6543/18-ТЕ-21 постачання природного газу.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 р. по 17.10.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12.1. договору).

Сторонами було укладено 7 додаткових угод до договору постачання природного газу від 24.10.2018 № 6673/18-ТЕ-21, а саме: № 1 від 24.10.2018; № 2 від 29.10.2018; № 3 від 06.11.2018; № 4 від 29.11.2018; № 5 від 20.03.2019; № 6 від 25.03.2019; № 7 від 23.04.2019.

У подальшому, на підставі укладених між сторонами додаткових угод до договору, строк його дії неодноразово продовжувався, востаннє такий був продовжений до 30.04.2019 включно (п.11.1. додаткової угоди № 4 від 29.11.2018).

На підставі додаткової угоди № 4 від 29.11.2018 до договору, договір викладено в новій редакції.

Відповідно пунктів 1.1., 1.2. договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з пунктом 2.1. договору (додаткова угода № 4 від 29.11.2018), постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 5 000 000 кубічних метрів, в тому числі по місяцях, зокрема: жовтень 2018 128 262 кубічних метрів; листопад 2018 750 тисяч кубічних метрів; грудень 2 кубічних метрів; січень 2 кубічних метрів; лютий 2019 900 тисяч кубічних метрів; березень 2019 850 тисяч кубічних метрів; квітень 2019 271 738 кубічних метрів.

Положеннями п.2.2., п. 2.4., п.2.5. договору (додаткова угода № 4 від 29.11.2018) передбачено, що споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п.2.1. цього договору повністю покривають потреби споживача у відповідних розрахункових періодах для потреб, визначених п.1.2. цього договору. Споживач самостійно визначає обсяги зазначені у п.2.1. цього договору і несе відповідальність за правильність їх визначення (п.2.2.). Перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду (в даному випадку й надалі по тексту договору газовий місяць в значенні Кодексу ГРС). Для цього споживач зобов`язаний надати постачальнику не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим договором (п.2.4.). Допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі +/- 5% від зазначеного у п.2.1. обсягу без підписання додаткової угоди (п.2.5.).

Відповідно до додаткової угоди № 5 від 20.03.2019 сторони виклали п.2.1. договору в новій редакції та погодили, що обсяг (об`єм) природного газу у жовтні 2018 128 262 кубічних метрів; листопаді 2018 611 401 кубічних метрів; грудні 2018 839 100 кубічних метрів; січні 2019 939 440 кубічних метрів; лютому 2019 635 760 кубічних метрів; березні 2019 534 тисячі кубічних метрів; квітні 2019 212 037 кубічних метрів.

Додатковою угодою № 7 від 23.04.2019 сторони погодили, що у квітні 2019 постачальник передає у власність споживача 59 тисяч кубічних метрів природного газу.

Отже, загалом споживачем відповідно до п.2.1. договору (з врахуванням додаткових угод до нього) було замовлено наступний обсяг (об`єм) природного газу: жовтень 2018 128 262 кубічних метрів; листопад 2018 611 401 кубічних метрів; грудень 2018 839 100 кубічних метрів; січень 2019 939 440 кубічних метрів; лютий 2019 635 760 кубічних метрів; березень 2019 534 тисячі кубічних метрів; квітень 2019 59 тисяч кубічних метрів.

Пунктом 3.8. договору (додаткова угода № 4 від 29.11.2018) визначено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання зобов`язань за договором, позивачем в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 поставлено, а відповідачем прийнято природний газ в кількості 3720474 кубічних метрів на загальну суму 27 639 773,58 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу за період жовтня 2018 по квітень 2019 включно.

Так, зокрема, позивачем, відповідно до актів приймання-передачі природного газу, фактично поставлено: у жовтні 2018 128 262 кубічний метрів; у листопаді 2018 611 401 кубічних метрів; у грудні 2018 839 100 кубічних метрів; у січні 2019 939 440 кубічних метрів; у лютому 2019 635 760 кубічних метрів; у березні 2019 117 255 кубічних метрів; квітні 2019 23 497 кубічних метрів.

Пунктом 3.11. договору (додаткова угода № 4 від 29.11.2018) передбачено, що споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу за розрахунковий місяць свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов?язань за зим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Судом встановлено, що наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу за вказаний період підписані та скріплені печатками уповноважених представників сторін у справі.

Відповідно п.5.1. договору (додаткова угода № 4 від 29.11.2018) оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно з пунктом 7.2. договору (додаткова угода № 4 від 29.11.2018), у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3,% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач не застосовував щодо відповідача нарахування пені за прострочення виконання ним зобов`язання по оплаті за отриманий природний газ. Згідно із резолютивною частиною позовної заяви, позивач просить суд стягнути з КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради лише суму основного боргу та сплачений судовий збір за подання позовної заяви до господарського суду.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір № 6543/18-ТЕ-21 постачання природного газу від 09.10.2018, з врахуванням 7 додаткових угод до цього договору, а саме: № 1 від 24.10.2018; № 2 від 29.10.2018; № 3 від 06.11.2018; № 4 від 29.11.2018; № 5 від 20.03.2019; № 6 від 25.03.2019; № 7 від 23.04.2019..

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт поставки позивачем природного газу відповідачеві за договором підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року включно.

За змістом п.6.1. договору із змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою № 4 від 29.11.2018 (п.5.1.) до договору постачання природного газу від 09.10.2018 № 6543/18-ТЕ-21, визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із наявних матеріалів справи, зокрема довідки «Сальдо по підприємству» та довідки по операціях за договором № 6543/18-ТЕ-21 від 09.10.2018 за період з 01.10.2018 по 31.12.2019, судом встановлено, що за поставлений природний газ за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року включно споживач розрахувався в неповному обсязі, оплата за поставлений газ за вказаний період відбувалася поза строками, встановленими у п. 6.1. договору (п.5.1 договору в новій редакції), а відтак відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Відповідач станом на момент прийняття рішення доказів сплати заборгованості на загальну суму 6 603 575,37 грн не надав, наявності заборгованості у цьому розмірі не спростовував, власного контррозрахунку не надав, як і не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин, ніж ті, що дослідженні в ході судового розгляду, відзиву на позовну заяву у строк, визначений судом, не подав, проти позову не заперечив.

Частина перша статті 4 ГПК України визначає, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи все наведене, суд дійшов висновку, що права позивача були порушені, а позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Оскільки згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.4, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Індустріальна, буд. 1-а, ідентифікаційний код 05445563) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 6 603 575,37 грн основного боргу та 99 053,63 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 02.09.2021 підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 13.09.2021.

Суддя З.П. Гоменюк