РІШЕННЯ

12 серпня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/574/20(921/55/21)

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участі секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи №921/55/20 в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099).

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЦАВТОІНВЕСТ, 46008, місто Тернопіль, вул. Шептицького Митрополита, будинок 4А

до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. О. Кульчицької, 8, м. Тернопіль, 46001

про стягнення 277 766 грн 88 коп. збитків в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099).

За участі представників:

Позивача: не з`явився;

Відповідача: не з`явився.

1. Судові процедури. Суть та рух справи.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю СПЕЦАВТОІНВЕСТ звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою вих№4 від 05.02.2021 (вх.№62 від 08.02.2021) до відповідача - Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 277 766 грн 88 коп. збитків.

У відповідності до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2021 головуючим суддею для розгляду справи №921/574/20(921/55/21) визначено суддю Гевко В.Л.

Оскільки у відповідності до ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, вказана спір належить до господарської юрисдикції, тому ухвалою від 15.02.2021 справу №921/55/21 прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи № 921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» оскільки 25 вересня 2020 року Господарським судом Тернопільської області постановлено ухвалу про порушення справи № 921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Ухвалою суду від 15.02.2021 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження із призначенням у справі підготовчого засідання на 15.03.2021.

Ухвалами суду, в порядку статті 183 ГПК України, неодноразово відкладалось підготовче судове засідання та його розгляд продовжувався з підстав, зазначених в ухвалах.

У судовому засіданні 27.04.2021 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено судове засідання по розгляду справи по суті на 18.05.2021.

В порядку статті 216 ГПК України, суд неодноразово відкладав розгляд справи по суті та розгляд справи по суті розпочинав спочатку з підстав, зазначених в ухвалах, востаннє розгляд справи по суті відкладено на 12.08.2021.

Позивач та відповідач участі уповноважених представників у призначеному судовому засіданні 12.08.2021 не забезпечили, будь яких заяв чи клопотань суду не надали.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд, у судовому засіданні 12.08.2021, після виходу з нарадчої кімнати, ухвалив скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

2. Аргументи сторін.

2.1. Аргументація позивача, викладена ним у позові.

У позовній заяві (№4 від 05.02.2021 (вх.№62 від 08.02.2021) позивач, серед іншого, позовні вимоги мотивує таким.

У проваджені Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/574/20 про банкрутство ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

ТОВ «СПЕЦАВТОІНЕСТ» звернулося в порядку позовного провадження до ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з метою затвердження та подальшого стягнення 227 895,08 грн збитків, завданих через втрату права на віднесення вказаної суми до податкового кредиту з ПДВ, обґрунтовуючи позовні вимоги таким.

Протягом 2018-2020 років між ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ» та ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» здійснювались господарські операції з надання останнім та його відокремленими підрозділами (філіями) послуг з зберігання майна, надання послуг спецтехнікою та передачі в оренду нерухомого майна та реалізації продукції.

Завірені належним чином копії господарських договорів, які підтверджують наявність господарських відносин між сторонами подані до суду із заявою ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ» вих. №263/1 від 27.10.2020 (вх.№7853 від 02.11.2020) про визнання грошових вимог та включення грошових вимог до реєстру вимог кредиторів відносно Боржника та наявні в матеріалах справи № 921/574/20.

Оскільки, сторони є платниками податку на додану вартість, згідно абзацу першого п. 201.1. ст. 201 ПКУ на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У відповідності з абзацу чотирнадцятого п 201.10. ст. 201 ПКУ реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків, а саме для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Як зазначає позивач, відповідач з 27.06.2018 року по 31.12.2020 року грубо порушував вказані вище норми Податкового кодексу України, а саме не здійснює реєстрацію податкових накладних в ЄРПН, на дату оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг, на користь позивача.

Згідно абзацу двадцять першого п. 201.10. ст. 201 ПКУ у разі порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця.

ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ», щодо фактів не реєстрації в ЄРПН податкових накладних, подано Додаток 8 (Заява про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування (Д8)) до декларації на податок на додану вартість за вересень 2020 року в, якому поскаржився на не виконання Відповідачем зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних.

На даний час, відповіді щодо розгляду вказаних заяв від контролюючого органу не надійшло.

