ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 року м. Дніпро Справа № 904/1592/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.,

секретар судового засідання Манчік О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2021р. (повний текст складено - 19.04.2021р., суддя - Назаренко Н.Г, м. Дніпро) у справі № 904/1592/20

за позовом Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання недійсним договору про надання послуг

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2021р. позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір про надання послуг № 15 від 31.10.2019р., який укладений у м. Дніпрі між Торгівельно-комерційним товариством з іноземними інвестиціями фірмою "Харків-Москва" в особі директора ОСОБА_1, з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз" в особі представника Лемешева Ігоря Володимировича - з моменту його укладення. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз" на користь Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Харків-Москва" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 102,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що надання відповідачем доказів наявності у нього автотехніки не є належним доказом виконання ним робіт за спірним договором. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження виконання робіт за спірним договором. Встановлені судом обставини вказують на те, що оспорюваний договір не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, укладення оспорюваного правочину використано його учасниками без наміру його реального виконання. Суд дійшов висновку, що такий правочин може вважатись фіктивним правочином.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2021р. скасувати.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- суд першої інстанції не зазначив у мотивувальній частині судового рішення у чому полягає недобросовісність дій відповідача при укладенні спірного договору, чому на думку суду він укладений на шкоду юридичній особі. Суд не дослідив фактичних обставин справи та не навів чітких доводів на спростування презумпції правомірності правочину;

- матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту суперечності договору про надання послуг актам цивільного законодавства. При цьому, власне недбальство, суперечки між керівництвом позивача, незнання закону або неправильне його тлумачення не можуть бути підставами для визнання правочину недійсним. Крім того, невиконання позивачем умов такого договору в частині оплати наданих послуг також не є підставою для його недійсності, а може мати інші правові наслідки;

- правочин було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Роботи були виконані за цим договором, про що свідчить акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 17.12.2019р. Документи засвідчені печатками та підписами уповноважених осіб сторін договору;

- суд не звернув увагу на те, що оспорюваний договір порушує (зачіпає) права позивача станом на сьогодні, але раніше договір укладався позивачем без будь-яких заперечень і застережень. Заборгованість за виконані роботи визнавалась позивачем у відповіді на претензію від 19.12.2019р.;

- місцевий господарський суд повно та всебічно не дослідив та не встановив обставини порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок укладення оспорюваного договору;

- судом не зазначено у рішенні, які конкретно дефекти договору спонукали суд на ухвалення рішення про недійсність укладеного договору;

- волевиявлення сторін на укладення договору було вільним, жодного примусу із боку учасників не встановлено. Воля позивача, від імені якого діяв директор ОСОБА_1 була спрямована на його укладення;

- безпідставними є доводи позивача про те, що у нього не було на праві власності або іншому майновому праві земельної ділянки, де проводились будівельні роботи за допомогою замовленої техніки, зокрема, у Полтавській області. Даний договір міг укладатись позивачем у інтересах третіх осіб з метою отримання від третьої особи прибутку. Вказані обставини не могли бути відомими відповідачу та можуть становити комерційну таємницю;

- незгода замовника з умовами договору на стадії, коли його виконано виконавцем, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладання та підписання не є підставою для визнання його недійсним, оскільки суперечить принципам цивільного законодавства;

- у даній справі відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність підстав для визнання договору недійсним та спростування презумпції дійсності правочину;

- судом першої інстанції не зазначено обставини, які б свідчили про те, що відповідач умисно уклав договір без досягнення мети його реального результату, якою є отримання коштів від надання послуги, передбачав для себе настання негативних наслідків. Таким чином, судом не доведено умисел відповідача при укладанні фіктивного договору;

- відповідач наразі несе майнові втрати, оскільки не отримав до цього часу оплату за виконану роботу за спірним договором і продовжує зазнавати шкоду від невиконання обов`язку позивачем від неможливості стягнути борг під час оспорювання цього договору в суді.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Посилається на те, що самі документи, надані відповідачем, на підтвердження існування заборгованості, яка виникла у зв`язку із невиконанням спірного договору, не відповідають вимогам до первинних документів, які підтверджують реальність господарської операції, оскільки вказана господарська операція не призвела до зміни в структурі активів платника податків. Таким чином, спірний договір та додатки до нього не можуть вважатися належними та допустимими доказами реальності вчинення господарської операції. Відповідачем після підписання акту наданих послуг не сформовано та не зареєстровано в ЄРПН податкової накладної, що також свідчить про відсутність зацікавленості відповідача у настанні реальних правових наслідків за спірним договором. Позивач вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що договір про надання послуг від 31.10.2019р. має всі ознаки фіктивності. Відповідачем доказів фактично понесених витрат з виконання робіт за спірним договором не надано, хоча відповідач стверджує, що договір було спрямовано на реальне настання правових наслідків. Саме по собі існування договору на папері без його реального виконання та слідів його реального виконання за даними первинного бухгалтерського обліку не робить такий договір дійсним автоматично. Рішення про державну реєстрацію прав, зокрема, про зміну керівників підприємства позивача, які скасовані на підставі наказу Мінюсту від 19.12.2019р. є такими, що не породжують жодних правових наслідків для позивача з моменту їх винесення. Тому фіктивний керівник підприємства, який є третьою особою у даній справі, ОСОБА_1 та інший фіктивний керівник ОСОБА_2 , записи про яких були виключені з реєстру на підставі наказу Мінюсту від 19.12.2019р., ніколи не набували статусу належних керівників підприємства позивача, та ніколи не мали повноважень на укладення будь-яких правочинів від імені підприємства позивача. Якщо відповідач вважає, що такими діями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдали відповідачу будь-якої шкоди, відповідач не позбавлений можливості звернутись до таких осіб із вимогами про відшкодування шкоди.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.05.2021р. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 05.07.2021р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.07.2021р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 09.08.2021р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.08.2021р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 13.09.2021р.

В судовому засіданні 13.09.2021р. представники позивача проти доводів апеляційної скарги заперечували.

Відповідач та третя особа наданими їм процесуальними правами не скористались та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників.

Разом з тим, 13.09.2021р. до початку судового засідання на адресу апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, яке мотивовано тим, що у представника відповідача існують ознаки вірусного захворювання COVID-19, і ним здано ПЦР-тест та очікуються його результати.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про його відхилення з огляду на те, що до клопотання не додано доказів в його обґрунтування.

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача та третьої особи.

13.09.2021р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розгляд клопотань учасників провадження у справі.

05.07.2021р. на адресу апеляційного господарського суду надійшло спільне клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз" та Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі № 904/1592/20. До вказаного клопотання додано мирову угоду, укладену 01.07.2021р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз" та Торгівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва".

Враховуючи, що повноважними представниками позивача в судовому засіданні 13.09.2021р. заявлено про необґрунтованість поданого клопотання, яке зі сторони позивача підписано неналежною особою, вказане клопотання про затвердження мирової угоди підлягає залишенню без розгляду.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

31.10.2019р. між Торгівельно-комерційним товариством з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" в особі директора ОСОБА_1 (надалі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз" в особі представника за довіреністю Лемешева І.В. (надалі - виконавець) укладено договір про надання послуг № 15 (надалі - договір).

Виконавець зобов`язується виконати вантажно-розвантажувальні роботи з використанням Автокрану КС-3575 А, бульдозеру дизельного трактора ДТ-75, трактору ЮМЗ-6АКЛ (далі роботи), згідно замовленої кількості мото-годин роботи, а замовник зобов`язується сплатити вартість виконаних робіт (п. 1.1. договору).

Вартість робіт визначається за ціною вартості однієї мото-години роботи крану із екіпажем (п. 1.2. договору).

Згідно із п. 2.1. договору ціна договору та, відповідно, загальна вартість робіт визначається договірною ціною за одну мото-годину - 450,00 грн. та кількістю замовленого робочого часу (без ПДВ).

Строки виконання робіт визначаються сторонами у погодженому графіку (п. 3.1. договору).

Прийом виконаних виконавцем робіт здійснюється замовником з моменту повідомлення виконавцем про виконання робіт і оформлюється Актом здачі-приймання виконаних робіт, підписаного уповноваженими представниками сторін. Акт здачі-приймання виконаних робіт готує виконавець і протягом двох календарних днів з моменту завершення робіт передає для підписання замовнику. Замовник протягом двох календарних днів зобов`язаний здійснити приймання виконаних робіт і підписати Акт в частині фактично виконаних робіт, або надати мотивовану відмову від приймання виконаних робіт (п. 4.1. договору).

Замовник зобов`язаний оплатити роботи виконавця згідно умов договору (п. 5.1.4. договору).

Виконавець зобов`язаний виконати вантажно-розвантажувальні роботи згідно з договірною ціною належним чином та у встановлені графіком строки (п. 5.3.1. договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 8.1. договору).

17.12.2019р. сторонами підписано Акт № 15 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) по договору № 15 від 31.10.2019р. на загальну суму 600 750,00 грн. (а. с. 38). Вказаний акт підписано з боку Торгівельно-комерційного товариства з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" - директором ОСОБА_1, з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз" - представником за довіреністю Лемешевим І.В.

Позовні вимоги мотивовані тим, що про існування вказаного договору та заборгованості за ним, позивачу стало відомо випадково, оскільки ніяких взаємовідносин, як ділових так і інших, між позивачем та відповідачем ніколи не існувало, ніяких договорів між ними не укладалось, ніяких роббіт/послуг не надавалось.

Позивач стверджує, що у нього викликає сумнів також назва "Замовника" у договорі. Правильним повним найменуванням юридичної особи позивача у відповідності до статуту є Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва", а не Торгівельно-комерційне товариство з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва".

Крім того, у позивача відсутня довіреність на представника ТОВ "Будівельна компанія "Санрайз" Лемешева Ігоря Володимировича.

Позивач стверджує, що з 28.10.2019р. розпочалося рейдерське захоплення майна та корпоративних прав ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва", яке з 1991 року знаходиться та зареєстровано за адресою: 63030, Харківська область, Валківський район, село Шарівка, ідентифікаційний код юридичної особи 14344275. З 1994 року незмінним аж до 22.01.2020р. Генеральним директором ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" був Дукер Шмуєл, громадянин держави Ізраїль, що мав право постійного проживання на території України (Дукер Шмуєл був змінений 31.01.2020р. Дукер Ларисою Олексіївною у зв`язку зі смертю).

Обставини рейдерського захоплення ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" підтверджуються: Наказом Мінюсту № 4080/5 від 19.12.2019р. та Висновком Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.11.2019р., Наказом Мінюсту № 4303/5 від 28.12.2019р. та Висновком Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.12.2019р., копіями Витягів з ЄРДР з приводу порушення кримінальних проваджень по факту зловживаннями своїми повноваженнями з боку державних реєстраторів, по факту нотаріального посвідчення заздалегідь підроблених документів, Витягами з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за період з 28.10.2019р. по 28.12.2019р.

Як вбачається з Наказу Мінюсту № 4080/5 від 19.12.2019р. та Висновку Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.11.2019р. та Наказу Мінюсту № 4303/5 від 28.12.2019р. та Висновку Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.12.2019р., всі записи внесені в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та ЄДР нерухомого майна в період з 28.10.2019р. по 28.12.2019р. стосовно внесення змін щодо засновників/учасників, керівника, адреси реєстрації та майна, яке належить ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" скасовані та повернуті записи станом на 27.10.2019р., тобто до початку подій рейдерського захоплення, з належною адресою: 63030, Харківська область, Валківський район, село Шарівка та належним керівником - Дукером Шмуєлом.

28.12.2019р. за результатами розгляду скарги засновників ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" на дії державних реєстраторів: Протопопівської селищної ради Дергачівського району Харківської області Жбадинського О.М., Христівського району Херсонської області Хільченко Ю.О., Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області Ремішевського О.В., якими змінено адресу Товариства з належної адреси: 63030, Харківська область Валківський район, село Шарівка на неналежну адресу: 49100, м. Дніпро, вул. Космічна, буд. 9А, секція 4, прим. 101, змінено керівника Товариства з неналежного керівника: ОСОБА_1 на неналежного керівника: ОСОБА_2 , Мінюстом України на підставі Наказу № 4303/5 від 28.12.2019р. та Висновку Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.12.2019р. скасовано вказані дії державних реєстраторів, в результаті чого поновлені порушені права засновників, а відомості стосовно ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань повернулися станом на 27.10.2019р., тобто до початку рейдерського захоплення Товариства.

На підставі Наказу Мінюсту № 4080/5 від 19.12.2019р. та Висновку Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.11.2019р. - запис про вказаного керівника ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" ОСОБА_1 визнаний незаконним та скасований.

Відомості про керівника ОСОБА_1 , який підписав з боку ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" спірний договір про надання послуг № 15 від 31.10.2019р, за яким нібито утворилася заборгованість в розмірі 600 750,00 грн. у ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" перед ТОВ "Будівельною компанією "Санрайз", були внесені до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань саме в період з 28.10.2019р. по 28.12.2019р., а саме 29.10.2019р.

Вказана заборгованість визнана новим директором ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" ОСОБА_2 (запис про якого також був скасований) - в період з 31.10.2019р. по 20.12.2019р. включно, тобто в період рейдерського захоплення ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва", та на підставі записів в ЄДР, які в подальшому були скасовані на підставі Наказів Мінюсту від 19.12.2019р. та 28.12.2019р.

Таким чином, позивач вважає, що директор ОСОБА_1 був незаконним керівником ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" та відповідних повноважень на укладення спірного договору не мав.

Протоколом позачергових загальних зборів учасників ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" від 30.12.2019р. затверджено незгоду та невизнання всіх дій, рішень та документів, в тому числі, протоколів загальних зборів та рішень загальних зборів ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва", листів, заяв, звернень, угод, договорів, укладених від імені ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" за період з 28.10.2019р. по 28.12.2019р. за підписами нелегальних директорів (Генеральних директорів) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 чи їх представників (за договорами, довіреностями).

В підтвердження платоспроможності ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" надано роздруківку з "1С-Підприємство" оборотно-сальдової відомості за період з 01.01.2018р. по 31.01.2020р. по контрагентам.

Позивач також вважає, що сумнів щодо законності спірного договору викликає сам предмет договору. Так, відповідно до п. 1.1 оспорюваного договору виконавець зобов`язується виконати вантажно-розвантажувальні роботи з використанням Автокрану КС-3575 А, бульдозеру дизельного трактор ДТ-75, трактору ЮМЗ-6АКЛ (надалі - роботи), згідно до замовленої кількості мото-годин роботи, а замовник зобов`язується сплатити вартість виконаних виконавцем робіт. У договорі не вказано місце виконання робіт. Крім того, відсутність необхідних реквізитів здійсненої господарської операції, як-то об`єкт навантажувально-розвантажувальних робіт (конкретне місце надання послуг) говорить про істотні недоліки в первинних документах складених на підставі спірного договору та підтверджує нереальність господарської операції, та фіктивність самого договору.

В підтвердження наведеного позивачем надано довідку Генерального директора ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" Дукер Л.О. щодо відсутності господарських відносин ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" з ТОВ "Будівельна компанія "Санрайз".

На підставі викладеного позивач вважає що договір про надання послуг № 15 від 31.10.2019р. має всі ознаки фіктивності.

Викладене стало підставою для звернення позивача з даним позовом до місцевого господарського суду за захистом свого порушеного права.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Предметом розгляду даної справи є встановлення обставин, пов`язаних з визнанням недійсним договору про надання послуг № 15 від 31.10.2019р.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є договір та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у ст. 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у ст. 215 ЦК України.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач відповідно до вимог ст. ст. 13, 74 ГПК України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.

Зазначаючи в якості підстав визнання недійсним договору про надання послуг № 15 від 31.10.2019р. норми ст. ст. 203, 215, 234 ЦК України позивач посилався на те, що цей правочин вчинено з боку ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" не уповноваженою особою та без наміру сторін створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином.

Обґрунтовуючи відсутність у ОСОБА_1 повноважень на укладення договору позивач вказував на той факт, що вказана особа була незаконним директором ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва", що підтверджується Наказом Мінюсту № 4080/5 від 19.12.2019р. та Висновком Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.11.2019р., яким скасовано незаконні реєстраційні дії, у тому числі щодо зміни директора ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва".

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача, як на підставу недійсності те, що спірний договір підписано не уповноваженою особою, оскільки на час укладення спірного договору ОСОБА_1 у відповідності до відомостей наявних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значився керівником ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва". Таким чином, спірний договір підписано з боку позивача особою, повноваження якої підтверджувалися у встановленому законодавством порядку.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне звернути увагу на те, що реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у тому числі, пов`язані із зміною керівника ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" з Дукера Шмуєля на ОСОБА_1 були скасовані Наказом Міністерства юстиції України від 19.12.2019р., як такі, що не відповідають вимогам законодавства України. При цьому, згідно з листом Прокуратури Харківської області СУ ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000574 від 29.10.2019р. за ч. 3 ст. 206-2 КК України за фактом зловживання своїми повноваженнями державним реєстратором, що спричинило тяжкі наслідки, протиправного заволодіння майном підприємства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених документів, що спричинило тяжкі наслідки.

Іншою підставою недійсності договору позивач вважає те, що договір про надання послуг № 15 від 31.10.2019р. є фіктивним, оскільки його укладено сторонами без наміру сторін створити правові наслідки, обумовлені цим договором.

Позивач зазначає, що роботи по спірному договору не виконувались. Доказів фактично понесених витрат з виконання вказаних робіт (зокрема, подорожніх листів, доказів придбання палива для належного надання послуги, наявність у власності або використанні заявленого обладнання та транспорту, довідки 1ДФ із зазначенням працівників (водіїв, вантажників), які фактично могли б надати вказану послугу) відповідач суду не надав, хоча стверджує, що спірний договір спрямовано на реалізацію настання правових наслідків. Відповідач не зазначає, що саме було розвантажено, не надає документів (заявок, відповідно до яких було розраховано мото-години відповідно умов договору, тощо), які свідчать, що виконавець знав, де саме, коли саме, що саме буде розвантажуватись та навантажуватись, та відповідно визначити кількість ресурсів для надання послуги належним чином.

Виходячи з обсягу переліченої техніки, необхідної для надання послуги, об`єм матеріальних цінностей повинен бути значним. Проте, позивач зазначає, що за даними бухгалтерського обліку не має відомостей відносно того, яке майно могло бути навантажене чи розвантажене за умовами оскаржуваного договору.

Відповідачем зазначено, що розвантажувальні роботи проводились за адресою: Полтавська область, Кобеляцький район, село Світлогірське. Разом з тим, як зазначає позивач, він не має у власності чи оренді будь-якого майна на території Полтавської області, зокрема складів, виробничих приміщень, інших місць зберігання майна. У разі необхідності в укладенні подібного договору позивач скористався б послугами місцевих суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на території м. Харків та Харківської області, де власне перебуває саме підприємство позивача та його виробничі потужності.

Таким чином, позивач вважає, що спірний договір за цих обставин є фіктивним та відповідно до ст. 234 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Як вбачається із змісту договору про надання послуг № 15 від 31.10.2019р. виконавець (відповідач) зобов`язується виконати вантажно-розвантажувальні роботи роботи з використанням Автокрану КС-3575 А, бульдозеру дизельного трактора ДТ-75, трактору ЮМЗ-6АКЛ (далі роботи), згідно замовленої кількості мото-годин роботи, а замовник зобов`язується сплатити вартість виконаних робіт (п. 1.1. договору).

Згідно із п. 2.1. договору ціна договору та, відповідно, загальна вартість робіт визначається договірною ціною за одну мото-годину - 450,00 грн. та кількістю замовленого робочого часу (без ПДВ).

Строки виконання робіт визначаються сторонами у погодженому графіку (п. 3.1. договору).

Разом із тим, сторонами не надано до господарського суду доказів замовлення позивачем кількості робочого часу для виконання робіт та погодженого сторонами графіку виконання робіт.

В підтвердження виконання зазначених робіт відповідач послався на Акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) № 15 від 17.12.2019р., який підписаний сторонами та на відповідь на претензію від 20.12.2019р., в якій зазначено, що з огляду на те, що у ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" виникли тимчасові фінансові труднощі, останній повідомляє про неможливість на даний час сплатити заборгованість за договором про надання послуг № 15 від 31.10.2019р. в розмірі 600 750,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Таким чином, цивільні права здійснюються особою до визначених меж, поки це не суперечить інтересам інших осіб і публічним інтересам. Такі межі можуть визначатися договором або актами цивільного законодавства. Обов`язок при здійсненні цивільних прав утримуватися від дій, які порушували б права інших осіб, конкретизується актами цивільного законодавства, що встановлюють ці права. Порушення меж здійснення цивільних прав веде до зловживання правом.

Вирішуючи спір про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, підлягає встановленню, яким чином наслідки такого правочину вплинули або можуть вплинути на права та інтереси цієї особи, оскільки звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору направлене на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

Також необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вже зазначалось раніше, відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 234 ЦК України передбачено визнання недійсним правочину, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (фіктивний правочин).

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, які передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, передбачених цим правочином.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то такий правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення (правова позиція Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 05.07.2019р. у справі № 910/4994/18).

Відповідач посилається на те, що про намір створити правові наслідки за договором свідчить факт виконання робіт, що підтверджується Актом здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) по договору № 15 від 31.10.2019р. на загальну суму 600 750,00 грн.

В Акті здачі-приймання виконаних робіт № 15 зазначено, що вантажно-розвантажувальні роботи виконувались в період з 01.11.2019р. по 16.12.2019р. При цьому, з Акту не можливо встановити об`єкт, на якому ці роботи виконувались, тоді як в договорі № 15 від 31.10.2019р. такий об`єкт також не вказано.

Акт здачі-приймання виконаних робіт датовано 17.12.2019р. Від імені позивача вказаний акт підписано ОСОБА_1 в той період, коли Міністерством юстиції України здійснювався розгляд скарг на дії державного реєстратора, а 19.12.2019р. прийнято наказ № 4080/5 про скасування реєстраційних дій, у тому числі щодо перебування ОСОБА_1 на посаді директора ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва".

Згідно із ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1). Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2). Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 3). Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8).

Матеріали справи свідчать, що разом із наданням відзиву на позовну заяву, відповідачем не було надано доказів, які свідчать про наявність технічної можливості та вжиття заходів до виконання робіт по договору.

Докази придбання автотехніки, у тому числі зазначеної у договорі були надані відповідачем до суду першої інстанції лише 05.04.2021р., тобто за три дні до останнього засідання суду - 08.04.2021р. без дотримання вимог ч. 4 ст. 80 ГПК України щодо письмового повідомлення суду про неможливість подання відповідних доказів у встановлений законом строк.

Оскільки відповідач у відзиві на позовну заяву не посилався на наявність відповідних доказів, у суду виникає обґрунтований сумнів у достовірності наданих доказів.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що надання відповідачем доказів наявності у нього автотехніки (автокрану КС-3575, Бульдозеру дизельного ДТ-75, Трактору - ЮМЗ 6 АКЛ) є лише підтвердженням у нього технічної можливості виконання підрядних робіт та не є належним доказом фактичного виконання ним робіт за спірним договором.

Як зазначає відповідач, роботи за спірним договором повинні були виконуватись в Полтавській області, Кобеляцькому районі, селі Світогірське, вулиця Солошинська № 85. Разом з тим, зважаючи на те, що підприємство відповідача знаходиться в м. Дніпрі, повинна була здійснюватись доставка техніки на місце виконання робіт великогабаритними технічними машинами.

В даному випадку, належними доказами, які б підтверджували виконання робіт за договором, крім Акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) № 15 від 17.12.2019р. могли бути маршрутні листи, норми споживання пального, відомості про автопробіг, накази про відрядження, тощо.

Разом з тим, відповідачем, як стороною оспорюваного договору, не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що спірний договір був спрямований на реалізацію правових наслідків, а саме - виконання робіт за спірним договором.

Щодо посилання відповідача на наявність відповіді позивача на претензію про виконання умов договору слід враховувати наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, претензію відповідача від 19.12.2019р. було отримано в той же день ОСОБА_1 . Разом із тим, відповідь на вказану претензію датована 20.12.2019р. та підписана в якості директора ОСОБА_2

Проте, матеріали справи свідчать, що 19.12.2019р. наказом Міністерства юстиції України було скасовано реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у тому числі щодо відомостей про керівника ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків-Москва" ОСОБА_1, а 28.12.2019р. реєстраційної дії щодо керівника підприємства Скрябіна О.В.

Слід звернути увагу, що укладення оспорюваного договору, надання претензії та відповіді на претензію та інші дії були вчинені сторонами в період протиправного позбавлення позивача його власності та незаконного усунення його керівника.

За наведених обставин, слід прийти до висновку, що сторони, укладаючи договір діяли недобросовісно, а оспорюваний договір був спрямований на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав, а саме створення штучної заборгованості перед відповідачем.

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.12.2018р. у справі № 910/7547/17 звернула увагу, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019р. у справі № 638/2304/17).

Таким чином, правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Згідно з правовим висновком, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі № 902/417/18, за ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Такі загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.12.2018р. у справі № 910/7547/17 зроблено правовий висновок, згідно з яким з конструкції ч. 3 ст. 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Матеріали даної справи свідчать про те, що оспорюваний договір не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, укладення оспорюваного правочину здійснено його учасниками без наміру його реального виконання.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що наведені вище обставини у сукупності можуть свідчити про наявність ознак фіктивності правочину, який укладено сторонами без наміру настання передбачених ним правових наслідків.

На підставі викладеного місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Посилання відповідача на те, що спірний договір міг укладатись позивачем в інтересах третіх осіб з метою отримання від третьої особи прибутку є лише припущенням, а тому не може прийматись до уваги апеляційним господарським судом.

Також, не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що незгода замовника з умовами договору на стадії, коли його виконано виконавцем, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладання та підписання не є підставою для визнання його недійсним, оскільки відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження фактичного виконання робіт за спірним договором.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд. Водночас апеляційний господарський суд погоджується із доводами позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, як такими, що узгоджуються з обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на підставі ст. ст. 129, 282 ГПК України у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2021р. у справі № 904/1592/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.09.2021р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков