ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1577/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;

За участі представників сторін:

Від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - Євтіхієва К.Л., довіреність № 1-2524, від 10.12.20;

від Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" - Морозова Г.Є., ордер серія АА № 1114373, від 17.06.21;

від Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" Губський Р.В., ордер серія АА № 1099361, від 21.04.21;

Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" та Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021

у справі №916/1577/19

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерного товариства "Одесагаз"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ГК "Укргаз"

про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно та стягнення,

(колегія суддів місцевого господарського суду у складі: головуючого судді Бездолі Д.О., суддів: Літвінова С.В., Невінгловської Ю.М., дата та місце ухвалення рішення: 10.03.2021, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, просп.Шевченка, 29)

В червні 2019 року Акціонерне товариство Укртрансгаз (далі АТ - Укртрансгаз») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства Одеський припортовий завод (далі АТ «Одеський припортовий завод»), в якій просило суд:

- зобов`язати відповідача повернути позивачу в натурі безпідставно набуте майно, а саме природний газ в обсязі 53253,949 тис.куб.м.;

- стягнути з відповідача на користь позивача 437879530,57 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна, а саме природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на те, що відповідачем було безпідставно відібрано з газотранспортної системи в червні 2016 року природний газ в обсязі 53253,949 тис.куб.м., тобто більше, ніж було погоджено поданою відповідачем номінацією від 19.05.2016 №7, про що позивачу стало відомо в межах здійснення процедури алокації.

Як зазначив позивач, відбір природного газу з газотранспортної системи здійснювався з ресурсу саме позивача, яким такі обсяги природного газу подавались до газотранспортної системи в рамках здійснення фізичного балансування для забезпечення необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точку входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу, та який позивачем був придбаний у ПАТ НАК Нафтогаз України за договором купівлі-продажу від 30.05.2016 №-ВТВ.

Крім цього, позивач зазначав, що укладений між сторонами договір транспортування природного газу від 17.12.2015 №, який визначав порядок врегулювання такого відбору природного газу шляхом надання позивачем послуг балансування, не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки був визнаний судом неукладеним в межах розгляду господарської справи №916/2090/16.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 при первісному розгляді справи позовні вимоги Акціонерного товариства Укртрансгаз було задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 266392761,62 грн вартості природного газу та 204528,87 грн судового збору.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 вищевказане рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 було скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.07.2020 рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 у справі №916/1577/19 було скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

При новому розгляді справи рішенням Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 по даній справі позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Одеський припортовий завод на користь Акціонерного товариства Укртрансгаз 266392761 грн. 62 коп. вартості безпідставно збереженого майна та 204528 грн. 87 коп. судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що, оскільки з пояснень відповідача не вбачається можливості повернути позивачу безпідставно набуте майно в натурі, в даному випадку права позивача мають бути захищені за рахунок відшкодування відповідачем вартості цього майна, визначеної на момент розгляду судом цієї справи.

Так, з огляду на те, що дослідження питань ринку природного газу є специфічним та визначення вартості природного газу потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, а також зважаючи, що згідно з Правилами постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, суд зазначив, що в матеріалах справи наявний лише один належний доказ, з якого можливо встановити вартість спірного природного газу, визначеного на момент розгляду судом справи про повернення майна, а саме висновок судового експерта, який визначає вартість спірного майна природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м., станом на 30.08.2019 (тобто на момент розгляду справи), в розмірі 266392761,62 грн.

Крім того, суд зазначив, що доводи відповідача щодо застосування позовної давності до вимог позивача до уваги не приймаються, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на обставині безпідставного набуття відповідачем належного позивачу майна, щодо яких між сторонами договір перевезення не укладався та законом встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позов АТ Уктрансгаз слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача доведену позивачем належними доказами вартість безпідставно збереженого майна в розмірі 266392761,62 грн.

22.04.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга АТ "Одеський припортовий завод" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 по справі №916/1577/19.

Відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Так апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано ст.1212 Цивільного кодексу України, оскільки з положень Кодексу ГТС можна зробити висновок, що хоча до предмету Договору № від 24.12.2014 не входили послуги балансування з боку позивача, такі послуги були запроваджені Кодексом ГТС, який набув чинності 30.09.2015, і з цього часу розповсюджувався на всі без виключення існуючі правовідносини у сфері транспортування природного газу незалежно від часу укладення договору.

На думку заявника апеляційної скарги, чинний договір чи інший правочин, діючий акт законодавства є достатньою і належною правовою підставою набуття майна.

Також апелянт вказує, що пербіг строку позовної давності для позивача у даній справі розпочався з 02.06.2016 щодо кожного обсягу добового небалансу, у зв`язку з чим до частини позовних вимог слід застосувати позовну давність.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 відкрито апеляційне провадження по справі №916/1577/19 за апеляційною скаргою АТ "Одеський припортовий завод" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/1577/19.

29.04.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/1577/19.