Як зазначає позивач, відповідачем систематично, на протязі більше двох років не здійснювалась реєстрація податкових накладних у ЄРПН у встановлені законодавством строки, а тому позивачем втрачено право на віднесення 277 766,88 грн ПДВ до податкового кредиту.

Сума ПДВ в розмірі 227 895,08 грн підтверджується первинними документами (актами, накладними) за період з 27.06.2018 року по 31.09.2020 року.

У зв`язку з цим, ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ» завдано збитків на суму 277 766,88 грн ПДВ.

Також позивач вказує на прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю Відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту Позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, на думку позивача, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Зазначене стало підставою для звернення ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ» із позовом у господарського суду щодо стягнення з ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦАВТОІНВЕСТ» (Код ) 277 766 грн. 88 коп. збитків.

2.2. Правова позиція відповідача, викладена у запереченні на позовну заяву.

Відповідач Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" у наданому суду запереченні на позовні вимоги (№06-2/293 від 10.03.2021 (вх№2146 від 12.03.2021)), не погоджуючись із нарахованими позивачем та заявленими до стягнення збитками, зазначає, що позивачем не долучено до позовної заяви і не підтверджено проведення повної оплати за надані послуги і щодо перерахування ДП «Тернопільський облавтодор» грошових коштів, втому числі ПДВ.

Позивачем направлено відповідачу лише частину актів приймання - передачі виконаних робіт (послуг), що підтверджує лише факт отримання таких послуг від ДП «Тернопільський облавтодор».

Також, відповідач зазначає, що ТОВ «Спецавтоінвест» не проведено повністю оплати за надані послуги і, станом на 28.01.2021р., заборгованість ТОВ «Спецавтоінвест» перед ДП «Тернопільський облавтодор» становить 424 811,59 грн.

ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ ДАК Автомобільні дороги України» повідомляє, що згідно стандартів ведення бухгалтерського обліку в Україні суми податкового зобов`язання господарських операцій з ТОВ « Спецавтоінвест» за період з липня 2018 р.- по вересень 2020р. включені і відображені на субрахунку 643 ДП «Тернопільський облавтодор».

Дані операції підтверджені додатком №5 декларації з ПДВ помісячно.

В листі Мінфіну від 31.01.2018 р. №11310-09-10/2681 наголошено, що податкові накладні з дати складання, яких ще не минуло 1095 кал. днів, можна зареєструвати в ЄРПН.

Водночас, звертає увагу, що приписами Податкового кодексу України не обмежуються максимальні строки для реєстрації платником податку податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, враховуюча викладене вище, за покупцем - одержувачем товарів/послуг право включити до податкового кредиту суму податку на додану вартість, зазначену в податковій накладній, зареєстрованій, зокрема, із запізненням у Єдиному реєстрі податкових накладних, зберігається протягом 1095 календарних днів із дати складання податкової накладної/розрахунку коригування.

Що стосується наявності шкоди, то відповідач зазначає, що збитками ТОВ «Спецавтоінвест» може бути зайво сплачена ним до бюджету сума ПДВ. Така зайва сплата ПДВ повинна бути наслідком саме дії (бездіяльності) відповідача.

Враховуючи, що ТОВ «Спецавтоінвест» свої зобов`язання щодо своєчасної і повної оплати вартості наданих послуг перед ДП «Тернопільський облавтодор» не виконав, відповідно ТОВ «Спецавтоінвест» не зазнав жодних збитків.

ТОВ «Спецавтонівест» не надав жодних доказів щодо повної оплати відповідачу наданих послуг робіт, в тому числі ПДВ.

На думку відповідача позивач не зміг довести, що він не отримав доходів у вигляді суми ПДВ.

Тому, ТОВ «Спецавтоінвест» перед судом належними та допустимими доказами не доведено наявність збитків.

ТОВ «Спецавтонівест» не надано доказів винних дій «Тернопільський облавтодор», та наявності реальних збитків.

2.3. Правова позиція позивача, викладена у відповіді на заперечення на позов.

Щодо направлення Відповідачу частини актів приймання-передачі наданих послуг позивач зазначає, що у позовній заяві вказано, що копії договорів та актів які підтверджують суму ПДВ в розмірі 227 895 грн 08 коп. та докази надсилання копій договорів та актів подані до господарського суду та наявні в матеріалах справи № 921/574/20.

