ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Справа № 924/1263/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Грязнов В.В. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Антонюка Сергія Олеговича на рішення господарського суду Хмельницької області від 15.06.2021 р. у справі № 924/1263/19 (суддя Яроцький А.М., повний текст складено 25.06.2021 р.)

за позовом Хмельницької міської ради

до Фізичної особи-підприємця Антонюка Сергія Олеговича

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 106 738,90 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Кучевська Г.В.;

відповідача - Антонюк О.С., Цюпик О.В.;

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Хмельницька міська рада звернулася до Господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця Антонюка Сергія Олеговича на користь позивача 38508,44 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку по вул. Кам`янецькій, 79/3 у м. Хмельницькому.

Позовна заява обґрунтовується тим, що відповідач користувався зазначеною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів в період з 01.06.2014 р. (з дати припинення договору оренди землі від 16.02.2012 р. № 00338) до 01.12.2018 р. (до дати укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки) та зважаючи на те, що ФОП Антонюк С.О. фактично використовував земельну ділянку площею 800 м2 ще з 2012 року, що підтверджується договором оренди землі, витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.10.2019 р., актом обстеження земельної ділянки від 05.01.2018 р., рішенням міської ради від 14.12.2018 р. № 65, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.10.2019 р., тому позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою.

У поясненнях щодо розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку, яка використовувалася відповідачем без правовстановлюючих документів зазначено, що розрахунок неодержаного доходу у вигляді орендної плати здійснювався у розмірі мінімальної ставки орендної плати, визначеної згідно з Податковим кодексом України - 3 % від суми нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 20.07.2020, залишеним без зміни постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.10.2020, позов задоволено.

Судові рішення мотивовано тим, що згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.10.2019 № НВ - 019 земельна ділянка площею 800 м2, кадастровий номер :08:001:0175, є сформованою та зареєстрована як об`єкт цивільних прав з 16.02.2012. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.08.2017 № 93986634 зазначену земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, її площа становить 800 м2, кадастровий номер :08:001:0175. Отже, як у період з 16.02.2012 р. по 14.12.2018 р., так і на теперішній час два основні критерії, які ідентифікують земельну ділянку: площа і кадастровий номер, не змінювалися, що на переконання місцевого господарського суду свідчить про використання земельної ділянки протягом спірного періоду без правовстановлюючих документів (з 01.06.2014 р. до 01.12.2018 р.), що є підставою для стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати.

Що ж стосується позовної давності, то місцевий господарський суд в рішенні зазначив, що правила переривання позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній (справі) є докази, що підтверджують факт такого переривання. Перебіг позовної давності перервався вчиненням ФОП Антонюком С.О. дій (сплата коштів), що свідчать про визнання ним свого боргу. Позовна давність також перервалася зверненням позивача у вересні 2017 року до суду з позовом до фізичної особи - підприємця Антонюка С.О. про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Таким чином, дослідивши та надавши правову оцінки наведеним позивачем обставинам, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах строку позовної давності, а тому заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2021 р. касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Антонюка С.О. задоволено частково, рішення Господарського суду Хмельницької області від 20.07.2020 р. і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 р. у справі № 924/1263/19 скасовано, справу № 924/1263/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд вказав, що в порушення положень статей 86, 236, 269, 282 ГПК України місцевий та апеляційний господарські суди не перевірили і не надали належної оцінки доводам скаржника про те, що при визначенні розміру суми, яка підлягає стягненню з відповідача на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, судами не було надано оцінки кожному доказу та не зазначено чому взято до уваги саме Витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 15.09.2016 р., від 24.02.2020 р., від 30.01.2018 р., 17.10.2019 р., при цьому не зазначено мотивів відхилення Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 19.03.2020 р., який виданий тим же органом на підтвердження тих же обставин за один і той самий період, що і інші Витяги, які було надано позивачем.

Також про новому розгляді справи суду необхідно вирішити питання щодо можливості застосування позовної давності з огляду на вчинення ФОП Антонюком С.О. дій (сплата коштів), що свідчать про визнання ним свого боргу.

За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 15.06.2021 р. у справі №924/1263/19 позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 106 738, 90 грн та 1 921 грн витрат зі сплати судового збору.

Судове рішення мотивовано тим, що ФОП Антонюк С.О., як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки (позивачу) на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції зазначив, що Управлінням земельних ресурсів було підготовлено розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку по вул. Кам`янецькій, 79/3 з врахуванням всіх змін категорій цільового призначення земельної ділянки в період з 01.06.2014 р. до 01.12.2018 р. на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №6-22-0.33-468/116-21 від 26.03.2021 р. Таким чином, поданий позивачем витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідає вимогам ст. 23 Закону України "Про оцінку земель", а відповідно проведені на його підставі розрахунки безпідставно збережених коштів є обґрунтованими і відповідають вимогам чинного законодавства.

Окрім того, дослідивши обставини у справі та надавши правову оцінки доводам сторін, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах строку позовної давності, а тому заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Антонюк С.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що розмір фактично використовуваної відповідачем земельної ділянки у період з 01.06.2014 р. по 01.12.2018 р. становить 800 кв.м., залишивши поза увагою доводи відповідача про використання ним земельної ділянки у значно меншому розмірі, а саме у розмірі 372 кв.м. та інші докази на підтвердження позиції відповідача, в тому числі наявні обмеження у використанні земельної ділянки.

Суд першої інстанції не з`ясував обставин, пов`язаних із правильністю здійснення позивачем розрахунку, не здійснив оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про правомірність зробленого позивачем розрахунку на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.03.2021 р. за період з 01.06.2014 р. по 31.12.2016 р. як для земель комерційного використання, залишивши поза увагою нормативну грошову оцінку для земель, які зайняті поточним будівництвом, яка також була відображена у зазначеному Витязі.

Суд першої інстанції помилково не врахував, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.06.2014 р. по 01.12.2016 р., оскільки вона заявлена з пропуском строку позовної давності, яка є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. Крім того, помилковою є позиція суду першої інстанції про переривання строку позовної давності шляхом вчинення відповідачем дій (щорічною сплатою земельного податку), що свідчать про визнання ним свого боргу.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 р. скаржнику було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, зупинено дію рішення, відкрито апеляційне провадження у справі та призначено розгляд справи на 15.09.2021 р. об 14:30 год.

Хмельницька міська рада надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що починаючи з 16.02.2012 р. і до сьогодні єдиною сформованою земельною ділянкою, на якій знаходиться належне відповідачеві нерухоме майно, є земельна ділянка площею 800 кв. м кадастровий номер :08:001:0175, тому твердження відповідача про зміну площі та конфігурації земельної ділянки є безпідставним.

Також позивач вказує, що оцінку площі земельної ділянки, яка використовувалася відповідачем, була надана Верховним Судом у постанові від 26.02.2021 р. Так, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що посилання відповідача на зміни промірів та конфігурації земельної ділянки і акт обстеження земельної ділянки від 12.10.2016 р. немає жодного правового значення. Крім цього, постанова не містить жодних вказівок на необхідність дослідження під час нового розгляду справи обставин щодо з`ясування площі земельної ділянки, яка використовувалася відповідачем.

Позивач також звертає увагу суду на те, що Хмельницькою міською радою було зроблено запит у відділ у Хмельницькому районі головного управління Держгеокадастру Хмельницької області для з`ясування остаточної інформації стосовно нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 800 кв.м кадастровий номер :08:001:0175 призначеної для будівництва та обслуговування автосервісу за період 2014-2018 р. р. На поданий запит відділом у Хмельницькому районі головного управління Держгеокадастру Хмельницької області було надано витяг від 26.03.2021 р. №6-22-0.33-468/116-21 щодо земельної ділянки площею 800 кв.м кадастровий номер :08:001:0175 за період 2014-2018 р. р. Інформація, зазначена у вказаному витязі повністю відповідає інформації, наявній у витязі, поданому відповідачем від 19.03.2020 р. № 32-22-0.33-507/116-20. На підставі останнього витягу Хмельницькою міською радою було зменшено позовні вимоги. Зазначене зменшення було прийнято судом першої інстанції, і задоволено позовні вимоги саме у розмірі зменшених позовних вимог. Відтак, доводи скаржника щодо неправильно проведеного розрахунку суми, що підлягає стягненню - безпідставні.

Позивач посилається на ст. 264 ЦК України та вказує, що судова практика відносить до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, зокрема, часткову сплату боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. З листів Головного управління ДПУ у Хмельницькій області від 23.12.2016 р. № 30185/9/22-25-13-03 та від 28.10.2019 р. № 8218/10/22-01-58-05 вбачається, що ФОП Антонюком С.О. сплачувалися кошти за користування спірною земельною ділянкою у розмірі 1296, 82 грн - у 2014 році, 1619,73 грн - у 2015 році, 17530,5 грн - у 2016 році, 10635,48 грн - у 2017 році, 2116,46 грн - у 2018 році. Оскільки сплата коштів за користування земельною ділянкою вважається визнанням відповідачем свого боргу, тому перебіг позовної давності протягом 2014-2018 р. р. переривався вчиненням відповідачем зазначених дій, а отже не є пропущеним, зважаючи на те, що останній платіж був здійснений відповідачем у 2018 році, а позов був поданий 04.12.2019 р.

Відповідач (його представник) в судовому засіданні 15.09.2021 р. підтримали доводи апеляційної скарги, просять скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні 15.09.2021 р. заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в задоволенні її вимог, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши в судовому засіданні сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, рішенням другої сесії Хмельницької міської ради № 28 від 16.05.2002 р. приватному підприємцю Антонюку С.О. було попередньо погоджене місце розташування об`єкта містобудування - автосервісу по вул. Кам`янецькій, 79/3 площею 0,08 га.

На підставі листа-замовлення (клопотання) № А/58-16 від 04.06.2002 р. та договору на виконання робіт № 130 від 26.06.2002 р., Комунальним підприємством проектно-розвідувальних робіт по землевпорядкуванню було виготовлено проект відведення земельної ділянки ПП Антонюку С.О. на земельну ділянку по вул. Кам`янецькій, 79/3 площею 0,08 га.

Рішенням шостої сесії міської ради № 15 від 25.09.2002 р. ПП Антонюку С.О. було надано в оренду земельну ділянку по вул. Кам`янецькій, 79/3 площею 0,08 га. під будівництво автосервісу. На виконання даного рішення між міською радою та ПП Антонюком С.О. 14.11.2002 р. було укладено договір оренди землі № 771 строк дії якого закінчувався 25.09.2007 р.

02.04.2007 р. Антонюк С.О. звернувся до міської ради із заявою про продовження договору оренди землі № 771 від 14.11.2002 р.

Комунальним підприємством проектно-розвідувальних робіт по землевпорядкуванню на підставі заяви-замовлення ФОП Антонюка С.О. від 02.04.2007 р. виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право оренди землі ФОП Антонюка С.О. під будівництво автосервісу по вул. Кам`янецькій, 79/3 площею 0,08 га.

Рішенням міської ради № 25 від 27.12.2007 р. ФОП Антонюку С.О. було надано в короткострокову оренду земельну ділянку по вул. Кам`янецькій, 79/3 площею 0,08 га. строком на 3 роки.

16.07.2008 р. між Хмельницькою міською радою та Антонюком С.О. було укладено договір оренди земельної ділянки площею 800 м. кв. по вул. Кам`янецька, 79/3 під будівництво автосервісу.

Рішенням дев`ятої сесії Хмельницької міської ради №35 від 10.08.2011 р. Антонюку С.О. було поновлено договір оренди земельної ділянки строком на 3 роки.

16.02.2012 р. між Хмельницькою міською радою та ФОП Антонюком С.О. на підставі рішення Хмельницької міської ради № 35 від 10.08.2011 р. було укладено договір на оренду земельної ділянки площею 800 кв.м. під будівництво автосервісу.

Рішенням Хмельницької міської ради № 45 від 24.04.2013 р. "Про припинення права користування земельною ділянкою, договору оренди землі шляхом його розірвання за згодою сторін, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" припинено право користування ФОП Антонюку С.О. земельною ділянкою площею 800 кв.м. і надано йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 650 кв.м.

На виконання даного рішення 15.05.2014 р. між Хмельницькою міською радою та Антонюком С.О. було укладено додаткову угоду про розірвання договору оренди землі №00338 від 16.02.2012 р.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 93986634 від 08.08.2017 р. Антонюк С.О. з 2011 року є власником автосервісу загальною площею 1036,2 кв.м. по вул. Кам`янецькій, 79/3 в м. Хмельницькому на підставі свідоцтва про право власності САС №895464 від 03.08.2011 р. Цільове призначення: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови Хмельницька обл., м. Хмельницький по вул. Кам`янецькій 79/3.

Управлінням земельних ресурсів та земельної реформи департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин на адресу Головного управління ДФС у Хмельницькій області стосовно ФОП Антонюка С.О. було направлено запит з метою здійснення контролю за використанням земельних ділянок з порушенням земельного законодавства щодо інформації по сплаті орендної плати/земельного податку за земельну ділянку по вул. Кам`янецькій, 79/3 у м. Хмельницькому в період 2014 - 2016 роки.

На вищевказаний запит Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області листом від 23.12.2016 р. було повідомлено, що ФОП Антонюк С.О. у 2014 році сплатив 1 296,82 грн., у 2015 - 1 619,73 грн., у 2016 - 17 530,50 грн.

12.10.2016 р. представниками Відділу оренди та продажу землі Управління земельних ресурсів та земельної реформи здійснено обстеження земельної ділянки по вул. Кам`янецькій, 79/3 та складений акт обстеження земельної ділянки. При обстеженні земельної ділянки по вул. Кам`янецькій, 79/3 комісією встановлено, що земельна ділянка частково огороджена. Розмір безпідставно збережених коштів, який відповідає орендній платі за користування земельною ділянкою, було нараховано на земельну ділянку під будівлею.

На підставі вищевказаних відомостей управлінням земельних ресурсів та земельної реформи департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради було зроблено запит до управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницькій області, у відповідь на який було отримано витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та нараховано розмір орендної плати в період з 01.06.2014 р. по 01.12.2016 р., який мав би сплатити відповідач у випадку дотримання вимог чинного законодавства України щодо укладення договору оренди землі.

Управлінням земельних ресурсів та земельної реформи на земельну ділянку площею 800 кв.м. нараховано безпідставно збережені кошти, який відповідає орендній платі за користування земельною ділянкою. При цьому, позивач у позові зазначив, що розрахунок зазначеної у позові суми здійснено шляхом множення вартості 1-го кв. м. земельної ділянки, зазначеного у витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен рік використання з подальшим застосуванням найнижчої орендної ставки 3% та визначенням орендної плати в рік та в місяць з визначенням кількості місяців використання земельної ділянки.

Згідно рішення дев`ятнадцятої сесії Хмельницької міської ради № 64 від 29.08.2012 р. "Про впорядкування орендної плати за землю та втрату чинності рішень сесії міської ради" затверджено орендні ставки, а саме відсотки від нормативної грошової оцінки, що враховується для розрахунку річної плати за землю. Даним рішенням затверджено 3 % - найнижчу орендну ставку, яка відповідає ПК України та яка і використовувалась при обрахуванні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку по вул. Кам`янецькій, 79/3 у м.Хмельницькому.

До позовної заяви Хмельницькою міською радою було додано Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.10.2019 р. № 18-22-0.33- 2097/116-19, відповідно до якого нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 800 кв.м. по вул. Кам`янецькій, 79/3 з цільовим призначенням 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої, пов`язаної з отриманням прибутку) за 2018 рік становить 1 625 536 грн.

Відповідачем при подачі відзиву на позов було подано до суду витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.01.2018 р. № 32-22-0.33- 457/116-18, відповідно до якого нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 800 кв.м. по вул. Кам`янецькій, 79/3 з цільовим призначенням 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови за 2018 рік становить 455 150 грн.

Відповідно до листа відділу у Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.02.2020 р. № 18-22-0.33-288/116-20 цільове призначення земельної ділянки площею 800 кв.м. по вул. Кам`янецькій, 79/3 з кадастровим номер :08:001:0175 було змінено з 03.15 - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови на 03.10 - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої, пов`язаної з отриманням прибутку) в Національній кадастровій системі з 05.05.2018 р. на підставі заяви міської ради та рішення міської ради від 11.04.2018 р. № 90.

Як вбачається із наданих позивачем матеріалів у вересні 2017 року Хмельницька міська рада звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Фізичної особи - підприємця Антонюка С.О. про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів (за період з 01.01.2014 р. по 01.12.2016 р.).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.01.2019 р. у задоволенні позову Хмельницької міської ради відмовлено. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 23.04.2019 р. апеляційну скаргу Хмельницької міської ради задоволено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.01.2019 р. скасовано та ухвалено нове. Стягнуто з ФОП Антонюк С.О. на користь Хмельницької міської ради 38 508, 45 грн майнової шкоди. Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 р. по справі № 686/18698/17-ц, провадження № 61-10480св19 касаційну скаргу задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.01.2019 р. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23.04.2019 р. скасовано. Провадження у справі за позовом Хмельницької міської ради до ФОП Антонюк С.О. про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, закрито. Повідомлено Хмельницьку міську раду, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 106 738,90 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) за період з 01.06.2014 р. по 01.12.2018 р. з підстав використання земельної ділянки відповідачем по вул. Кам`янецькій, 79/3 без правовстановлюючих документів.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України).

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст.190 ЦК України).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати посилається на використання останнім земельної ділянки по вул. Кам`янецькій, 79/3 м. Хмельницькому без належних правових підстав.

Колегія суддів зазначає, що відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України).

Визначаючи суть і характер правовідносин, які виникли між сторонами, суд виходить з того, що згідно чинного законодавства України, зобов`язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні. Позадоговірні зобов`язання можуть бути деліктними або безделіктними.

Відтак, відсутність укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди земельної ділянки та/або іншого договору щодо земельної ділянки по вул. Кам`янецькій, 79/3 у м.Хмельницькому, виключає договірні зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимога позивача про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без належних на те правових підстав звернена до відповідача, як до власника об`єкту нерухомого майна, що розміщений на вказаній земельній ділянці.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).

За змістом глави 15 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт „в частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Не є правопорушенням також і дії/бездіяльність відповідача, що безпосередньо стосуються порядку укладення договору оренди землі. Ні Законами України, ні підзаконними, ні локальними нормативними актами відповідачеві не визначено прямого і безумовного обов`язку підписати договір оренди земельної ділянки одночасно з набуттям права власності на об`єкт нерухомого майна, який на ній розташований. Більш того, згідно існуючому станом на даний час порядку укладення договорів оренди земельних ділянок немає не тільки такого обов`язку, немає навіть і такої можливості. Моменту укладення договору оренди передують різного роду організаційні, правові, технічні та ін. заходи, здійснення яких знаходиться по за межами волі й контролю потенційного орендаря. Їх невиконання (неналежне чи несвоєчасне виконання) не може бути поставлене в провину відповідачу.

Отже, беручи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, кваліфікуються як бездоговірні та безделіктні.

Колегія суддів зазначає, що під час нового розгляду справи № 924/1263/19 позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до якої розрахунок розміру орендної плати за земельну здійснено на підставі витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.03.2021р. №6-22-0.33-468/116-21, згідно з яким нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 800 кв.м. по вул. Кам`янецькій, 79/3 у м. Хмельницькому з цільовим призначенням з 02.03.2014р. - 3.15 для будівництва інших будівель громадської забудови з 05.05.2018 року - 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої, пов`язаної з отриманням прибутку) склала: 2014 рік для комерційного використання - 856 994,00 грн., 2015 рік для комерційного використання - 1070635,00 грн., 2016 рік для комерційного використання - 1533525,00 грн., 2014 рік для земель зайнятих поточним будівництвом - 171 399,00 грн., 2015 рік для земель зайнятих поточним будівництвом - 214127,00 грн., 2016 рік для земель зайнятих поточним будівництвом - 306705,00 грн., 2017 - 2018 роки - 455 150,00 грн., з 05.05.2018 року - 1625536,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач у період з 01.06.2014 р. до 01.12.2018 р. (період заявлений позивачем) користувався земельною ділянкою загальною площею 800 кв.м (як зазначено позивачем у розрахунку) по вул. Кам`янецькій, 79/3 в м. Хмельницькому, на якій знаходиться автосервіс загальною площею 1036,2 кв. м., що належить ФОП Антонюку С.О., однак, не сплачував за користування вказаною земельною ділянкою орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, отже без законних підстав зберіг у себе майно - кошти за оренду землі.

Відтак, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15, № 922/5468/14.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки (позивачу) на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

З аналізу змісту норм ст.ст. 1212-1214 ЦК України, абз.4 ч.1 ст. 144, абз.5 ч.1 ст.174 ГК України випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.

З матеріалів справи вбачається наявність усіх трьох ознак кондикційного зобов`язання відповідача. По-перше, відповідач дійсно зберіг (заощадив) у себе майно - кошти у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування земельної ділянки по вул. Кам`янецькій, 79/3 в м. Хмельницькому.

Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Відповідно до поданого позивачем розрахунку її розмір за період з 01.06.2014 р. до 01.12.2018 р. (з урахування здійснених проплат у період з 2014-2018 роки ) складає 106 738,90 грн.

По-друге, правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою, згідно 206 ЗК України, п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача, на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно відсутні. Так само відсутні правові підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю.

По-третє, відповідач зберіг майно саме за рахунок позивача, оскільки власником відповідної земельної ділянки у спірному періоді була територіальна громада м. Хмельницького в особі позивача. Згідно ст. 206 ЗК України, п.п. 14.1.136. п.14.1. ст. 14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельними ділянками) також є територіальна громада м. Хмельницького в особі позивача. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що заперечуючи проти позову, відповідач вказує про факт не завершення позивачем формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав на час виникнення та існування спірних правовідносин. Суд враховує, що визначення земельної ділянки наведено в ч. 1 ст. 79 ЗК України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Як встановлено приписами ч.ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч. 1 ст. 21 названого Закону).

При цьому, рішенням шостої сесії міської ради №15 від 25.09.2002р. ПП Антонюку С.О. було надано в оренду земельну ділянку по вул. Кам`янецькій, 79/3 площею 0,08 га. під будівництво автосервісу. На виконання даного рішення між міською радою та ПП Антонюком С.О. 14.11.2002р. було укладено договір оренди землі №771.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та знесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.10.2019р. №НВ - 019 земельна ділянка площею 800 кв.м кадастровий номер :08:001:0175 є сформованою та зареєстрована як об`єкт цивільних прав з 16.02.2012 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 93986634 від 08.08.2017р. також зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 800 кв.м кадастровий номер 10100000:08:001:0175. Згідно пункту 2.1 рішення Хмельницької міської ради від 14.12.2018р. №65 Антонюку С.О. було продано земельну ділянку площею 800 кв.м кадастровий номер 10100000:08:001:0175.

Це свідчить про те, що як у період з 16.02.2012 р. по 14.12.2018 р., так і на сьогодні два основні критерії, які ідентифікують земельну ділянку: площа і кадастровий номер не змінювалися. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 26.02.2021р. у даній справі (№924/1263/19).

Також суд звертає увагу на ту обставину, що на зазначеній земельній ділянці площею 1036,2 кв.м знаходиться об`єкт нерухомого майна, який належить відповідачу і існування якого неможливо окремо від земельної ділянки.

Окрім того, судом апеляційної інстанції приймається до уваги, що спірна ділянка кадастровий номер :08:001:0175 була передана у власність відповідача з грудня 2018 року площею 800 м2.

Враховуючи викладене, твердження відповідача про те, що у матеріалах справи відсутній належний Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 800 кв.м. кадастровий номер :08:001:0175, як то передбачено ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" судом до уваги не приймаються.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частина 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: 288.5.1. не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, 288.5.2. не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Згідно ст. 271.1. Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Відповідно до частини 2 статті 20 і частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

До позовної заяви Хмельницькою міською радою було додано Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.10.2019 р. № 18-22-0.33- 2097/116-19, відповідно до якого нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 800 кв.м. по вул. Кам`янецькій, 79/3 з цільовим призначенням 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої, пов`язаної з отриманням прибутку) за 2018 рік становить 1 625 536 грн.

Відповідачем при подачі відзиву на позов було подано до суду Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.01.2018 р. № 32-22-0.33- 457/116-18, відповідно до якого нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 800 кв.м. по вул. Кам`янецькій, 79/3 з цільовим призначенням 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови за 2018 рік становить 455 150 грн.

Враховуючи суперечливість наявних у матеріалах справи витягів та вказівки Верховного Суду, які містяться в постанові від 26.02.2021р., Хмельницькою міською радою було зроблено відповідний запит у відділ у Хмельницькому районі головного управління Держгеокадастру Хмельницької області для з`ясування остаточної інформації стосовно нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 800 кв.м кадастровий номер :08:001:0175 призначеної для будівництва та обслуговування автосервісу за період 2014-2018р.р.

На поданий запит Відділом у Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру Хмельницької області було надано Витяг від 26.03.2021 р. № 6-22-0.33-468/116-21 щодо земельної ділянки площею 800 кв.м кадастровий номер :08:001:0175 за період 2014-2018 р.р. відповідно до якого нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 800 кв.м. по вул. Кам`янецькій, 79/3 з цільовим призначенням з 02.03.2014 р. - 3.15 для будівництва інших будівель громадської забудови з 05.05.2018 р. - 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої, пов`язаної з отриманням прибутку) склала: за 2014 рік для комерційного використання - 856 994 грн, за 2015 рік для комерційного використання - 1 070 635 грн, за 2016 рік для комерційного використання - 1 533 525 грн, за 2014 рік для земель зайнятих поточним будівництвом - 171 399 грн, 2015 рік для земель зайнятих поточним будівництвом - 214 127 грн, 2016 рік для земель зайнятих поточним будівництвом - 306 705 грн., 2017 - 2018 роки - 455 150 грн, з 05.05.2018р. - 1 625 536 грн.

Беручи до уваги дані обставини, Управлінням земельних ресурсів було підготовлено розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку по вул. Кам`янецькій, 79/3, з врахуванням всіх змін категорій цільового призначення земельної ділянки в період з 01.06.2014 р. до 01.12.2018 р. на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 6-22-0.33-468/116-21 від 26.03.2021 р.

Таким чином, поданий позивачем витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідає вимогам ст. 23 Закону України "Про оцінку земель", а відповідно проведені на його підставі розрахунки безпідставно збережених коштів є обґрунтованими і відповідають вимогам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 р. у справі № 920/739/17, від 29.05.2019 р. у справі № 922/955/18.

А відтак, з огляду на вказане, апеляційний господарський суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не з`ясував обставин, пов`язаних із правильністю здійснення позивачем розрахунку, не здійснив оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про правомірність зробленого позивачем розрахунку на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.03.2021 р. за період з 01.06.2014 р. по 31.12.2016 р.

Окрім того, враховуючи вказівки викладені у постанові Верховного суду від 26.02.2021 р. при розгляді даної справи, апеляційним судом приймається до уваги, що інформація щодо нормативно грошової оцінки зазначена у Витязі № 6-22-0.33-468/116-21 від 26.03.2021 р. є аналогічною інформації щодо нормативно грошової оцінки зазначеної у попередніх витягах наявних у матеріалах справи, в тому числі, і у витязі № 32-220.33-507/116-20 від 19.03.2020 р., яка не заперечувалася відповідачем під час попереднього розгляду справи.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що розмір фактично використовуваної відповідачем земельної ділянки у період з 01.06.2014 р. по 01.12.2018 р. становить 800 кв. м., то колегія суддів зазначає, що починаючи з 16.02.2012 р. єдиною сформованою земельною ділянкою, на якій знаходиться належне відповідачеві нерухоме майно, є земельна ділянка площею 800 кв. м кадастровий номер :08:001:0175, тому твердження відповідача про зміну площі та конфігурації земельної ділянки є безпідставним.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що оцінку площі земельної ділянки, яка використовувалася відповідачем, була надана Верховним Судом у постанові від 26.02.2021 р. Верховний Суд у даній постанові погодився з висновками суду апеляційної інстанції, що посилання відповідача на зміни промірів та конфігурації земельної ділянки і акт обстеження земельної ділянки від 12.10.2016 р. немає жодного правового значення.

Окрім того, відповідно до ст.ст. 20, 23, 28 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру. Спори між суб`єктами оціночної діяльності, пов`язані з оцінкою земель, вирішуються в судовому порядку.

З огляду на викладене, колегією суддів враховується, що витяги з нормативно-грошової оцінки землі, стосовно внесеної до них інформації, відповідачем, у встановленому законом порядку, не оскаржувались.

З приводу контррозрахунку поданого відповідачем до матеріалів справи, судом приймається до уваги пояснення позивача у справі, що проведення контррозрахунку, виходячи з площ земельної ділянки 362 кв.м і 650 кв.м є необґрунтованим, оскільки суперечить як витягу від 26.03.2021 р. № 6-22-0.33-468/116-21 із технічної документації про нормативну грошову оцінку щодо земельної ділянки площею 800 кв.м кадастровий номер :08:001:0175, виданому Відділом у Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру Хмельницької області, так і іншим документам, які містять офіційну інформацію про земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:0175 саме площею 800 кв. м (Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.10.2019 р. № НВ - 019, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.08.2017 р. і.н. 93986634, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.12.2019 р. і.н. 193151526, рішення Хмельницької міської ради від 24.04.2013 р. № 45, рішення Хмельницької міської ради від 14.12.2018 р. № 65).

З огляду на вказане, проведений відповідачем контррозрахунок є повністю необґрунтованим, тому обґрунтовано не прийнятий до уваги судом першої інстанції.

Позиція відповідача про те, що неотримання позивачем відповідних коштів відбулося з вини позивача, тому зі сторони відповідача здійснювалися всі необхідні дії для укладення договору оренди земельної ділянки, суд до уваги не приймає, оскільки положення глави 83 ЦК України, якою регулюються спірні правовідносини і обґрунтовується позов, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. При розгляді даної категорії справ не мають жодного значення причини, чому відповідач не оформив право користування даною земельною ділянкою, в тому числі, і якщо це сталося в результаті поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, а важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Отже, з врахуванням викладеного, беручи до уваги те, що протягом періоду використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів (з 01.06.2014 р. до 01.12.2018 р.) судом визначено, тому обґрунтований є висновок суду першої інстанції про підставність вимог позивача про стягнення з відповідача 106 738, 90 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до даних правовідносин, судом враховується наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК).

Так, в розумінні статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права. Початок перебігу, тривалість та сплив позовної давності пов`язується з конкретною вимогою про захист окремого порушено права. Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 року у справі №910/9452/17).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК).

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252 - 255 ЦК.

За змістом вказаних норм початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Відповідно до положень статей 256, 267 ЦК України можливість захисту в судовому порядку цивільного права обмежена позовною давністю, яка застосовується судом лише за заявою сторони у спорі та саме з урахуванням причин пропущення позовної давності.

При цьому, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Слід зазначити, що оскільки позовна давність законом визначена як строк, для правильного застосування правил про позовну давність принципове значення має встановлення початку перебігу такого строку. За змістом вказаної норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому, початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов`язується як з об`єктивним моментом - наявністю порушення прав особи, так і з суб`єктивним, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, виникнення права на позов пов`язане не з моментом порушення цивільного права суб`єкта, що його реалізує, а з моментом, коли він довідався або міг довідатись про таке порушення, зважаючи при цьому на суб`єктивні та об`єктивні чинники, такі як усвідомлення порушення його права, наявність достатнього обсягу інформації, яка б давала можливість усвідомити те, що право порушено, наявність права на захист інтересів (обсяг повноважень, у тому числі процесуальних, для захисту права).

Як вбачається із матеріалів справи, Хмельницька міська рада звернулась до суду з даним позовом про стягнення з відповідача безпідставно збережених кошти в розмірі орендної плати в сумі 106 738, 90 грн за користування земельною ділянкою по вул. Кам`янецькій, 79/3 в період з 01.06.2014 р. по 01.12.2018 р.

Матеріалами справи стверджується, що у вересні 2017 року Хмельницька міська рада зверталася до суду з позовом про стягнення з ФОП Антонюка С.О. збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.01.2019 р. в задоволенні позову Хмельницької міської ради відмовлено.

В свою чергу, постановою Хмельницького апеляційного суду від 23.04.2019 р. апеляційну скаргу Хмельницької міської ради задоволено, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.01.2019 р. скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з ФОП Антонюк С.О. на користь Хмельницької міської ради 38 508, 45 грн майнової шкоди. Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 р. у справі № 686/18698/17-ц, провадження № 61-10480св19 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.01.2019 р. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23.04.2019 р. - скасовано. Провадження у справі за позовом Хмельницької міської ради до ФОП Антонюк С.О. про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів - закрито. Повідомлено Хмельницьку міську раду, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Колегія суддів зазначає, що статтею 264 ЦК України унормовано, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, зазначеною статтею унормовані підстави, за наявності яких починається новий перебіг строку позовної давності, незалежно від строку, який сплив до часу виникнення цих обставин, за умови, якщо до виникнення цих підстав не сплив строк позовної давності.

Норма ч. 1 передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов`язку.

Як встановлено апеляційним судом, до матеріалів справи позивачем надано листи Головного управління ДФС у Хмельницькій області щодо надання інформації про сплачені суми орендної плати/земельного податку в т.ч. за земельну ділянку по вул. Кам`янецькій, 79/3 у м.Хмельницькому від 23.12.2016 р. та 28.10.2019 р. Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області було надано інформації щодо сплачених коштів орендної плати/земельного податку та вказано, що ФОП Антонюк С.О. за земельну ділянку по вул. Кам`янецькій, 79/3 сплатив у 2014р. 1296,82 грн., 2015р.- 1619,73грн., 2016р.- 17530,50грн., 2017р.- 10635,48грн., 2018р.- 2116,46 грн.

Таким чином, сплата коштів є тими діями ФОП Антонюка С.О. безпосередньо по відношенню до кредитора - Хмельницької міської ради по визнанню боргу (безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати), а відтак перебіг позовної давності перервався вчиненням відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.02.2021 р. при розгляді даної справі № 94/1263/19. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 р. у справі № 668/8830/15-ц, постанові Верховного Суду від 30.05.2018 р. у справі №161/20278/14-ц.

Таким чином, дослідивши та надавши правову оцінки вказаним позивачем обставинам на думку суду, позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах строку позовної давності, а тому заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності задоволенню не підлягає.

В свою чергу, посилання відповідача на те, що вказана вище сплата коштів здійснювалась на підставі договору оренди землі № 771 від 14.11.2002 р., судом першої інстанції вірно розцінено критично, оскільки вказаний договір за взаємною згодою сторін додатковою угодою від 15.05.2014 р. було розірвано.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про те, що внаслідок сплати коштів відповідачем відбулось переривання строку позовної давності, тому посилання позивача на обставину звернення до суду загальної юрисдикції, як на підставу для поновлення строку позовної давності судом не оцінюється.

З огляду на викладене, доводи скаржника, що суд першої інстанції помилково не врахував, що позивачем пропущено строк позовної давності, а позиція суду про переривання строку позовної давності шляхом вчинення відповідачем дій (щорічною сплатою земельного податку) є помилковою, спростовуються вищевикладеним.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів вказує, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін. Аналізуючи мотивацію прийнятого місцевим господарським судом рішення крізь призму статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зазначеної практики ЄСПЛ, апеляційний суд зазначає про належне виконання покладеного на суд обов`язку щодо мотивації прийнятого рішення, тому його висновки є вірними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.06.2021 р. у справі №924/1263/19 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Антонюка С.О. - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Антонюка Сергія Олеговича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.06.2021 р. у справі № 924/1263/19 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складено 21.09.2021 р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Маціщук А.В.