Крім того, 11.05.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга АТ "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 по справі №916/1577/19.

Апелянт також не погоджується з рішенням суду, вважає, що його прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, при нез`ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та при недоведеності обставин, які суд визнав встановленими, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що вартість безпідставно набутого майна для його відшкодування визначається за його ринковою вартістю, шляхом проведення оцінки майна, а у разі необхідності для встановлення вартості індивідуально визначеного майна (унікального), шляхом проведення експертизи відповідними фахівцями. Також, на думку апелянта, важливим моментом є те, що вартість набутого майна визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна, а не на час його набуття боржником. При цьому, моментом розгляду справи судом слід вважати день прийняття судом рішення про повернення майна.

Разом з тим, висновки яких дійшов експерт, враховуючи повернення Верховним Судом на новий розгляд справи не є актуальними, оскільки стосуються визначення вартості природного газу станом на 30.08.2019, яка складала 5002,31 грн. за 1000 кум.м. природного газу, натомість, як новий розгляд справи відбувся у 2021 році.

Заявник апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам АТ «Укртрансгаз» та безпідставно відхилив письмові докази позивача, не наводячи в судовому рішенні мотивів їх відхилення та не надавши жодної правової оцінки письмовим доказам щодо визначення ціни природного газу на момент розгляду справи, в результаті чого судом першої інстанції було винесено неправомірне рішення, висновки якого не ґрунтуються на нормах закону в частині відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

11.05.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 по справі №916/1577/19. У відзиві АТ «Укртрансгаз» заперечує проти доводів апеляційної скарги АТ "Одеський припортовий завод", наполягає на залишенні її без задоволення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2021 відкрито апеляційне провадження по справі №916/1577/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021.

28.05.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від АТ «Одеський припортовий завод» надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ "Укртрансгаз", в якому відповідач заперечує прои доводів позивача, просить скаргу залишити без задоволення.

07.06.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від АТ «Укртрансгаз» надійшли письмові заперечення на відзив АТ "Одеський припортовий завод".

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" та Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 по справі №916/1577/19 призначено до сумісного розгляду на: 12.07.2021 року о 10-00 год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду в залі судових засідань №5.

18.06.2021 від АТ "Укртрансгаз" до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про участь в судовому засіданні, яке призначене на 12.07.2021 року о 10-00 год., в режимі відеоконференції в Північному апеляційному господарському суді (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,1), або Господарському суді міста Києва (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В), або Господарському суді Київської області (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри,16), або Солом`янському районному суді м. Києва (03113, м. Київ, вул. Полковника Шутова,1), або Святошинському районному суді міста Києва (01032, м. Київ, вул. Жилянська, 142), або Голосіївському районному суді міста Києва (03127, м. Київ, вул. Полковника Потєхіна, 14а), або Верховному Суді (Касаційному господарському суді) (01016, м. Київ, вул. О.Копиленка,6), або Шевченківському районному суді м. Києва (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А), або Оболонському районному суді м. Києва (04212, м. Київ, вул. Тимошенка, 2-Є), або Подільському районному суді м. Києва (04071, м. Київ, вул. Хорива, 21), або Київському апеляційному суді (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2А), або Окружному адміністративному суді міста Києва (01051, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 81 А), або Шостому апеляційному адміністративному суді (01010, м. Київ, вул. Московська, 8, корпус 30), або відкладення розгляду справи за відсутністю технічної можливості провести судове засідання призначене на 12.07.2021 року о 10-00 год. в режимі відеоконференції. Крім того, 22.06.2021 від АТ "Одеський припортовий завод" до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про участь в судовому засіданні по справі №916/1577/19 за апеляційними скаргами Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" та Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 задоволено клопотання АТ "Одеський припортовий завод" та АТ "Укртрансгаз" про проведення судового засідання по справі №916/1577/19 в режимі відеоконференції.

05.07.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від АТ «Одеський припортовий завод» надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

03.08.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від АТ «Укртрансгаз» надійшли письмові пояснення по суті справи.

09.08.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від АТ «Укртрансгаз» надійшло клопотання про зменшення розміру втрат на професійну правничу допомогу адвоката, заявлених АТ «Одеський припортовий завод», у зв`язку з їх необґрунтованістю, не співмірністю та нерозумністю.

В судовому засіданні 12.07.2021 оголошено перерву засіданні по справі №916/1577/19 до 14.09.2021 року на 10-30 год.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи та вимоги, викладені ними письмово у апеляційних скаргах, відзивах та поясненнях по суті справи.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, не повідомивши суд про причини неявки. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2014 між Публічним акціонерним товариством Укртрансгаз (газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством Одеський припортовий завод (замовник) було укладено договір № (т.1 а.с.164-172).

Згідно з п.1.1. вказаного Договору газотранспортне підприємство зобов`язалось надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов`язався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору.

Відповідно до п.2.1. договору підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку Оператором Єдиної газотранспортної системи України (далі - Оператор) відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності в замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби (далі підтверджені обсяги).