Також, Відповідач в підтвердження наявності заборгованості Позивача перед ним надав бухгалтерську довідку від 29.01.2021 року №05-8/99, яка не є належним доказом заборгованості Позивача, оскільки між позивачем та відповідачем здійснювалась господарська діяльність, то підтвердженням розрахунків між сторонами є первинні бухгалтерські документи, згідно ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а не надана відповідачем бухгалтерська довідка від 29.01.2021 року №05-8/99.

Також, у своїх запереченнях Відповідач звертає увагу, що у нього є право зареєструвати складену податкову накладну протягом 1095 календарних днів з дати складання податкової накладної, тобто протягом трьох календарних років.

Дата виставлення Відповідачем на Позивача першого акту, після якого Відповідач припинив реєстрацію податкових накладних, 27.06.2018 року. Строк встановлений податковим законодавством в 1095 календарних дні, протягом якого Відповідач має можливість зареєструвати в реєстрі податкову накладну спливає 27.06.2021 року, тобто за три місяці.

У свою чергу Відповідач не надав жодних доказів, що ним складенні податкові накладні на Позивача та проводяться дії з метою реалізації такого права. З чого можна зробити висновок, що наявність у Відповідача права на реєстрацію складеної податкової накладної протягом 1095 календарних днів, а також закінчення строків на реалізацію такого права, менше ніж за 100 днів, не є достатньою підставою для відмови у задоволені позовних вимог ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ».

Щодо аргументів відсутності шкоди завданої ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ». Відповідач у заперечені зазначив, що акти приймання-передачі послуг підтверджують факт отримання послуг Позивачем від нього. Факт надання послуг Відповідачу Позивачем не оспорюється та не заперечується.

Щодо посилання Відповідача на те, що він відображає суми податкових зобов`язань по господарських операціях з ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ» та підтверджує такі операції у додатку №5 до декларації з ПДВ щомісячно, позивач зазначає таке:

згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Не реєстрація Відповідачем податкових накладних на Позивача позбавила останнього права на податковий кредит з податку на додану вартість. Згідно підпункту 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ», внаслідок не реєстрації податкових накладних відповідачем ДП «Тернопільський облавтодор», втратив право зменшити своє податкове зобов`язання у зв`язку з чим на електронний рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість було перераховано кошти з метою виконання своїх податкових зобов`язань у відповідних періодах.

2.4. Правова позиція відповідача, викладена у відповіді на відповідь на заперечення на позовні вимоги.

ДП «Тернопільський облавтодор» ознайомившись із відповіддю на заперечення на позовні вимоги, надав свої аргументи, зазначивши, що позивачем не підтверджено проведення повної оплати за надані послуги і щодо перерахування ДП «Тернопільський облавтодор» грошових коштів, в тому числі ПДВ, зокрема не надано платіжних доручень щодо оплати отриманих послуг, в т.ч. по сплаті ПДВ.

Також зазначає, що ДП «Тернопільський облавтодор» здійснював необхідні заходи щодо реєстрації податкових накладних (копії листів додаються).

Отже, вважає, що позивачем не доведено наявності усіх елементів складу правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки позивачем не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеними позивачем збитками з вини відповідача.

3. Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи.

Норми права, законодавство, судова практика, які застосував суд.

3.1. Норми права, які застосував суд.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України).

Згідно зі статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Безпосередньо збитками є витрати, які сторона понесла у зв`язку з несвоєчасним, неякісним або взагалі з невиконанням зобов`язання контрагентом.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. ( ст. 525 ЦК України ).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. ( ст. 611 ЦК України ).

Порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). (ст. 610 ЦК України ).

Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 1 ст. 218 зазначеного кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно ч. 1 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

У відповідності до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей з 76 по 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

3.2. Мотивована оцінка судом аргументів,

наведених сторонами у справі.

Розглянувши матеріали справи, доводи позивача та заперечення відповідача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази в їх сукупності, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Предметом даного спору є заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача - Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України 277 766 грн 88 коп. збитків, завданих втратою права на віднесення вказаної суми до податкового кредиту з ПДВ, що виникли по причині не реєстрації відповідачем податкових накладних.

Як вбачається із матеріалів справи, протягом 2018-2020 років між ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ» та ДП «ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» здійснювались господарські операції з надання останнім та його відокремленими підрозділами (філіями) послуг з зберігання майна, надання послуг спецтехнікою та передачі в оренду нерухомого майна та реалізації продукції.

Завірені належним чином копії господарських договорів, які підтверджують наявність господарських відносин між сторонами подані до суду ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ» та знаходяться в матеріалах справи 921/574/20.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем та його відокремленими підрозділами надавались послуги позивачу за договорами згідно наступного переліку :

1. Договору зберігання №13-В3 від 01.08.2019;

2. Договору зберігання Ланівці б/н від 01.11.2018;

3. Договору зберігання Шумськ б/н від 01.11.2018;

4. Договору зберігання №14-В3 від 28.02.2020;

5. Договору зберігання № 3 від 01.11.2018;

6. Договору зберігання №5-ВЗ від 15.05.2019;

7. Договору зберігання Бучач б/н від 01.11.2018;

8. Договору зберігання №4-ВЗ від 15.05.2019;

9. Договору Зберігання б/н від 01.11.2018;

10. Договору зберігання № 3 від 02.01.2019;

11. Договору оренди № 1-САІ від 01.10.2019;

12. Договору зберігання № 2-ВЗ від 15.05.2019;

13. Договору зберігання Острів б/н від 01.11.2018;

14. Договору зберігання №3-В3 від 15.05.2019;

15. Договору оренди №4-САІ від 22.01.2020;

16. Договору зберігання б/н від 01.11.2018;

17. Договору оренди №2-САІ від 01.10.2019;

18. Договору зберігання № 6-ВЗ від 15.05.2019;

19. Договору зберігання б/н від 01.11.2018;

20. Договору оренди №3-САІ від 01.10.2019;

21. Договору оренди №1-В3 від 15.05.2019;

22. Договору зберігання б/н від 01.11.2018;

23. Договору оренди № 5-САІ від 04.02.2020;

24. Договору зберігання №12-В3 від 15.05.2019;

25. Договору зберігання б/н від 01.11.2018.

Оскільки, сторони є платниками податку на додану вартість, згідно абзацу першого п. 201.1. ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У відповідності з абзацу чотирнадцятого п 201.10. ст. 201 ПКУ реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків, а саме для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Судом встановлено, що відповідач встановленого Податковим кодексом України обов`язку щодо реєстрації податкових накладних не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до господарського суду.

Не складання та не реєстрація податкових накладних є не лише порушенням відповідачем норм податкового законодавства, а і порушенням умов договорів. Відсутність таких податкових накладних з огляду на приписи п. 201.10 ст. 201 ПК України позбавляє позивача можливості включити суми сплаченого відповідачу ПДВ до складу податкового кредиту, що призвело до збитків.

Як стверджує позивач, у зв`язку з тим, що відповідач з 27.06.2018 року по 31.12.2020 року порушував вказані вище норми Податкового кодексу України шляхом не здійснення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, на дату оформлення документа, що засвідчує факт надання послуг, позивачем втрачено право на віднесення 277 766,88 грн ПДВ до податкового кредиту.

З огляду на зазначене ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ», щодо фактів не реєстрації в ЄРПН податкових накладних, зверталося із заявою до контролюючого органу, в якій поскаржився на невиконання Відповідачем зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних, проте на даний час, відповіді щодо розгляду вказаної заяви від контролюючого органу ним не отримано.

За твердженням позивача той факт, що відповідач не здійснив у встановленому порядку реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, призвів до позбавлення товариства права на податковий кредит на загальну суму 277 766,88 грн ПДВ, що і стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Суд, розглянувши позовні вимоги, вважає, що вони підлягають до часткового задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із змісту пункту 14.1.181. ст. 14 ПК податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж, зокрема, через 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Пунктом 200.1 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У відповідності до п.200.4 ПК України передбачено, що платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер:

покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця;

покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.

Згідно п.201.7. ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.(п. 201.8. ПК України).

Згідно абзацу двадцять першого п. 201.10. ст. 201 ПКУ у разі порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідачем систематично, на протязі більше двох років не здійснювалась реєстрація податкових накладних у ЄРПН у встановлені законодавством строки, а тому позивачем з вини відповідача втрачено право на віднесення 277 766,88 грн ПДВ до податкового кредиту.

ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ», щодо фактів не реєстрації в ЄРПН податкових накладних, подано Додаток 8 (Заява про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування (Д8)) до декларації на податок на додану вартість за вересень 2020 року в, якому поскаржився на не виконання Відповідачем зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних.

На даний час, відповіді щодо розгляду вказаних заяв від контролюючого органу не надійшло.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця, а пунктом 201.7 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

У разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця.

Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Водночас звернення покупця послуг зі скаргою на продавця, який не виконав передбаченого наведеною нормою обов`язку, відповідно до положень пункту 201.10 статті 201 ПК України не надає покупцю права на включення суми податку з цих операцій до складу податкового кредиту, а можливість подання скарги на цього продавця є лише підставою для проведення документальної позапланової перевірки його контролюючим органом.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний суд у постанові від 03.08.2018 у справі № 917/877/17

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Згідно висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 03.08.2018 у справі № 917/877/17, відповідач з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму. З огляду на викладене у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю Відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту Позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Разом з цим суд має за необхідне зазначити, що дані правовідносини у справі є в певній частині відмінними від наведених вище.

Так, з аналізу змісту правовідносин, що склались між сторонами у сукупності із змістом поняття збитків та їх складових, в першу чергу збитки будуть мати місце тоді, коли особа, зазнає певних реальних втрат чи шкідливого результату, як це зазначено у статтях 22 ЦК України та статті 224 ГК України. Особа не може припускати, що такі втрати чи шкідливий результат можуть наступити в майбутньому, так як вони мають мати місце в даний час, при їх стягненні, повинні бути реальними наявними збитками.

У даному ж спірному випадку, що розглядається, позивач може стверджувати про такі реальні збитки лише в тій частині, в які він їх дійсно поніс, шляхом оплати за отримані ним товари/послуги (або здійснення взаємного зарахування боргів) і оплати одночасно у їх складі і податку на додану вартість ПДВ. Адже, у такому випадку позивач, як покупець, став так званим «фактичним платником» податку, якими є кожен фактичний покупець товарів/послуг, тоді як їх продавець являється «юридичним платником» - тим, який повинен обрахувати, задекларувати та сплатити цей податок.

У іншому випадку, якщо оплати отриманих товару/послуг покупцем не здійснено, то він не має ні реальних втрат, ні шкідливого результату, адже, він фактично отримав товар/послуги від відповідача, проте не оплатив їх, і відповідно не сплатив фактично і податку включеного у вартість цих товарів/послуг. Бажання ж позивача, ще й отримати вигоду у вигляді стягнення збитків з відповідача - вартості ПДВ не зарахованого у податковий кредит, який він не оплатив фактично у вартості неоплачених ним товарів/послуг виглядає не зовсім добросовісним бажанням, зі сторони позивача в даному випадку.

Слід враховувати і те, що вартість не задекларованого та відповідно несплаченого своєчасно ПДВ відповідачем, як боржником в процедурі банкрутства буде оплачуватись у складі грошових вимог як кредитора контролюючого органу податкової, яка в межах справи про банкрутство заявила такі.

Суд, також відхиляє в цій частині і посилання позивача на Постанову Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17, так як у ній чітко зафіксовану ту обставину, що судом встановлено, що товар був оплачений позивачем (п. 15 постанови). Отже, позивач у цьому випадку сплатив фактично і вартість ПДВ у їх складі.

Враховуючи зазначений висновок, суд вважає, що реальними понесеними збитками у даних спірних правовідносинах зі сторони позивача, є суми лише фактично оплаченого позивачем ПДВ у вартості оплачених позивачем товарів/послуг.

При цьому, у процесі розгляду справи, позивачем надано суду заяву про долучення доказів (вих№130 від 22.06.2021 (вх№5250 від 22.06.2021)), якою останнім долучено докази проведення розрахунків з відповідачем, на підтвердження реальності збитків понесених у зв`язку із втратою права на податковий кредит з ПДВ.

Так, згідно поданої заяви позивач підтверджує те, що в період з 31 липня 2019 року по 31 грудня 2020 року ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ» виконано грошові зобов`язання перед ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на загальну суму 1 356 791 грн 73 коп., в тому числі відповідачу сплачено 226 131 грн 96 коп. ПДВ.

Сума ПДВ в розмірі 226 131 грн 96 коп. підтверджується наданими суду копіями первинними документами (актами, накладними) за період з 27.06.2018 року по 31.09.2020 року та платіжними дорученнями за період з 31.07.2019 по 31.12.2020.

На підтвердження заявленої до стягнення суми ПДВ позивачем надано копії :

1. Платіжного доручення на суму 53 500,00 грн в т.ч. 8 916,67 грн ПДВ від 22.12.2020 № 1084 ;

2. Платіжного доручення на суму 925 392,19 грн в т.ч. 154 232,03 грн ПДВ від 08.10.2020 № 984;

3. Платіжного доручення на суму 2 000,00 грн в т.ч. 333,33 грн ПДВ від 29.10.2019 № 772 ;

4 . Платіжного доручення на суму 2 600,00 грн в т.ч. 433,33 грн ПДВ від 29.10.2019 № 773 ;

5. Платіжного доручення на суму 1 600,00 грн в т.ч. 266,67 грн ПДВ від 29.10.2019 № 774 ;

6 . Платіжного доручення на суму 6 065,20 грн в т.ч. 1 010,87 грн ПДВ від 29.10.2019 № 775 ;

7. Платіжного доручення на суму 4 028,00 грн в т.ч. 671,33 грн ПДВ від 29.10.2019 № 776 ;

8. Платіжного доручення на суму 4 028,00 грн в т.ч. 671,33 грн ПДВ від 29.10.2019 № 777;

9. Платіжного доручення на суму 6 000,00 грн в т.ч. 1 000,00 грн ПДВ від 29.10.2019 № 778 ;

10. Платіжного доручення на суму 5 400,00 грн в т.ч. 900,00 грн ПДВ від 29.10.2019 № 779;

11. Платіжного доручення на суму 11 820,00 грн в т.ч. 1 970,00 грн ПДВ від 31.07.2019 №22486 ;

12. Платіжного доручення на суму 5 000,00 грн в т.ч. 833,33 грн ПДВ від 31.07.2019 № 22487 ;

13. Платіжного доручення на суму 9 334,00 грн в т.ч. 1 555,67 грн ПДВ від 31.07.2019 №22488 ;

14. Платіжного доручення на суму 10 837,00 грн в т.ч. 1 806,17 грн ПДВ від 31.07.2019 №22489 ;

15. Платіжного доручення на суму 6 500,00 грн в т.ч. 1 083,33 грн ПДВ від 31.07.2019 №22490 ;

16. Платіжного доручення на суму 11 820,00 грн в т.ч. 1 970,00 грн ПДВ від 31.07.2019 №22491 ;

17. Платіжного доручення на суму 4 000,00 грн в т.ч. 666,67 грн ПДВ від 31.07.2019 №22492 ;

18. Платіжного доручення на суму 15 147,60 грн в т.ч. 2 524,60 грн ПДВ від 26.12.2019 №23240 ;

19. Платіжного доручення на суму 36 160,00 грн в т.ч. 6 026,67 грн ПДВ від 28.01.2020 № 23505 ;

20. Платіжного доручення на суму 32 600,00 грн в т.ч. 5 433,33 грн ПДВ від 28.01.2020 №23506 ;

21. Платіжного доручення на суму 12 000,00 грн в т.ч. 2 000,00 грн ПДВ від 28.01.2020 № 23507 ;

22. Платіжного доручення на суму 16 975,40 грн в т.ч. 2 829,23 грн ПДВ від 28.01.2020 №23508 ;

23. Платіжного доручення на суму 30 780,60 грн в т.ч. 5 130,10 грн ПДВ від 28.01.2020 № 23509;

24. Платіжного доручення на суму 700,00 грн в т.ч. 116,67 грн ПДВ від 28.01.2020 № 23510 ;

25. Платіжного доручення на суму 9 206,26 грн в т.ч. 1 534,38 грн ПДВ від 28.01.2020 № 23511 ;

26.Платіжного доручення на суму 21 781,25 грнв т.ч. 3 630,21 грн ПДВ від 28.01.2020 № 23512 ;

27. Платіжного доручення на суму 17 135,03 грн в т.ч. 2 855,84 грн ПДВ від 28.01.2020 № 23513 ;

28. Платіжного доручення на суму 11 820,00 грн в т.ч. 1 970,00 грн ПДВ від 31.07.2019 №22486 ;

29. Платіжного доручення на суму 5 000,00 грн в т.ч. 833,33 грн ПДВ від 31.07.2019 №22487 ;

30. Платіжного доручення на суму 9 334,00 грн в т.ч. 1 555,67 грн ПДВ від 31.07.2019 №22488 ;

31. Платіжного доручення на суму 10 837,00 грн в т.ч. 1 806,17 грн ПДВ від 31.07.2019 №22489 ;

32. Платіжного доручення на суму 6 500,00 грн в т.ч. 1 083,33 грн ПДВ від 31.07.2019 №22490 ;

33. Платіжного доручення на суму 11 820,00 грн в т.ч. 1 970,00 грн ПДВ від 31.07.2019 №22491 ;

34. Платіжного доручення на суму 4 000,00 грн в т.ч. 666,67 грн ПДВ від 31.07.2019 №22492 ;

35. Платіжного доручення на суму 21 851,99 грн в т.ч. 3 642,00 грн ПДВ від 30.09.2020 № 6535 ;

36. Платіжного доручення на суму 7 704,17 грн в т.ч. 1 284,03 грн ПДВ від 16.09.2020 № 326625 ;

37. Платіжного доручення на суму 632,76 грн в т.ч. 105,46 грн ПДВ від 16.09.2020 № 326626 ;

38. Платіжного доручення на суму 266,71 грн в т.ч. 44,45 грн ПДВ від 16.09.2020 № 326627 ;

39. Платіжного доручення на суму 266,71 грн в т.ч. 44,45 грн ПДВ від 16.09.2020 № 326628 ;

40. Платіжного доручення на суму 4 347,86 грн в т.ч. 724,64 грн ПДВ від 18.09.2020 № 6220.

З огляду на зазначене, матеріалами справи підтверджено завдані ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ» збитки на суму 226 131 грн 96 коп. ПДВ.

Суд, надавши оцінку поданим доказам встановив, що відповідач - ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України не зареєструвавши податкові накладні, позбавив позивача права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 226 131 грн 96 коп. ПДВ.

Із встановлених судом обставин справи вбачається наявність усіх елементів складу господарського правопорушення зі сторони відповідача.

Таким чином, суд розцінює позовні вимоги позивача такими, що були оплачені ТОВ «СПЕЦАВТОІНВЕСТ» та не зареєстровані податкові накладні в ЄРПН з вини відповідача, а тому заявлені про стягнення з відповідача збитків в розмірі 226 131 грн 96 коп. ПДВ підлягають до задоволення як правомірно та підставно заявлені.

В іншій частині позову, суд має за необхідне зазначити, що факт надання послуг відповідачем встановлено та підтверджено матеріалами справи. Проте, наданими суду доказами позивачем підтверджено проведення оплати за отримані послуги лише на загальну суму 1 356 791 грн 73 коп., в тому числі сплату відповідачу 226 131 грн 96 коп. ПДВ.

Враховуючи, що позивачем не було надано доказів щодо проведення оплати товару, які включали в себе суму 51 634 грн 92 коп. ПДВ, яка, також, була заявлена у позовних вимогах, а тому це не надає права стверджувати позивачу про реальність понесених ним збитків в цій частині, у зв`язку з чим позов в цій частині не підлягає до задоволення за недоведеністю позивачем наявності всього складу господарського правопорушення.

5. Судові витрати.

Відповідно до частин 1,2 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд покладає на позивача та відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене вище, керуючись положеннями статей 2, 42, 74-79, 86, 129, 233, 236, 238, 241, з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЦАВТОІНВЕСТ - 226 131 (двісті двадцять шість сто тридцять одна) грн 96 коп. збитків.

3. В іншій частині у позові відмовити.

4. Судові витрати покласти на позивача та відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Позивач (стягувач) - Товариство з обмеженою відповідальністю СПЕЦАВТОІНВЕСТ, 46008, місто Тернопіль, вул. Шептицького Митрополита, будинок 4А, () ;

Відповідач (боржник) - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ().

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статей з 253 по 259 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення, із врахуванням вихідних та святкових днів, складено на протязі робочих днів з дня проголошення скороченої (вступної та резолютивної) частини рішення та підписано 17.09.2021.

Повний текст рішення надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення поштового відправлення або вручено наручно особисто уповноваженим представникам.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко