ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року Справа № 902/745/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг", м.Київ

на ухвалу Господарського суду Вінницької області, постановлену 04.08.21р. суддею Нешик О.С. о 17:02 год. у м.Вінниці, повний текст складено 09.08.21р.

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг", м.Київ про забезпечення позову

у справі № 902/745/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро", м.Вінниця

про стягнення 3151039,50грн. заборгованості в зв`язку з неналежним виконанням договору про надання послуг

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 04.08.2021р. в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг" про забезпечення позову у справі №902/745/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро" про стягнення 3151039,50грн. заборгованості в зв`язку з неналежним виконанням договору про надання послуг - відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг" про забезпечення позову у справі задовольнити.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що ухвала місцевого господарського суду постановлена з порушенням норм чинного законодавства;

- зазначає, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали судом зроблено висновок про те, що позивачем у заяві про забезпечення позову не обґрунтовано з посиланням на відповідні докази, що невжиття визначеного ним заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а потенційна можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Так, зі змісту оскаржуваної ухвали, вбачається, що мотивування суду зводиться виключно до цитування загальних норм процесуального закону, без наведення висновків за результатами оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів;

- вказує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг" (позивач) та Товариством з обмеженою відпоавідальністю "Сат-Агро" (відповідач) був укладений договір про надання послуг б/н від 19.04.2021р. (договір). На виконання взятих на себе зобов`язань за договором, станом на 30.04.2021р. позивач перерахував відповідачу 2 100 000,00грн., як сплату за договором, на підставі отриманих рахунків, що підтверджується платіжними дорученнями №301 від 20.04.2021р., №302 від 21.04.2021р., №303 від 23.04.2021р., №304 від 27.04.2021р., №305 від 30.04.2021р. та які були додані позивачем до заяви про забезпечення позову. Однак, відповідач договори оренди земель не уклав, державну реєстрацію права оренди земель позивача на підставі цих договорів оренди (п.2.1.1 договору) не здійснив та відповідно за актом приймання-передачі договори оренди земель та витяги із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу до 30.05.2021р. не передав, чим порушив виконання своїх зобов`язань, передбачених п.2.1.3 договору. Вказане також підтверджує те, що на рахунки відповідача було перераховано кошти в сумі 2 100 000,00грн., зобов`язання відповідачем не виконані, кошти не повернуті, а договори оренди земель укладені та проведена державна реєстрація права оренди земель не на користь позивача, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру речових прав на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Господарський Союз" від 05.05.2021р., що долучена до заяви про забезпечення позову;

- звертає увагу на те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову не пересвідчився чи між сторонами дійсно існує спір (в ухвалі відсутні будь-які обставини встановлені судом при вирішенні заяви про забезпечення позову), та не надав оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на рахунки відповідача в межах суми позовних вимог (в ухвалі не наведено жодних мотивів відхилення обставин з якими пов`язує необхідність забезпечення позову). Судом першої інстанції не враховано що предметом позову є саме стягнення сплачених позивачем та не повернених відповідачем грошових коштів;

- покликається на те, що суд першої інстанції допустився хибних висновків при вирішенні питання щодо зв`язку між обраними позивачем заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог позивача та не вірно здійснив оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів. Позивачем у заяві про забезпечення позову зазначалося, що у позивача наявні докази опублікування оголошення в мережі Інтернет (https://www.olx.ua/) відповідачем про продаж нерухомого майна, що належить на праві власності відповідачу, а саме нежитлової будівлі, Молокоблок, реєстраційний номер 35993499, та долучені відповідні докази. Однак, суд зазначив, що досліджено відомості, які значаться на сайті https://www.olx.ua/, та встановлено відсутність оголошення за контекстним пошуком: "Молокоблок житомирська область", на яке посилається позивач. При цьому за відсутності конкретизації посилання на оголошення у суду відсутня можливість з`ясувати достовірність наданої до заяви роздруківки із сайту;

- зазначає, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача та заборона Міністерству юстиції України та його територіальним органам, державним реєстраторам, а також будь-яким інших суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій, в тому числі нотаріусам, проводити будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо майна, що належить відповідачу, до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, не порушить прав та охоронюваних законом інтересів сторін чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність відповідача чи до погіршення стану його майна, а лише запровадить дії, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог;

- вказує на те, що 10.03.2021р. о 12:22:50, запис 011018455, відбулась зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, зміна кінцевого бенефіціарного власника контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера), зміна різника або відомостей про керівника юридичної особи, зміна місцезнаходження юридичної особи, зміна найменування юридичної особи (повного та/або скороченого), а 28.04.2021р. о 19:56:45 відбулась зміна керівника відповідача, про що був зроблений запис за номером 012018455, це є додатковою обставиною, що свідчить про ймовірне ухиляння від відповідальності засновників та органів управління відповідача. Враховуючи недобросовісне ставлення відповідача до виконання обов`язків за договором, обставини що свідчать про розпродаж майна, у позивача наявні реальні побоювання стосовно подальшого перепродажу і корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро". З урахуванням цього існує об`єктивна необхідність заборонити державним реєстраторам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії щодо відповідача, у тому числі щодо зміни складу та часток учасників товариства, реєстрації нової редакції статуту товариства, зміни юридичної адреси та керівника (директора) товариства;

- у заяві про забезпечення позову позивач зазначив, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу відомо, що відповідач володіє на правах оренди земельними ділянками з відповідними кадастровими номерами. Зазначає, що існує вірогідність того, що на момент набуття рішенням господарського суду чинності щодо стягнення з відповідача грошових коштів, відповідач вже встигне зібрати та перемістити врожай с/г культур у невідоме позивачу місце та при цьому не буде поспішати з реалізацією зібраного, щоб не допустити надходжень грошових коштів на розрахунковий рахунок. Це притриманая реалізації зібраного врожаю с/г культур є цілком допустимим з точки зору маркетингу їх продажу, що передбачає можливість існування ринку продажу цієї групи товару зібраного у поточному році, аж до збирання нового врожаю 2022 року. А отже, позивач щонайменше календарний рік може бути позбавлений можливості отримати фактичне задоволення майнових вимог позивача, тобто буде унеможливлено виконання рішення суду;

- позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може значно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, чим буде позбавлено позивача ефективного способу поновлення порушених прав, оскільки позивачу не відомо чи на розрахункових рахунках, які належать відповідачу, взагалі наявні будь-які грошові кошти, які можуть бути арештовані, і за рахунок яких може бути виконане у майбутньому рішення суду. Крім того, якщо відповідач продасть чи іншим чином відчужить своє майно до винесення рішення по справі №902/745/21, існує велика вірогідність неможливості виконання рішення та необхідності додатково оспорювати інші акти та правочини;

- вважає, що з урахуванням вищевикладеного, обраний позивачем засіб забезпечення позову є співмірним і відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності, забезпечує збалансованість інтересів учасників спірних правовідносин, запобігає порушенням у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу, відповідає інституту забезпечення позову в господарському процесі, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 04.08.2021р. у справі №902/745/21 та призначено справу №902/745/21 до розгляду на 21.09.2021р. об 14:30год., тощо.

21.09.2021р. на електронну адресу Північно західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг" надійшла заява від 21.09.2021р.. в якій просить розглядати справу за відсутностій його представника. Також, зазначило, що вимоги апеляційної скарги підтримує у повному обсязі та просить задоволити.

Учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, сторони у справі наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання 21.09.2021р. не з`явилися, своїх повноважних представників не направили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності сторін у справі.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали оскарження ухвали у справі, 19.07.2021р. на адресу Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро" коштів, сплачених позивачем за договором про надання послуг б/н від 19.04.2021р., у розмірі 2100000,00грн. та 1051039,50грн. штрафних санкцій в зв`язку невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за даною угодою в частині оформлення та реєстрації прав користування за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг" на обумовлені сторонами земельні ділянки.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 26.07.2021р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/745/21 для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.08.2021р., тощо.

Крім того, одночасно з пред`явленням позову позивач подав до суду заяву про забезпечення позову з наступними вимогами:

"1. Накласти арешт на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро" - нежитлова будівля, Молокоблок урочище "Дубина" літ. А загальною площею 52,3 кв.м. Реєстраційний номер 35993499.

2. Накласти арешт на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро" в межах суми позовних вимог - 6 634 000,00 (шість мільйонів шістсот тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп.

3. Заборонити державним реєстраторам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро", у тому числі щодо зміни складу та часток учасників товариства, реєстрації нової редакції статуту товариства, зміни юридичної адреси та керівника (директора) товариства).

4. Накласти арешт на майбутній врожай 2021 року Відповідача на земельних ділянках:

:09:000:0162, :05:001:0012, :04:002:0200:10:000:0017, :09:000:0155, :04:002:0200:07:000:0116, :05:001:0008, :04:002:0200:07:000:0149, :05:001:0010, :04:002:0200:10:000:0016, :09:000:0143, :04:002:0600:05:000:0015, :09:000:0144, :04:001:0600:05:000:0014, :09:000:0145, :04:001:0000:05:001:0013, :09:000:0147, :04:001:0000:05:001:0014, :04:001:0500, :04:000:0000:05:001:0007, :04:002:0074, :04:001:0000:09:000:0156, :04:002:0129

з правом вилучення (збирання) дозрілого врожаю за допомогою власної або залученої спеціалізованої сільськогосподарської техніки та подальшого переміщення до обраного Позивачем місця зберігання."

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21.07.2021р. вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.07.2021р..

29.07.2021р. на електронну адресу Господарського суду Вінницької області надійшли пояснення представника позивача щодо співмірності визначених в заяві від 16.07.2021р. видів забезпечення позову з предметом спору.

Зокрема, у вказані заяві останній зазначає про допущення технічної помилки в пункті 2 прохальної частини заяви про забезпечення позивачу в зазначенні розмірі суми позовних вимог в межах якої слід накласти арешт на рахунки ТОВ "Сат-Агро". Таким чином, представник позивача просить суд вважати п.2 прохальної частини заяви про забезпечення позову № 16/07 від 16.07.2021р. викладеним у наступній редакції:

"Накласти арешт на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро" в межах суми позовних вимог - 3 151 039,50грн."

В подальшому, за результатами судового засідання, 30.07.2021р., судом постановлено ухвалу (із занесенням до протоколу судового засідання) про оголошення перерви під час його проведення на 04.08.2021р..

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 04.08.2021р. в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг" про забезпечення позову у справі №902/745/21 відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мельник проти України" ("Melnyk v. Ukraine" заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ГПК України.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст.136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст.136 ГПК України, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Статтею 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачу, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно положень статей 136, 137 ГПК України, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення або унеможливлення виконання рішення господарського суду, унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020р. у справі №381/4019/18.

У постанові від 15.09.2020р. у справі №753/22860/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Крім цього, апеляційний суд зауважує, що зі змісту п.1 ч.1 ст.137 ГПК України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) або повернення майна чи про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (схожий за змістом висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 15.01.2019р. у справі №915/870/18 та від 05.09.2019р. у справі №911/527/19).

З матеріалів оскарження ухвали у справі вбачається, що позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову, враховуючи уточнення, з наступними вимогами:

"1. Накласти арешт на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро" - нежитлова будівля, Молокоблок урочище "Дубина" літ. А загальною площею 52,3кв.м. Реєстраційний номер 35993499.

2. Накласти арешт на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро" в межах суми позовних вимог - 3 151 039,50грн..

3. Заборонити державним реєстраторам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро", у тому числі щодо зміни складу та часток учасників товариства, реєстрації нової редакції статуту товариства, зміни юридичної адреси та керівника (директора) товариства).

4. Накласти арешт на майбутній врожай 2021 року відповідача на земельних ділянках:

:09:000:0162, :05:001:0012, :04:002:0200:10:000:0017, :09:000:0155, :04:002:0200:07:000:0116, :05:001:0008, :04:002:0200:07:000:0149, :05:001:0010, :04:002:0200:10:000:0016, :09:000:0143, :04:002:0600:05:000:0015, :09:000:0144, :04:001:0600:05:000:0014, :09:000:0145, :04:001:0000:05:001:0013, :09:000:0147, :04:001:0000:05:001:0014, :04:001:0500, :04:000:0000:05:001:0007, :04:002:0074, :04:001:0000:09:000:0156, :04:002:0129

з правом вилучення (збирання) дозрілого врожаю за допомогою власної або залученої спеціалізованої сільськогосподарської техніки та подальшого переміщення до обраного Позивачем місця зберігання."

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилається на те, що враховуючи норму Цивільного кодексу України, а саме ч.2 ст.96 про те, юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном, факт того, що Відповідач відверто ошукав Позивача, почав позбуватись свого майна та змінювати склад засновників, органи керівництва, відсутність інформації про реальний фінансовий стан та наявні грошові кошти на рахунках, відсутність належного нерухомого майна для задовлення позовних вимог, Позивач звертається до суду з даної заявою для того, щоб не втратити можливість на виконання у майбутньому рішення суду по цій справі (на повернення сплачених коштів та відшкодування збитків)."

Також, позивач зазначає, що свідченням того, що відповідач має намір позбутися наявного нерухомого майно для того, щоб у випадку виникнення судових спорів за Договором не повертати сплачені позивачем кошти є опубліковане оголошення в мережі Інтернет (https://www.olx.ua/) про продаж нерухомого майна, що належить на праві власності відповідачу, а саме нежитлова будівля, Молокоблок, реєстраційний номер 35993499.

В підтвердження викладеного позивачем надано роздруковану інформацію, за твердженням позивача, із сайту: https://www.olx.ua/.

Поряд із зазначеним вище, колегія суддів зазначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Матеріали оскарження ухвали у справі свідчать, що судом було досліджено відомості, які значаться на сайті https://www.olx.ua/, та було встановлено відсутність оголошення за контекстним пошуком: "Молокоблок житомирська область", на яке посилається позивач.

Поряд із зазначеним, колегія суддів вважає, що за відсутності конкретизації посилання на оголошення у суду відсутня можливість з`ясувати достовірність наданої до заяви роздруківки із сайту.

Отже, позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти та нерухоме майно відповідача за відсутності належних доказів вчинення останнім заходів, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього, можливого рішення суду, зокрема відчуження майна, перерахування грошових коштів із рахунків третім особам, закриття таких рахунків, тощо.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, між сторонами справи існує спір щодо виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг б/н від 19.04.2020р..

Зокрема, предметом позову у даній справі є вимога про стягнення грошових коштів.

Так, позивач просить суд забезпечити позову також шляхом:

- накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро" - нежитлова будівля, Молокоблок урочище "Дубина" літ. А загальною площею 52,3 кв.м. Реєстраційний номер 35993499;

- накладення арешту на майбутній врожай 2021 відповідача на визначених позивачем в заяві земельних ділянках з правом вилучення (збирання) дозрілого врожаю за допомогою власної або залученої спеціалізованої сільськогосподарської техніки та подальшого переміщення до обраного Позивачем місця зберігання;

- заборони державним реєстраторам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро", у тому числі щодо зміни складу та часток учасників товариства, реєстрації нової редакції статуту товариства, зміни юридичної адреси та керівника (директора) товариства).

Верховний Суд у поставі від 14.02.2020р. у справі №916/2278/19 вказав, що за змістом п.1 ч.1 ст.137 ГПК України, під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 15.01.2019р. у справі №915/870/18 та від 05.09.2019р. у справі №911/527/19).

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, про те, що у даному випадку відсутній зв`язок між обраними позивачем заходом забезпечення позову, що викладені в пунктах 1, 3, 4 прохальної частини заяви про забезпечення позову і предметом позовної вимоги у цій справі (стягнення грошей), оскільки накладення арешту на майно має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Вказаний правовий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у своїх постановах від 15.01.2019р. у справі №915/870/18, від 05.09.2019р. у справі №911/527/19, від 14.02.2020р. у справі №916/2278/19, від 26.11.2020р. у справі №911/949/20, від 24.05.2021р. у справі №910/3158/20.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що стверджуючи про необхідність застосування заявлених заходів забезпечення позову, позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідач має намір відчужити таке майно, укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно надання/передачі такого майна третім особам.

Колегія суддів апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що доводи позивача про те, що наявність можливості відповідача відчужити майно не є достатньою підставою для забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів не є підставою для задоволення відповідної заяви.

Стосовно вимоги заяви про заборону державним реєстраторам та нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо ТОВ "Сат-Агро" у тому числі щодо зміни складу та часток учасників товариства, реєстрації нової редакції статуту товариства, зміни юридичної адреси та керівника (директора) товариства, слід зазначити наступне.

Згідно ст.5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи вище викладене слід дійти висновку, що вжиття заходів забезпечення можливе якщо наявна стадія виконання рішення суду, або якщо такі заходи можуть запобігти ускладненню/неможливості ефективного захисту/поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Водночас, суд зазначає, що питання щодо визначення ефективності захисту/поновлення порушених прав може розглядатись судом виключно в межах заявлених позовних вимог, тобто в межах заявленого позивачем способу захисту (предмету позову), з огляду на приписи ст.5, ч.1 ст.14 ГПК України.

Поряд із зазначеним, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не узгоджується з предметом позову, оскільки, даний спір не стосується корпоративних прав, а тому в даному випадку, відсутній зв`язок між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, оскільки заборона має стосуватися предмета спору.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що господарський суд першої інстанції, перевіривши додані до заяви документи, з`ясувавши обставини у справі, прийшов до вірного висновку, що наявні матеріали справи не дають підстави для висновку щодо наміру відповідача ухилятися від виконання майбутнього, можливого рішення у справі №902/745/21 у разі задоволення позовних вимог.

Водночас, слід звернути увагу на те, що заявник не довів правомірності та законності вжиття заходів забезпечення позову, а також їх адекватності та співмірності у контексті заявлених позовних вимог.

Також, заявником не доведено фактичних обставин існування реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача в разі задоволення позову; що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі.

За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що у задоволенні заяви про забезпечення позову у способи визначені позивачем в заяві від 16.07.2021р. слід відмовити.

При цьому, стосовно вимог та доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено з покликанням на відповідні докази які можуть вказувати на наявність обставин, з якими пов`язується застосування заходів до забезпечення позову, та у чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення у цій справі в разі задоволення позову, а лише послався на значний розмір суми позову (заборгованості), формально зазначивши, що з наведених у заяві позивача про забезпечення позову обставин вбачається ймовірність ускладнення виконання рішення у даній справі в разі задоволення позову.

Крім того, надаючи оцінку заяві про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції встановив, що подана заява ґрунтується на бездоказових припущеннях щодо можливого ухилення відповідачів від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, оскільки такі дії як зміна відомостей про засновників та органів управління відповідача, є недостатнім доказом, в розумінні статей 76, 77 ГПК України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів. Крім того, позивач не доводить та не посилається на обставини вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, виведення своїх активів з рахунків, за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, а також твердження заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без долучення відповідних доказів та без обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Водночас, судом апеляційної інстанції враховано, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 09.10.2018р. у справі №920/407/18 та від 12.06.2019р. у справі №910/773/19). Цей перелік судової практики Верховного Суду, яка застосовувалася судами, не є вичерпним.

Поряд з цим, як вже зазначалось вище, позивачем при обґрунтуванні заяви про забезпечення позову не враховано, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову. Позовні вимоги у цій справі мають майновий характеру та не стосуються безпосередньо повернення/витребування майбутнього урожаю, який, як зазначає позивач, знаходиться на земельних ділянках на користь позивача, а також не стосуються питання приналежності врожаю, вирощеного на цих ділянках.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, ухвалу Господарського суду Вінницької області від 04.08.2021р. у справі №902/745/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг", м.Київ залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 04.08.2021р. у справі №902/745/21 без змін.

2. Матеріали оскарження ухвали у справі №902/745/21 повернути до Господарського суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "22" вересня 2021 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.