Згідно з п.п.2.3., 2.4. договору при отриманні газу від замовника на пунктах приймання-передачі в магістральні трубопроводи газотранспортне підприємство не набуває права власності на отриманий для транспортування газ. Газотранспортне підприємство приймає газ від замовника на пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи та здійснює його транспортування по території України до ГРС, де передає газ замовнику в загальному потоці в газорозподільні мережі.

Відповідно до п.2.8. договору обсяг відбору газу замовником та його споживачами протягом місяця не повинен перевищувати обсяг газу, що передається замовником у магістральні трубопроводи газотранспортного підприємства в цьому місяці.

За умовами п/п 6.3.9. п.6.3. договору замовник, який замовляє послугу для транспортування газу власним споживачам, зобов`язується, зокрема, здійснювати балансування надходження і розподілу газу з метою уникнення дисбалансу газу. У разі відбору споживачами замовника в поточному місяці обсягів газу більше, ніж обсяг надходження газу замовника до магістральних трубопроводів, останній до дванадцятого числа місяця, наступного за звітним, зобов`язаний провести закупівлю газу та документально оформити таку закупівлю або здійснити відбір газу з ПСГ, який йому належить, у тому числі страхового запасу, та документально оформити такий відбір на умовах договору зберігання газу в обсязі, достатньому для покриття різниці між обсягом надходження газу замовника і обсягом газу, поставленого споживачам.

Згідно з п.8.1. договору газотранспортне підприємство має право обмежити або припинити транспортування газу замовнику або його споживачам згідно з договором та визначеним законодавством порядком пооб`єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, у випадках, зокрема, недотримання замовником та/або його споживачами договору, у тому числі перевищення обсягу споживання природного газу понад закуплений обсяг за відповідний період.

Відповідно до п.11.1. договору він набирає чинності з 01.01.2015 та укладається на строк до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за послуги - до їх повного здійснення. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Крім того, 17.12.2015 між ПАТ Укртрансгаз (оператор) та ПАТ Одеський припортовий завод (замовник) був підписаний договір транспортування природного газу № (т.1 а.с.25-35).

Згідно з п. 2.1. вказаного Договору оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Відповідно до п.2.3. договору послуги, які можуть бути надані змовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи; послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Згідно з п.п.9.1. - 9.5. договору у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та не врегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, замовник зобов`язаний сплатити оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс замовника визначається відповідно до Кодексу. Вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс замовника за визначеною в договорі формулою. Базова ціна газу визначається оператором відповідно до кодексу. Оператор визначає базову ціну газу щомісяця в строк до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, та розміщує її на своєму веб-сайті. Оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п`яти банківських днів. Розбіжності щодо вартості послуг балансування підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість послуг балансування, яку замовник зобов`язаний сплатити в строк, визначений пунктом 9.4 цього договору, визначається за даними оператора.

Відповідно до п.17.1. договору він набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

19.05.2016 ПАТ Одеський припортовий завод супровідним листом за вих. №2026 подав позивачу місячну номінацію від 19.05.2016 №7 на здійснення транспортування природного газу у обсязі 100,000 тис.куб.м. (а.с.36-38, т.1). Згідно з цією номінацією обсяг природного газу у червні 2016 року відповідач придбав у віртуальній точці газотранспортної системи від постачальника - ТОВ Еско-Північ. Вказана номінація не містить інформації про спірний об`єм природного газу.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи звіту ПАТ Одесагаз про фактичні обсяги розподілу газу по постачальниках за червень 2016 року, який є додатком до алокації за звітний місяць (т.1 а.с.23), у червні 2016 року відповідачем було фактично відібрано природний газ у обсязі 53353,949 тис.куб.м. при підтвердженому обсязі номінацій 100,000 тис.куб.м., в тому числі з мереж ПАТ Укртрансгаз в особі філії УМГ Прикарпаттрансгаз в обсязі 53353,949 тис.куб.м.

Згідно з актом наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубами від 30.06.2016 №06-16- (а.с.187, т.1), відповідно до договору від 24.12.2014 № ПАТ Укртрансгаз в особі філії УМГ Прикарпаттрансгаз надало, а ПАТ Одеський припортовий завод отримало послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у червні 2016 року в обсязі 53353,949 тис.куб.м.

На підтвердження здійснення оплати наданих позивачем послуг транспортування природного газу в червні 2016 року відповідачем долучено до матеріалів справи відповідні платіжні доручення про здійснення оплати на загальну суму 25238552,04 грн (т.1 а.с.176-180).

Також з наявного у справі акту наданих послуг з розподілу природного газу від 30.06.2016 до договору №009136 вбачається (т.1 а.с.188), що відповідачем було прийнято у ПАТ Одесагаз послуги з розподілу природного газу у червні 2016 року в обсязі 53353,949 тис.куб.м., що також підтверджується актом від 30.06.2016, складеним між відповідачем та ПАТ Одесагаз (т.1 а.с.185).

Відповідачем обставина щодо здійснення відбору природного газу у червні 2016 року в обсязі 53353,949 тис.куб.м. не заперечується, водночас, при первісному розгляді справи відповідач наполягав на тому, що природний газ в обсязі 52353,949 тис.куб.м., який не був підтверджений номінацією, був набутий відповідачем на підставі укладеного договору з ТОВ ГК Укргаз, на підтвердження чого відповідачем було долучено до матеріалів справи:

- договори купівлі-продажу природного газу від 30.06.2016 №20/СН-248 та від 30.06.2016 №20/СН-249, укладені між ТОВ ГК Укргаз (продавець) та ПАТ Одеський припортовий завод (покупець), п.1.1. яких передбачає, що продавець зобов`язується передати у власність покупця природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ, в порядку та на умовах, визначених в договорі (а.с.141-148, т.1); додаткові угоди до цих договорів (а.с.173-174, т.1);

- договір доручення про надання брокерських послуг від 24.06.2016 №20/СН-242, укладений між ПП Укрбізнесконсалтінг (брокер) та ПАТ Одеський припортовий завод (клієнт) з додатками (а.с.153-159, т.1); довіреність від 04.05.2016 (а.с.160, т.1); договір оренди біржового місця від 27.01.2016 №601271 (а.с.162-163, т.1); протоколи проведення біржових торгів у формі електронного аукціону на Українській універсальній біржі від 30.06.2016 (а.с.189-190, т.1); біржові свідоцтва (а.с.191-192, т.1).

Відповідачем до матеріалів справи було долучено копії актів приймання-передачі природного газу від 30.06.2016 №163 та №173, підписані між ТОВ ГК Укргаз та ПАТ Одеський припортовий завод (а.с.181-182, т.1), в яких значиться, що ТОВ ГК Укргаз передало, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 22000,000 тис.куб.м. та 31253,949 тис.куб.м. на підставі вищевказаних договорів купівлі-продажу природного газу.

Крім цього відповідачем було долучено до матеріалів справи копії тристоронніх актів прийому-передачі природного газу від 30.06.2016 №1, які містять підписи і печатки від ТОВ ГК Укргаз та ПАТ Одеський припортовий завод і в яких зазначено, що ТОВ ГК Укргаз передало, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 22000,000 тис.куб.м. та 31253,949 тис.куб.м.; прийом-передача природного газу в газотранспортній системі здійснювалось у віртуальній точці, в якій відбувається передача природного газу. Водночас вказані акти не були узгоджені позивачем, про що свідчить відсутність підпису уповноваженого представника позивача та печатки, а також визнається сторонами.

В матеріалах справи наявний звіт замовника послуг транспортування ТОВ ГК Укргаз про надходження та розподіл природного газу замовника послуг транспортування від 30.06.2016 №1 (а.с.7, т.2), з якого вбачається, що у період з 01.06.2016 по 30.06.2016 обсяг природного газу, який був переданий ТОВ ГК Укргаз згідно підтверджених номінацій для відповідача у віртуальній точці, в якій відбувається передача природного газу, становить 0,000 тис.куб.м.

На підтвердження обставини щодо набуття позивачем права власності на спірний природний газ, останнім надав суду, зокрема, договір про закупівлю природного газу від 30.05.2016 №-ВТВ, укладений між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та ПАТ Укртрансгаз (покупець), (а.с.16-20, т.1).

Згідно з п.п.1.1., 1.2. Договору продавець зобов`язався передати у власність покупцеві у травні-грудні 2016 року природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що передається за договором, використовується покупцем виключно для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування.

Відповідно до п.3.1. Договору продавець передає покупцю у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, газ ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України відповідно до його зовнішньоекономічних контрактів) у віртуальній точці виходу, в якій відбувається передача природного газу або в ПСГ. Газ, що передається продавцем покупцю за договором, пройшов митний контроль і випущений у вільне використання на митній території України. Право власності на газ переходить від продавця до покупця у віртуальній точці виходу, в якій відбувається передача природного газу або в ПСГ, після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Пунктом 3.3. Договору погоджено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з актами приймання-передачі від 30.06.2016 до вищевказаного договору (а.с.21-22, т.1), НАК Нафтогаз України передав, а ПАТ Укртрансгаз прийняв у червні 2016 року імпортований природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України для забезпечення балансування, в обсязі 75266,749 тис.куб.м. та 72206,799 тис.куб.м. В актах зазначено, що передача-приймання природного газу здійснюється в підземних сховищах газу ПАТ Укртрансгаз. Під час розгляду справи з пояснень позивача судом було встановлено, що вказані акти були датовані 30.06.2016, оскільки складені щодо поставленого природного газу протягом всього місяця постачання. Обставину придбання позивачем вказаного природного газу у НАК Нафтогаз України відповідач не заперечив.

З матеріалів справи вбачається (а.с.83-86, т.2), що позивач на підставі договору транспортування природного газу від 17.12.2015 № здійснив розрахунок вартості послуг балансування природного газу, наданих відповідачу в червні 2016 року на підставі даних про негативний місячний небаланс 53253,949 тис.куб.м., згідно з яким вартість послуг балансування за червень 2016 року позивачем була визначена у розмірі 434040985,93 грн. Вказаний розрахунок разом з одностороннім актом надання послуг балансування обсягів природного газу від 30.06.2016 №06-16--Баланс та рахунком позивачем було направлено на адресу відповідача супровідним листом від 15.07.2016 №10085/12.

Відповідач, визначену позивачем вартість наданих у червні 2016 року послуг балансування обсягів природного газу за Договором від 17.12.2015 № в розмірі 434040985,93 грн не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом, який розглядався в межах справи №916/2090/16. Водночас, в межах справи №916/2090/16 відповідачем було заявлено зустрічний позов про визнання недійсним договору транспортування природного газу від 17.12.2015 №.

Так, за результатом розгляду справи №916/2090/16 рішенням Господарського суду Одеської області від 22.10.2018 позов ПАТ Укртрансгаз було задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову ПАТ Одеський припортовий завод було відмовлено. Водночас, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 у справі №916/2090/16, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 25.06.2019, рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову ПАТ Укртрансгаз було скасовано та відмовлено у задоволенні первісного позову. В межах справи №916/2090/16 апеляційною інстанцією було встановлено обставину неукладення сторонами договору транспортування природного газу від 17.12.2015 №, оскільки останні не погодили предмет договору транспортування.

Оскільки в межах справи №916/2090/16 договір транспортування природного газу від 17.12.2015 № визнано неукладеним позивач вважає, що правові підстави для врегулювання небалансу, внаслідок відбору відповідачем з газотранспортної системи спірного газу у червні 2016 року, відсутні, а тому відібраний відповідачем природний газ у більшому обсязі, ніж було підтверджено номінацією, є таким, що безпідставно отриманий відповідачем з обсягів природного газу позивача та підлягає поверненню.

Як було встановлено судом при новому розгляді справи з пояснень представника відповідача та визнано сторонами, що природний газ у обсязі 53253,949 тис.куб.м. у відповідача фактично відсутній та відсутня наразі фактична можливість повернути позивачу спірний природний газ в натурі. На підтвердження іншого матеріали справи жодного доказу не містять.

Так, неповернення відповідачем позивачу спірного обсягу газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м., відібраного відповідачем з газотранспортної системи у червні 2016 року, та некомпенсація відповідачем позивачу вартості відібраного газу у спірному обсязі при наявності обставини неукладення сторонами договору від 17.12.2015 № та відсутності у позивача обов`язку надати відповідачу послуги з балансування за договором від 24.12.2014 №, стали підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ст.177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України Про ринок природного газу оператор газотранспортної системи є юридичною особою, яка не є складовою вертикально інтегрованої організації і здійснює свою господарську діяльність незалежно від діяльності з видобутку, розподілу, постачання природного газу, діяльності оптових продавців.

Відповідно до ст. 32 Закону України Про ринок природного газу транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками. Оператор газотранспортної системи зобов`язаний забезпечити надання послуг, що відповідають потребам ринку природного газу, зокрема послуги транспортування природного газу з або без гарантії реалізації права користування потужністю, послуги транспортування природного газу на різні періоди тривалості тощо.

Пункт 5 глави 1 розділу I Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 визначає, що терміни, які використовуються в цьому Кодексі, зокрема, мають такі значення:

- алокація - підтвердження поділу за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об`єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування, у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів), що здійснюється відповідно до вимог розділу XII цього Кодексу;

- балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування;

- віртуальна точка - точка в газотранспортній системі з невизначеним фізичним розташуванням, в якій об`єднуються одна чи більше фізичних точок з фізичним розташуванням;

віртуальна точка, на якій відбувається передача природного газу, - точка в газотранспортній системі з невизначеним фізичним розташуванням, на якій відбувається передача природного газу;

- договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги);

- комерційне балансування - діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації;

- місячна номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом місяця в розрізі кожної доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності);

- небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації;

- несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу;

- номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності);

- підтверджена номінація - підтверджений оператором газотранспортної системи обсяг природного газу замовника послуг транспортування, який буде прийнятий від замовника в точках входу до газотранспортної системи та переданий замовнику в точках виходу з газотранспортної системи у відповідний період, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності);

- підтверджений обсяг природного газу - обсяг (об`єм) природного газу споживача (у тому числі прямого споживача), погоджений оператором газотранспортної системи на відповідний розрахунковий період із ресурсу постачальника споживача, що включений до підтвердженої номінації цього постачальника;

- фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу.

Згідно з п.1 глави 3 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу: право користування газотранспортною системою на використання газотранспортної системи в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу; послуги транспортування природного газу газотранспортною системою через газотранспортну систему в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Відповідно до п.2 глави 1 розділу IV Кодексу газотранспортної системи правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG / оператором газосховища / газовидобувним підприємством /оператором газорозподільної системи / прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування газотранспортної системи, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2497.

Главою 1 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи визначено порядок укладення договору транспортування природного газу. Так, одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. З моменту укладення договору транспортування замовник послуг транспортування також одержує право доступу до віртуальної точки, на якій відбувається передача природного газу. Замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи нижче наведені послуги, що є складовими послуги транспортування: доступ до потужності в точці входу або виходу з газотранспортної системи; замовлення фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтвердженої номінації; послугу балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи та які відбираються з неї.

Відповідно до п.1 глави 1 розділу Х Кодексу газотранспортної системи оператор газотранспортної системи має право припинити транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадках: 1) визнання аварійним стану систем газопостачання; 2) невідповідності якості природного газу на точці входу; 3) несанкціонованого відбору природного газу; 4) відсутності номінації на точці виходу; 5) направлення замовником послуг транспортування повідомлення про припинення транспортування природного газу до точки виходу, в якій споживач, що порушує умови договору на постачання, одержує природний газ; 6) недостатності фінансового забезпечення у замовника послуг транспортування, невиконання умов договору транспортування природного газу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з п.п. 1, 15 глави 1 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи для отримання послуг із транспортування (фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою) замовник послуг транспортування подає оператору газотранспортної системи номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу в установленому цим розділом порядку. У номінації, місячній номінації або реномінації замовника послуг транспортування загальний обсяг природного газу, який подається до газотранспортної системи в точці (точках) входу, повинен відповідати загальному обсягу природного газу, який відбирається з газотранспортної системи в точці (точках) виходу. Оператор газотранспортної системи не приймає номінацію, місячну номінацію або реномінації замовника послуг транспортування, в якій загальний обсяг природного газу, який подається до газотранспортної системи в точці (точках) входу, не відповідає загальному обсягу природного газу, який відбирається з газотранспортної системи в точці/точках виходу. У такому випадку оператор газотранспортної системи в одноденний строк повідомляє про це замовника транспортних послуг.

Відповідно до п.п. 1, 2, 9-11 розділу ХІІІ Кодексу газотранспортної системи замовник послуг транспортування зобов`язаний подавати та відбирати до/з газотранспортної системи природний газ в обсягах, які виникають на підставі умов укладених договорів постачання природного газу, договору транспортування природного газу, технічної угоди та підтверджених номінацій. Замовники послуг транспортування зобов`язані своєчасно врегульовувати свої небаланси. Оператор газотранспортної системи надає послуги балансування виключно з метою підтримання звичайного рівня функціонування газотранспортної системи в разі недотримання замовниками послуг транспортування своїх підтверджених номінацій. З метою забезпечення безпечності функціонування та цілісності газотранспортної системи, у тому числі балансування газотранспортної системи, оператор газотранспортної системи управляє потоками природного газу, які закачуються та відбираються до/з газосховища, що є в управлінні оператора газотранспортної системи, а також частиною газосховищ відповідно до пункту 3 цього розділу. Оператор газотранспортної системи для забезпечення власної господарської діяльності (у тому числі для балансування, власних виробничо-технічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат) придбаває природний газ у власника природного газу (у тому числі у газовидобувного підприємства, оптового продавця, постачальника) на загальних підставах та ринкових умовах. Оператор газотранспортної системи, здійснюючи балансування газотранспортної системи, бере до уваги очікуваний результат від використання тих чи інших заходів балансування з огляду на забезпечення стабільного рівня функціонування газотранспортної системи, а також час, необхідний для їх впровадження.

Згідно з главою 1 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання, та зобов`язується застосувати всі доступні заходи для його уникнення. При розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи, у тому числі у розрізі його контрагентів (споживачів). Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом. Оператор газотранспортної системи надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.

За змістом глави 3 розділу XIV Кодексу оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу (у тому числі щодо власних споживачів) за цей газовий місяць. Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи, а також алокацій, одержаних від операторів суміжних газотранспортних систем, операторів газорозподільних систем, операторів газосховищ, газовидобувних підприємств або прямих споживачів. У разі негативного значення небалансу замовник послуг транспортування до 12-го числа наступного місяця: здійснює купівлю природного газу в інших замовників послуг транспортування; здійснює відбір природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації для врегулювання остатнього небалансу за цей газовий місяць. У разі підтвердження достатніх обсягів газу для покриття місячного небалансу у замовника послуг транспортування оператор газосховища здійснює балансуючу алокацію та надсилає її до оператора газотранспортної системи 12-го числа наступного місяця. Місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок таких заходів: при негативному місячному небалансі - за рахунок надання послуг балансування.

Згідно з п.п.1-4 глави 4 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи розрахунок вартості послуг балансування (ПБ), що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу. Базова ціна газу (БЦГ) - ціна, яка формується протягом розрахункового періоду оператором газотранспортної системи на основі витрат на закупівлю природного газу, транспортування та його зберігання. Оператор газотранспортної системи визначає БЦГ щомісяця в строк до 10-го числа місяця та розміщує відповідну інформацію на своєму веб-сайті. Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування. Оператор газотранспортної системи до 14-го числа наступного місяця надає замовнику послуг транспортування звіт про надані послуги та рахунок на оплату. Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів.

Згідно з п.4 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених законодавством України.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 334/2517/16-ц та від 13 січня 2021 у справі № 539/3403/17.

Як зазначалося раніше, 24.12.2014 між сторонами було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубами №, яким сторони погодили умови щодо надання позивачем відповідачу послуг транспортування природного газу магістральними трубами.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором про надання послуг та не містить умов щодо постачання, купівлі-продажу природного газу, передачі його власність від однієї сторони іншій тощо.

Також вказаний договір від 24.12.2014 № не містить умов щодо покладення на позивача обов?язку з балансування обсягів природного газу, а визначений п.6.3.9. договору обов?язок з врегулювання небалансу (позитивного та негативного) покладено на ПАТ Одеський припортовий завод, яке замовляє послугу для транспортування газу, а не на позивача, про що наголосив Верховний Суд у постанові від 23.07.2020 у цій справі, вказавши при цьому, про не підтвердження висновків суду апеляційної інстанції щодо існування у позивача обов?язку з балансування обсягів природного газу станом на червень 2016 року.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2493 затверджено Кодекс газотранспортної системи, який є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Положення Кодексу встановлюють, що надання послуг балансування системи є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Між сторонами 17.12.2015 був підписаний договір транспортування природного газу №, який містив умови щодо визначення вартості балансування та порядок розрахунків за них, водночас, ухвалюючи рішення у справі №916/2090/16 апеляційний господарський суд, з яким погодився суд касаційної інстанції, дійшов висновку, що вказаний договір є неукладеним.

Таким чином, в ході розгляду справи №916/2090/16 було встановлено факт неукладення сторонами договору від 17.12.2015 №, відповідно права та обов`язки сторін за цим правочином не були набуті, а правовідносини за ним є такими, що не виникли.

Оскільки законодавчий акт у сфері відносин з функціонування газотранспортної системи України імперативно визначає можливість здійснення послуг балансування, як складової послуги транспортування природного газу, виключно на підставі договору, натомість у спірних правовідносинах питання надання послуг балансування жодним договором сторонами не урегульований, а тому станом на червень 2016 року у позивача не існувало обов`язку з балансування обсягів природного газу.

З огляду на вищевикладене, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що обов`язок позивача у спірних відносинах щодо здійснення балансування обсягів природного газу був відсутній, у зв`язку з чим відібраний відповідачем з ресурсів позивача у червні 2016 року природний газ понад погоджену номінацію у обсязі 53253,949 тис.куб.м. був отриманий відповідачем безпідставно та поза межами договірних відносин сторін, при цьому такий відбір не ґрунтується на прямій вказівці закону.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог позивача з посиланням на ст.1212, 1213 Цивільного кодексу України, а доводи відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі відхиляються як безпідставні, з огляду на наступне.

Встановлений судом факт безпідставності отримання відповідачем спірного майна природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м. кореспондує обов`язок відповідача повернути це майно позивачу, у зв`язку з чим доводи апелянта АТ «Одеський припортовий завод» щодо неможливості в даному випадку застосування ст.1212, 1213 Цивільного кодексу України не приймаються судом апеляційної інстанції, як такі що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, судова колегія вважає хибними доводи АТ «Одеський припортовий завод» про надання послуг балансування природного газу на підставі договору транспортування природного газу магістральними газопроводами № від 24.12.2014, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказаний договір є договором про надання послуг з перевезення пиродного газу та не передбачає будь-яких умов щодо постачання, купівлі-продажу тощо природного газу позивачем відповідачу чи інших підстав для переходу права власності на природний газ.

Також суд зазначає, що можливість надання послуг балансування за договором транспортування природного газу магістральними газопроводами виключається через те, що законодавство, яке передбачає надання таких послуг, було прийнято вже після укладення вказаного договору (після 24.12.2014).

Доводи відповідача щодо отримання спірного природного газу на підставі правочинів з ТОВ ГК Укргаз не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, враховуючи, зокрема, відомості, викладені ТОВ ГК Укргаз у звіті про надходження та розподіл природного газу замовника послуг транспортування за червень 2016 року, а також неузгодження ПАТ Укртрансгаз актів приймання-передачі природного газу, що також було встановлено судом при розгляді справи №916/2090/16.

За таких обставин, позивачем доведено, а відповідачем належним чином не спростовано, що спірний природний газ, який був відібраний відповідачем без відповідної правової підстави, належав АТ «Укртрансгаз», оскільки вказане підтверджується наявними в матеріалах справи Договором про закупівлю природного газу від 30.05.2016 №-ВТВ, укладеним між позивачем та ПАТ НАК Нафтогаз України, а також актами приймання-передачі природного газу, які підписані на підставі цього договору. Зворотнього АТ «Одеський припортовий завод» не доведено.

Крім того, судовою колегією не приймаються до уваги доводи апелянта в частині необхідності застосування в даному випадку позовної давності, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що акти-приймання передачі природного газу за червень були датовані 30.06.2016 та складені щодо поставленого природного газу протягом всього місяця постачання, у зв`язку з чим посилання апелянта на те, що строк щодо кожного обсягу добового небалансу розпочався 02.06.2016 судом не приймаються до уваги. При цьому, колегія суддів бере до уваги посилання позивача на те, що про порушення його прав йому стало відомо в результаті проведення алокації за червень 2016 року у липні цього ж року, позовну заяву скеровано до суду 03.06.2019, тобто в межах трирічного строку.

З огляду на вищевикладене, доводи АТ «Одеський припортовий завод» в частині необхідності застосування строку позовної давності судовою колегією не приймаються до уваги.

Сторонами по справі не заперечується, що природний газ у обсязі 53253,949 тис.куб.м. у відповідача фактично відсутній та останній позбавлений можливості повернути його позивачу в натурі, що не спростовується матеріалами справи, а тому правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про повернення спірного природного газу.

Крім того, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду звертає увагу, що рішення суду першої інстанції в цій частині заявниками апеляційних скарг не оскаржується, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України, не переглядається.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам слід зважати і на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996р. у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Отже, зрештою ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Враховуючи, що сторонами по справі підтверджується неможливість повернути позивачу безпідставно набуте майно в натурі, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що в цьому випадку права позивача мають бути захищені за рахунок відшкодування відповідачем вартості цього майна, визначеної на момент розгляду судом цієї справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим апеляційна скарга АТ «Одеський припортовий завод» задоволенню не підлягає.

Щодо доводів апеляційної скарги АТ «Укртрансгаз» стосовно необхідності стягнення вартості природного газу у сумі 514548708,41 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовом про відшкодуваня вартості безпідставно набутого майна, визначивши його вартість у розмірі 437879530,57 грн.

Разом з тим, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що ним подано письмові пояснення щодо зазначення ціни на природний газ у розмірі 9662,17 грн. за 1000 куб.м., відтак вважає, що сума, яку мав стягнути суд на відшкодування безпідставно набутого майна, становить 514 548 708,41 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання позивача на відповідні письмові пояснення, а також на Інформацію щодо ціни придбання природного газу станом на 11.01.2021, оприлюдненої на сайті ТОВ «Оператор ГТС України», оскільки вказана інформаційна довідка та пояснення позивача не є належними та допустимими засобами доказування, з яких можна встановити обґрунтованість вимог АТ «Укртрансгаз». При цьому, судова колегія зазначає, що наявні в матеріалах справи копії роздруківки з сайту жодним чином не завірені і містять п`ять різновидів цін природного газу.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач, в порядку статті 46 Господарського процесуального кодексу України, позовні вимоги не збільшував.

Згідно з частинами 1, 2 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо.

Так, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду, з огляду на вищевикладене, а також враховуючи, що дослідження питань ринку природного газу є специфічним та визначення вартості природного газу потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, а також зважаючи, що згідно з Правилами постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, погоджується з висновками місцевого господарського суду в частині того, що матеріалах справи наявний лише один належний доказ, з якого можливо встановити вартість спірного природного газу, визначеного на момент розгляду судом справи про повернення майна, а саме висновок судового експерта, поданий позивачем (а.с.121-125, т.1), який визначає вартість спірного майна природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м., станом на 30.08.2019 (тобто на момент розгляду справи), в розмірі 266392761,62 грн.

При цьому, позивачем належним чином вказаний висновок не спростовано, більш того, останній не був позбавлений права подати суду висновок експерта, складений на його замовлення з метою визначення актуальної ціни природного газу.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Таким чином, доводи, що викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони вірних висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

За таких обставин, апеляційні скарги Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" та Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 у справі №916/1577/19 задоволенню не підлягають, а рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 у справі №916/1577/19 залишається без змін.

Крім того, судова колегія, враховуючи залишення без задоволення апеляційної скарги АТ «Одеський припортовий завод», відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України відмовляє останньому у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

У зв`язку з відмовою у задоволенні заяви АТ «Одеський припортовий завод» про стягнення витрат на правничу допомогу, клопотання АТ «Укртрансгаз» про зменшення витрат на професійну правничу допомогу залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявників.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" та Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 у справі №916/1577/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 у справі №916/1577/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченими ст. ст. 287-288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.09.2021 року.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош