ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.09.2021 Справа № 905/599/21

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Фурсової С.М.

при секретарі судового засідання Хнипель Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (87500, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Леніна, будинок 68-а, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фурлендер віндтехнолоджі» (84306, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 6; )

про стягнення 1 349 417,41 гривень,-

за участі представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П ОР У

У провадженні судді Господарського суду Донецької області Курило Г.Є. перебувала справа №905/599/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельне підприємство Азовінтекс, місто Маріуполь до Товариства з обмеженою відповідальністю Фурлендер віндтехнолоджі, місто Краматорськ про стягнення 1 349 417,41 гривень, з яких пеня у сумі 937 228,05 гривень, 3% річних у сумі 166 107,63 гривень, інфляційні у сумі 246 081,73 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №522/2019-29ТУ на надання транспортних послуг та послуг вантажопідіймальної техніки від 25.10.2019 в частині своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою суду від 12.04.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фурлендер віндтехнолоджі» про стягнення 1349417,41грн, залишено без руху; надано Товариству з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» строк для усунення недоліків його позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху.

26.04.2021 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс», м.Маріуполь надійшла заява з документами на підтвердження усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 27.04.2021 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №905/599/21; справу №905/599/21 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 20.05.2021 о 10:20год.

12.05.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Фурлендер віндтехнолоджі» (, 84306, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 6) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Вітряні Парки України» (, 84306, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 6), які знаходяться на розрахункових рахунках відповідачів в установах банків в розмірі суми боргу 1349417,41грн.

Розпорядженням керівника апарату суду №02-01/80 від 12.05.2021, у зв`язку з перебуванням судді Курило Г.Є. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/599/21.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2021 для розгляду даної справи визначено суддю Фурсову С.М.

Ухвалами суду від 13.05.2021 прийнято справу №905/599/21 до розгляду суддею Фурсовою С.М., відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 20.05.2021 відкладено підготовче засідання на 10.06.2021, продовжено строк учасникам справи для надання заяв по суті справи та доказів, які мають значення для правильного вирішення спору по суті.

На адресу суду 21.05.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач наполягає, що у нього не виникло зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг, адже, останнім не доведено факту пред`явлення рахунків на оплату.

Крім того, відповідачем у відзиві зазначено, що посилання позивача на те, що рахунки №2025 від 06.11.2019, №2243 від 02.12.2019, №2227 від 30.11.2019, №2399 від 20.12.2019, №1836 від 05.11.2019 на оплату за договором №522/2019-29ТУ від 25.10.2019 направлено на електронну пошту відповідача не відповідають дійсності. Враховуючи, що позивачем до відповіді на відзив додано копії роздруківок з електронної поштової скриньки про направлення примірників зазначених рахунків на електронні пошти та , що на твердження позивача належать представникам відповідача, господарський суд вважає за необхідне отримати пояснення з боку відповідача щодо належності даних адрес електронної пошти відповідачу або його представникам.

Разом з тим, відповідачем у відзиві заперечено належність рахунку №2025 від 06.11.2019 на суму 2 717 160,60 гривень до договору №522/2019-29ТУ від 25.10.2019, окрім того, з доданого позивачем акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.08.2019 до 25.01.2019 до позовної заяви, також не вбачається відношення цієї суми до договору, який розглядається в межах цієї справи.

З посиланням на ст.ст.257-258 Цивільного кодексу України вказує про застосування у спірному випадку спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Ухвалою суду від 10.06.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі №905/599/21 на тридцять днів, відкладено підготовче засідання на 01.07.2021 та продовжено строк сторонам для надання суду заяв по суті справи, доказів.

Разом з тим, встановлено строк позивачу для надання суду доказів направлення на електронну пошту відповідача рахунків на оплату за спірним договором; доказів сплати усієї суми боргу за спірним договором; пояснень щодо співвідношення актів надання послуг до виставлених рахунків на оплату та відповідачу для надання суду пояснень щодо відсутності відбитку печатки підприємства на акті надання послуг №2112 від 05.11.2019 та №2482 від 20.12.2019, а також, не підписання останнього акта.

На електронну пошту суду 25.06.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив з додатками та доказами їх направлення на адресу відповідача. У відповіді представник відповідача надав пояснення щодо неналежного направлення відповідачу рахунків на оплату наданих послуг та відсутності доказів направлення рахунків; визначення строку проведення остаточного розрахунку та направлення відповідачу рахунків для сплати наданих послуг; застосування позивачем у розрахунку штрафних санкцій невірних сум заборгованості та спірних періодів нарахування штрафних санкцій, навів свої аргументи щодо обставин, які мають значення для правильного вирішення спору по суті.

З відповіді на відзив наданої позивачем вбачається, що між сторонами даного спору 15.08.2019 укладено договір №522/2019-65, в який, як стверджує позивач, закладено заборгованість за договором №522/2019-29ТУ від 25.10.2019, який розглядається в межах цієї справи, та, на підставі якого, відповідачем нараховано позивачу штрафні санкції у вигляді індексу інфляції, пені та 3% річних.

Аналогічна за змістом відповідь на відзив надійшла на поштову адресу суду 29.06.2021.

Від представника відповідача 29.06.2021 надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання призначеного на 01.07.2021 у зв`язку з неможливістю прибуття у засідання, оскільки у цей час буде знаходитись у щорічній відпустці, однак бажає взяти участь у засіданні.

Крім того, 29.06.2021 від позивача надійшли пояснення щодо співвідношення актів наданих послуг до виставлених рахунків на оплату.

Ухвалою суду від 13.07.2021 відкладено підготовче засідання на 10.08.2021 та продовжено строк сторонам на подання доказів. Позивачу у строк до 10.08.2021 надати суду: копію договору №522/2019-65 від 15.08.2019; пояснення щодо відсутності у наданому ним акті звірки взаєморозрахунків за період з 01.08.2019 до 25.01.2019 за договором №522/2019-29ТУ від 25.10.2019 суми у розмірі 2 717 160,60 гривень;всі інші докази, які мають значення для правильного вирішення спору по суті. Відповідачу у строк до 10.08.2021 надати суду: пояснення щодо належності адрес електронної пошти та відповідачу або його представникам; заперечення на відповідь на відзив та всі інші докази, які мають значення для правильного вирішення спору по суті.

На адресу суду 02.08.2021 від представника позивача надійшли пояснення щодо відсутності в Акті звірки за 4 квартал 2019 року підписаному між ТОВ «ПБП «Азовінтекс» та ТОВ «Фурлендер Віндтехнолоджі» рахунку №2025 від 06 листопада 2019 року з додатками.

Від представника відповідача 06.08.2021 надійшли до суду додаткові пояснення на виконання ухвали Господарського суду Донецької області від 13.07.2021, в яких зазначено, що умовами спірного договору, сторонами не було узгоджено порядку обміну документами в електронному вигляді, вважає, що надані позивачем роздруківки з електронної поштової скриньки не можуть вважатися належними доказами з тієї причини, що електронні листи направлялися на невідому відповідачу електронну поштову скриньку, означення електронна адреса не має відношення до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фурлендер Віндтехнолоджі», а тому, вважають надані позивачем роздруківки з електронної поштової скриньки неналежними доказами надання позивачем рахунків відповідачу.

Крім того, звертає увагу суду на те, що опис вкладення у поштовий конверт до поштових накладних №№56, 058, 576, не відповідають вимогам п.61 Правил надання послуг поштового зв`язку. Враховуючи викладене, вважає, що надані позивачем докази направлення рахунків не можуть вважатися належними доказами відповідно до умов укладеного договору№522/2019-29ТУ від 25.10.2019.

Ухвалою суду від 10.08.2021 постановлено закрити підготовче провадження у справі №905/599/21 та призначити розгляд справи по суті на 07.09.2021 об 11:00 год.

На адресу суду 31.08.2021 від представника відповідача надійшли заперечення на додаткові пояснення відповідача, в яких вважає, що твердження відповідача стосовно неотримання ним рахунків протирічать доказам, наданими позивачем, відповідач здійснював платежі на користь позивача, у платіжних дорученнях відповідач зазначив номери рахунків, які він оплачував, наразі відповідач заперечує проти факту отримання ним рахунків. Заперечення відповідача стосовно направлення позивачем на його адресу в паперовій формі поштовим відправленням не може вважатися належним доказом оскільки не містить номеру поштового відправлення, як і відсутня відомість про направлення в сервісі «Відстеження пересилання поштових відправлень» ДП «Укрпошта», не може прийматися судом до уваги на підставі наступного.

Відомість про поштові відправлення зберігаються в системі ДП «Укрпошта» протягом шести місяців з дня їх реєстрації, та можуть бути перевірені через сервіс «Відстеження пересилання поштових відправлень» у межах шестимісячного строку. Поштові відправлення №56, 058, 576 були відправлені позивачем у 2020 році. Проте відповідач здійснив перевірку наявності поштових відправлень станом на 04.09.2021. Тобто відомості про перелічені поштові відправлення відсутні в системі реєстрації поштових відправлень ДП «Укрпошта», оскільки з дня їх відправлення минуло більше шести місяців.

На адресу суду 07.09.2021 від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких останній просив суд при винесенні рішення врахувати тяжкий фінансовий стан підприємства відповідача та можливість зменшення неустойки на підставі статті 233 ГК України та ст.551 Цивільного кодексу України.

Представники позивача та відповідача у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

25.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фурлендер Віндтехнолоджі» (замовник) укладено договір на надання транспортних послуг та послуг вантажопідіймальної техніки №522/2019-29ТУ.

Згідно з пунктом 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором та додатками до нього, виконавець виділяє комплект техніки з екіпажем (далі - кран) для надання послуг на об`єктах замовника.

Ціна цього договору визначається, як сума вартості усіх послуг, наданих виконавцем в межах даного договору та додатків до нього, що є невід`ємною частиною. Робота з використанням крана виконується замовником відповідно до проекта виробництва робіт (п.п. 1.2, 1.3 договору).

Кран виділяється виконавцем на підставі письмової заявки замовника оформленої по формі, визначеної відповідно до додатка №1 до договору та поданої не менш ніж за 10 днів до дня виділення крану, та при умові виконання замовником обов`язків визначених п.3.2 цього договору.

Приймання послуг відбувається замовником щоденно, шляхом відмітки відповідальною особою замовника в талонах замовника к шляховим листам, з обов`язковою вказівкою часу прибуття та вибуття, а також у випадку необхідності, початку та закінчення послуг.

Кран повинен бути готовий до виконання робіт не пізніше початку робочої зміни числа вказаного у письмовій заявці замовника. Кран вважається таким, що приступив до надання послуг з моменту його установки на робочій площадці, установка на робочій площадці вважається закінченою з моменту підняття стрілки крану, за умови виконання замовником умов п.4.6 договору (п.п.2.1, 2.3, 2.4 договору).

Тривалість та інші умови надання послуг краном, визначені цим договором, узгоджуються сторонами у додатках до цього договору, що є його невід`ємною частиною (п.2.5 договору).

Відповідно до п.4.1 договору договірна вартість послуг за договором визначається відповідно з додатками до договору, які є невід`ємною частиною даного договору.

Оплата замовником послуг виконавця відбувається виходячи з показника розрахунку вартості послуг (1 машино-година, 1 машино-зміна і т.д.), визначеного у відповідності з додатками до цього договору (п.4.2. договору).

Згідно пункту 4.3 договору кожен рахунок, який виставляє замовнику виконавець по даному договору за послуги та будь-які наступні платежі, якщо інше не передбачено договором та додатками до нього, сплачуються на підставі наступних документів: акти приймання-передавання наданих послуг, підготовані сторонами.

Оплата замовником послуг виконавця при розрахунку вартості за: 1 машино-годину (1 машино-зміну) здійснюється за кожний повний та неповний час (машино-зміну) та незалежно від завантаження крана і транспорту протягом робочого дня при виконанні послуг, вказаних замовником та виконанні технологічних робіт (п.4.4 договору).

Пунктом 4.6 договору передбачено, що розрахунки замовником за послуг здійснюються в порядку, передбаченому в Додатках до даного договору.

За згодою сторін застосовуються інші форми розрахунків, що не суперечать чинному законодавству України (п.4.7 договору).

За визначенням п.4.8 договору замовник підписує та направляє виконавцю акт наданих послуг протягом 3-х днів з моменту його отримання або надає мотивовану відмову від його підписання. Акт вважається підписаним замовником за відсутності відповіді останнього протягом 3-х днів з моменту направлення акта виконавцю.

Сторони у п.5.2 договору дійшли згоди, що за порушення строків оплати, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь строк затримки платежів.

Відповідно до п.11.1 договору усі зміни та доповнення до цього договору здійснюються сторонами у письмовій формі і є невід`ємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено умовами цього договору або не слідує з нього.

Усі додатки до цього договору є його невід`ємною частиною (п.11.3 договору).

Для пред`явлення виконавцем до замовника та замовником до виконавця позовів, які випливають із даного договору, встановлюється 4-х (чотирьохрічний) строк позовної давності (п. 11.5. договору).

Договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2019, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами обов`язків за даним договору (п.11.9 договору).

У додатку №1 до договору сторони погодили зразок заявки на будівельну техніку (кран, вишку, екскаватор, бульдозер і т.д.) по договору.

Додатком №2 від 26.10.2019 до договору сторонами визначено:

1. Вид послуг: послуги вантажопідіймальної техніки при виконанні замовником робіт по монтажу двох ВЕУ №28 потужністю 4,8МВт за допомогою кранів.

2. Крани: 2.1. гусеничний кран TEREX DEMAG CC2800 в/п 600 тон; 2.2. кран на спецшасі автомобільного типу GROVE CMK 6300 в/п 300 тон; 2.3. кран на гусеничному ходу TEREX BENDINI А600С в/п 60 тон.

3. Місце виконання послуг: Ветряной парк «БЫСТРЫЙ» (мовою оригіналу).

4. Строк початку/закінчення надання послуг: початок - за заявкою замовника, закінчення - за фактом наданих послуг.

5. Договірна вартість надання послуг технікою складає 3 763 160,60 гривень з урахуванням ПДВ та включає:

5.1. вартість перебазування техніки між ВЕУ - 1 046 000,00 гривень з ПДВ та не підлягає зменшенню, у т.ч. в разі кострового виконання перебазування. Тривалість одного перебазування між ВЕУ складає 7 днів.

5.2. Вартість надання послуг кранів по монтажу турбіни однією ВЕУ потужністю 4,8 Мвт - 2 717 160,60 гривень з ПДВ. Тривалість надання послуг кранів при монтажу турбіни однієї ВЕУ потужністю 4,8 Мвт складає 10 машино-змін при 14-ти машино-годинний зміни. Облік робочого часу техніки ведеться по машино-змінах (незалежно від завантаження протягом робочого дня). Вартість надання послуг не підлягає зменшенню, в тому числі і в разі дострокового виконання замовником монтажних робіт за допомогою кранів.

- при роботі крана TEREX DEMAG CC2800 більш ніж 14 машино-годин за 1 зміну, кожна розпочата машино-година рахується за повну і оплачується з розрахунку вартості 1 машино-години - 15 300,00 гривень з урахуванням ПДВ;

- при роботі крана GROVE GMK 6300 понад 14 машино-годин за 1 зміну, кожна розпочата машино-година рахується за повну і оплачується з розрахунку вартості 1 машино-години - 10 500,00 гривень з урахуванням ПДВ;

- при роботі крана на гусеничному ходу TEREX BENDINI А600С понад 14 машино- годин за 1 зміну, кожна розпочата машино-година вважається за повну і оплачується з розрахунку вартості 1 машино-година - 1560,00гр1 770,00 гривень з урахуванням ПДВ.

Договірна вартість послуг техніки, обумовлена ??п.5.2 цього додатка збільшується прямо пропорційно на вартість додатково відпрацьованого технікою часу без підписання сторонами будь-яких додаткових угод, з одночасною зміною загальної вартості послуг, обумовленої п.5 цього додатка.

Договірна вартість, обумовлена ??п.5.2 додатки, збільшується на вартість простоїв кранів з незалежних від виконавця причин (наявність неліквідованих перешкод, відсутність ППР, дозволів, погоджень, неналежний стан майданчика для установки крана, відсутність передоплати за послугу кранів і т.д.), а також за погодних умов, перешкоджаючим роботі кранів (відповідно до проекту виробництва робіт та інструкції з експлуатації кранів), автоматично без підписання сторонами будь-яких додаткових угод із одночасною зміною загальної вартості послуг, обумовлених п.5 цього додатку, и визначається із розрахунку вартості машино-години для: крана на гусеничному ходу TEREX DEMAG CC2800 - 9 945,00 гривень, у тому числі ПДВ за 1 машино-годину; крана на спец шасі автомобільного типу GROVE GMK 6300 - 6 825,00 гривень, у тому числі ПДВ за 1 машино-годину; крана на гусеничному ходу TEREX BENDINI А600С - 1 150,50 гривень, у тому числі ПДВ за 1 машино-годину. При цьому, загальна вартість простою кранів не може перевищувати 143 364,20 гривень з ПДВ за добу, із розрахунку 8-ми годинної зміни.

6. Здача-приймання послуг кранів: 6.1. протягом всього терміну роботи кранів, відповідальна особа замовника щодня зазначає в талонах замовника до подорожнього листа по кожній одиниці залученої техніки час прибуття і час відбуття (час початку і закінчення послуг). 6.2. На підставі талонів замовника до подорожнього листа, виконавець складає акт здачі-приймання наданих послуг кранів при проведенні монтажних робіт і перебазування техніки в 2-х примірниках для кожної ВЕУ. Замовник зобов`язаний підписати акт здачі-приймання послуг та 1 примірник повернути виконавцю, або направити останньому письмову мотивовану відмову від підписання вищевказаного акта. При відсутності заперечень і зауважень на акт, при не поверненні підписаного акту протягом 3-х календарних днів, послуги вважаються прийнятими як надані належним чином згідно з угодою, і акт підписаний виконавцем в односторонньому порядку є підставою для проведення розрахунків.

7. Розрахунки за послуги техніки здійснюються замовником у наступному порядку:

- перший авансовий платіж у розмірі 1 046 000,00 гривень, за перебазування техніки між ВЕУ шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок виконавця не менш ніж за 1 банківський день до початки перебазування;

- другий авансовий платіж у розмірі 2 717 160,60 гривень за послуги техніки з монтажу турбіни однієї ВЕУ потужністю 4,8МВт шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок виконавця не менш ніж за 1 банківський день до початку монтажу турбіни ВЕУ;

- кінцевий розрахунок (за фактично відпрацьований час та фактичний час простою) відбувається після закінчення робіт та підписання актів наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця у строк не пізніше 15-ти банківських днів з моменту виставлення рахунку за фактом надання послуг.

Сторони погодили, що додаток №2 до договору є невід`ємною частиною договору №522/2019-29ТУ від 25.10.2019 і вступають в силу з моменту підписання і надходження авансового платежу на рахунок виконавця. Договір №522/2019-29ТУ від 25.10.2019 між сторонами діє в частині що не суперечить цим додаткам.

Договір та додаткові угоди до нього підписано сторонами без зауважень, підписи скріплено печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору на надання транспортних послуг та послуг вантажопідіймальної техніки №522/2019-29ТУ від 25.10.2019 позивачем було надано відповідачу послуги відповідно до:

- акту надання послуг №2340 від 02.12.2019, за даними якого виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги): послуги з монтажу ВЕУ у кількості 0,2грн на суму 452 860,10 гривень без ПДВ; послуги гусеничного крану TEREX BENDINI А600С, вантажопідіймальністю 60 тон у кількості 8 машино-годин на суму 66 300,00 гривень без ПДВ; послуги крану GROVE GMK 6300L в/п 300 тон (простій) у кількості 8 машино-годин на суму 45 500,00 гривень без ПДВ; послуги гусеничного крану TEREX DEMAG CC2800-1 вантажопідіймальністю 600 тон (простій) у кількості 1 день на суму 58396,00грн., послуги крану GROVE GMK 6300L в/п 300 тон (простій) у кількості 8 машино-годин на суму 7 670,00 гривень без ПДВ; простій кранів у кількості 4 дні на суму 333 333,33гривень без ПДВ, усього на загальну суму 1 086 796,12 з урахуванням ПДВ;

- акту надання послуг №2319 від 30.11.2019, за даними якого виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги): послуги з монтажу ВЕУ у кількості 0,5грн на суму 1 132 150,25 гривень без ПДВ; послуг гусеничного крану TEREX DEMAG CC2800-1 вантажопідіймальністю 600 тон у кількості 28 машино-години на суму 357 000,00 гривень; простій кранів у кількості 5 днів на суму 416 666,67 гривень без ПДВ; послуг гусеничного крану TEREX DEMAG CC2800-1 вантажопідіймальністю 600 тон у кількості 16 машино-години на суму 132 600,00 гривень без ПДВ; послуги крану GROVE GMK 6300L в/п 300 тон у кількості 16 машино-годин на суму 91 000,00 гривень без ПДВ; послуги гусеничного крану TEREX BENDINI А600С, вантажопідіймальністю 60 тон (простій) у кількості 8 машино-години на суму 7 670,00 гривень без ПДВ, усього на загальну суму 2 564 504,30 гривень з урахуванням ПДВ;

- акту надання послуг №2482 від 20.12.2019, за даними якого виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги): послуги з монтажу ВЕУ у кількості 0,3грн на суму 679 290,15 гривень без ПДВ; послуг гусеничного крану TEREX DEMAG CC2800-1 вантажопідіймальністю 600 тон у кількості 59 машино-години на суму 752 250,00 гривень; послуги крану GROVE GMK 6300L в/п 300 тон у кількості 10 машино-годин на суму 87 500,00 гривень без ПДВ; простій кранів у кількості 2 дні на суму 166 666,66 гривень без ПДВ; послуг гусеничного крану TEREX DEMAG CC2800-1 вантажопідіймальністю 600 тон у кількості 16 машино-години на суму 132 600,00 гривень без ПДВ; послуги гусеничного крану TEREX BENDINI А600С, вантажопідіймальністю 60 тон (простій) у кількості 48 машино-години на суму 46 020,00 гривень без ПДВ; послуги крану GROVE GMK 6300L в/п 300 тон у кількості 24 машино-годин на суму 136 500,00 гривень без ПДВ, усього на загальну суму 2 400 992,17 гривень з урахуванням ПДВ;

- акту надання послуг №2112 від 05.11.2019, за даними якого виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги): перебазування техніки між вітрополями у кількості 1 гри на суму 1 046 000,00 гривень з урахуванням ПДВ.

Відповідач надання послуг, за результатами яких оформлено наведені акти, не заперечує, претензій за обсягом, якістю та строками надання послуг не визначено.

На підставі вказаних актів надання послуг щодо зазначеного обсягу послуг позивачем виставлено відповідачу наступні рахунки на оплату: №2243 від 02.12.2019 на загальну суму 1 086 796,12 гривень з урахуванням ПДВ, №2227 від 30.11.2019 на загальну суму 2 564 504,30 гривень з урахуванням ПДВ, №2399 від 20.12.2019 на суму 2 400 992,17 гривень з урахуванням ПДВ, №1836 від 05.11.2019 на суму 1 046 000,00 гривень з урахуванням ПДВ.

В матеріалах справи також міститься рахунок на оплату послуг з монтажу ВЕУ №2025 від 06.11.2019 на загальну суму 2 717 160,60 гривень з урахуванням ПДВ.

Відповідачем проведено оплати за надані послуги відповідно до платіжних доручень:

- №12524 від 13.12.2019 на суму 806 000,00 гривень з призначення платежу: «оплата за послуги техніки згідно рахунка №2227 від 30.11.2019»;

- №12797 від 08.01.2020 на суму 1 000 000,00 гривень з призначенням платежу «оплата за послуги техніки згідно рахунка №2227 від 30.11.2019»;

- №13185 від 06.03.2020 на суму 758 504,30 гривень з призначенням платежу «оплата за послуги техніки згідно рахунка №2227 від 30.11.2019»;

- №12877 від 16.01.2020 на суму 425 899,00 гривень з призначенням платежу «оплата за послуги техніки згідно рахунка №2243 від 02.12.2019»;

- №13859 від 16.10.2020 на суму 303 000,00 гривень з призначенням платежу «оплата за послуги крана згідно рахунка №1272 від 16.08.2019». Відповідачем надано лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Фурлендер Віндтехнолоджі» №09/1016-01 від 16.10.2020 на ім`я головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «АЗОВІНТЕКС», в якому просять у платіжному дорученні №13859 від 16.10.2020 на суму 303 000,00 гривень замість формулювання «оплата послуг техніки згідно рахунка №1272 від 16.08.2019 в т.ч. ПДВ 20% - 50500грн.» вважати правильним формулювання «оплата послуг техніки згідно рахунка №2399 від 20.12.2019 в т.ч. ПДВ 20% - 50 500 грн.».

- №14094 від 02.03.2020 на суму 78 509,89 гривень з призначенням платежу «оплата за послуги крана згідно договору №522/2019-29 ТУ від 25.10.2019»;

- №14055 від 19.02.2021 на суму 1 000 000,00 гривень з призначенням платежу «оплата за послуги крана згідно договору №522/2019-29 ТУ від 25.10.2019»;

- №14094 від 02.03.2021 на суму 78 509,89 гривень з призначенням платежу «оплата за послуги крана згідно договору №522/2019-29 ТУ від 25.10.2019».

Відповідачем у відзиві на позовну заяву надано Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.11.2020, який підписаний та скріплений печатками підприємств. Відповідно до зазначеного акту ТОВ «ФУРЛЕНДЕР ВІНДТЕХНОЛОДЖІ» має перед ТОВ «ПБП «Азовінтекс» заборгованість за договором №522/2019-29ТУ від 25.10.2019 у сумі 2 726 379,40 гривень (частково від суми 3 804 889,29 гривень) за послуги техніки, та ТОВ «ПБП «Азовінтекс» має перед ТОВ «ФУРЛЕНДЕР ВІНДТЕХНОЛОДЖІ» заборгованість за договором №522/2020-67 від 04.06.2020 у сумі 2 726 379,40 гривень за послуги техніки. Так, на підставі ст.230 Господарського кодексу України, а також ст.601 Цивільного кодексу України, ТОВ «ФУРЛЕНДЕР ВІНДТЕХНОЛОДЖІ» та ТОВ «ПБП «Азовінтекс» актом виконують залік зустрічних однорідних вимог на суму 2 726 379,40 гривень. Погашається заборгованість ТОВ «ФУРЛЕНДЕР ВІНДТЕХНОЛОДЖІ» перед ТОВ «ПБП «Азовінтекс» за послуги техніки на суму 2 726 379,40 гривень. Погашається заборгованість ТОВ «ПБП «Азовінтекс» перед ТОВ «ФУРЛЕНДЕР ВІНДТЕХНОЛОДЖІ» за послуги техніки на суму 2 726 379,40 гривень.

Також у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що на виконання умов договору, виконавцем були надані послуги, на підтвердження чого сторонами були оформлені наступні акти надання послуг:

- Акт надання послуг №2119 від 05.11.2019 на суму 1 046 000,00 гривень, який був оплачений частково платіжним дорученням №14055 від 19.02.2021 на суму 967 490,00 гривень та платіжним дорученням №14094 від 02.03.2021 на суму 78 509,89 гривень;

- Акт надання послуг №2319 від 30.11.2019 на суму 2 564 504,30 гривень, який був оплачений платіжним дорученням №12797 від 08.01.2020 на суму 1 000 000,00 гривень та платіжним дорученням №13185 від 06.03.2020 на суму 758 504,30 гривень;

- Акт надання послуг №2340 від 02.12.2019 на суму 1 086 796,12 гривень, який був оплачений платіжним дорученням №12877 від 16.01.2020 на суму 425 899,00 гривень та частково актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.11.2020 на суму 660 897,12 гривень;

- Акт надання послуг №2482 від 20.12.2019 на суму 2 400 992,17 гривень, який був оплачений платіжним дорученням №13859 від 16.10.2020 на суму 303 000,00 гривень з урахуванням листа коригування від 16.10.2020 вих.№09/1016-01 та частково оплачений актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.11.2020 на суму 2 06 5 482,28 гривень, та частково платіжним дорученням №14055 від 19.02.2021 на суму 325 09,89 гривень.

В матеріалах справи міститься акт звірки взаєморозрахунків станом за період: 01.08.2019 - 25.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельно підприємство «АЗОВІНТЕКС» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фурлендер Віндтехнолоджі», який підписаний сторонами та скріплено печатками підприємств.

Позивач стверджує, що внаслідок невиконання відповідачем у встановлений строк зобов`язань за спірним договором у нього виникло право для нарахування останньому пені, 3% річних та індексу інфляції та стало підставою для звернення із розглядуваним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Стаття 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами-юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частини перша та сьома статті 179 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як встановлено ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося, згідно п. 4.6. договору розрахунки замовником за послуги здійснюються у порядку, обумовленому у додатках до даного договору.

Додатком №2 від 25.10.2019 до договору сторонами визначено: розрахунки за послуги техніки здійснюються замовником у наступному порядку:

- перший авансовий платіж у розмірі 1 046 000,00 гривень, за перебазування техніки між ВЕУ шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок виконавця не менш ніж за 1 банківський день до початки перебазування;

- другий авансовий платіж у розмірі 2 717 160,60 гривень за послуги техніки з монтажу турбіни однієї ВЕУ потужністю 4,8МВт шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок виконавця не менш ніж за 1 банківський день до початку монтажу турбіни ВЕУ;

- кінцевий розрахунок (за фактично відпрацьований час та фактичний час простою) відбувається після закінчення робіт та підписання актів наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця у строк не пізніше 15-ти банківських днів з моменту виставлення рахунку за фактом надання послуг.

Позивачем на підтвердження надання відповідачу послуг за договором №522/2019-29ТУ від 25.10.2019 надано: акт надання послуг: № 2340 від 02.12.2019 на суму 1 086 796,12 гривень з урахуванням ПДВ та рахунок на оплату №2243 від 02.12.2019; акт надання послуг № 2319 від 30.11.2019 на суму 2 564 504,30 гривень з урахуванням ПДВ та рахунок на оплату №2227 від 30.11.2019; акт надання послуг № 2482 від 20.12.2019 на суму 2 400 992,17 гривень з урахуванням ПДВ та рахунок на оплату №2399 від 20.12.2019; акт надання послуг № 2112 від 05.11.2019 на суму 1 046 000,00 гривень з урахуванням ПДВ та рахунок на оплату №1836 від 05.11.2019.

Відповідач надання послуг, за результатами яких оформлено наведені акти, не заперечує, претензій за обсягом, якістю та строками надання послуг не визначено.

В матеріалах справи також міститься рахунок на оплату послуг з монтажу ВЕУ №2025 від 06.11.2019 на загальну суму 2 717 160,60 гривень з урахуванням ПДВ.

Як вже було зазначено, кінцевий розрахунок (за фактично відпрацьований час та фактичний час простою) відбувається після закінчення робіт та підписання актів наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця у строк не пізніше 15-ти банківських днів з моменту виставлення рахунку за фактом надання послуг.

У якості доказів направлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Фурлендер Віндтехнолоджі» позивачем:

- рахунку №2025 від 06.11.2019 надано роздруківку з електронної поштової скриньки Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «АЗОВІНТЕКС» від 14.11.2019;

- рахунку на оплату №1836 від 05.11.2019 з актом надання послуг №2119 від 05.11.2019 надано роздруківку з електронної поштової скриньки позивача від 14.11.2019;

- рахунку на оплату №2243 від 02.12.2019 разом з актом надання послуг №2340 від 02.12.2019 надано опис вкладення у цінний лист від 19.12.2019, поштова накладна;

- рахунку на оплату №2227 від 30.11.2019 разом з актом надання послуг №2319 від 30.11.2019 надано опис вкладення у цінний лист від 11.12.2019, поштова накладна, фіскальний чек;

- рахунку на оплату №2399 від 20.12.2019 разом з актом надання послуг №2482 від 20.12.2019 надано опис вкладення у цінний лист від 16.01.2020, поштова накладна.

Електронною поштовою адресою відповідача визначено: , отримувач - Гавлонський Михайло Михайлович; адресою для листування відповідача визначено: вул.О.Тихого,6, м.Краматорськ, Донецька обл., 84306.

Відповідач отримання рахунків на означену електронну поштову адресу не визнає, оскільки умовами спірного договору, сторонами не було узгоджено порядку обміну документами в електронному вигляді, зазначив, що надані позивачем роздруківки з електронної поштової скриньки не можуть вважатися належними доказами з тієї причини, що електронні листи направлялися на невідому відповідачу електронну поштову скриньку, означення електронна адреса не має відношення до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фурлендер Віндтехнолоджі». На підставі викладеного, вважає зобов`язання по оплаті наданих послуг таким, що не виникло.

Суд розглянув надані позивачем документи на підтвердження направлення відповідачу рахунків на оплату, актів надання послуг та заперечення відповідача та встановив наступне.

В докази виставлення рахунків №2025 від 06.11.2019 на суму 2 717 160,60 гривень, №1836 від 05.11.2019 на суму 1 046 000,00 гривень відповідачу позивачем надано роздруківку з електронної поштової скриньки позивача від 14.11.2019, з якої вбачається про направлення на електронну поштову адресу рахунків №2025 від 06.11.2019, №1836 від 05.11.2019, але даний доказ направлення зазначених рахунків суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 96 Господарського процесуального кодексу України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Так, основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів висвітлені у Законі України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 № 851-IV (далі - Закон № 851-IV).

Статтею 5 Закону № 851-IV визначено, що Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону № 851-IV електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, що використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/2882/18, від 24.09.2019 у справі №922/1151/18, від 28.12.2019 у справі №922/788/19.

Враховуючи викладене та з огляду на те, що умовами договору сторони не визначили використання при здійсненні своєї діяльності електроні документи та взагалі у договорі не міститься посилання на електроні адреси сторін, відсутні підстави стверджувати, що матеріалами справи підтверджується відправлення позивачем відповідачу рахунків на оплату №2025 від 06.11.2019, №1836 від 05.11.2019 в електронному вигляді.

При цьому, в матеріалах справи міститься акт надання послуг №2119 від 05.11.2019 на суму 1 046 000,00 гривень та відповідачем надання послуг за перебазування техніки у вказаній сумі не заперечується про що зазначено у відзиві на позовну заяву та підтверджується сплатою відповідачем за вказані послуги (платіжні доручення №14055 від 19.02.2021, №14094 від 02.03.2021).

Пунктом 7 Додатку №2 до договору №522/2019-29ТУ сторонами визначено, що перший авансовий платіж у розмірі 1 046 000,00 гривень, за перебазування техніки між ВЕУ замовником здійснюється шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок виконавця не менш ніж за 1 банківський день до початки перебазування.

На підставі викладеного суд робить висновок, що за сукупності тих обставин, що позивачем не доведено направлення рахунку №1836 від 05.11.2019 на суму 1 046 000,00 гривень відповідачу, але підтвердженням відповідачем наданих послуг за актом №2119 - 05.11.2019 та сплатою останнім цих послуг на зазначену суму, суд вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фурлендер Вінтдтехнолоджі» повинно було оплатити послуги у строк до 05.11.2019, тобто до початку перебазування.

Крім того, умовами договору (п.7 Додатку №2 до договору) сторони визначили, що другий авансовий платіж у розмірі 2 717 160,60 гривень за послуги техніки з монтажу турбіни однієї ВЕУ потужністю 4,8МВт замовником здійснюється шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок виконавця не менш ніж за 1 банківський день до початку монтажу турбіни ВЕУ, проте в матеріалах справи відсутні докази надання послуг техніки з монтажу турбіни однієї ВЕУ потужністю 4,8МВт на суму 2 717 160,60 гривень та з урахуванням заперечень відповідача щодо отримання цих послуг останнім як то вимагають умови договору, суд вважає, що позивачем не були дотримані вимоги процесуального законодавства щодо подання належних і допустимих письмових доказів на підтвердження надання відповідачу послуг техніки з монтажу турбіни однієї ВЕУ потужністю 4,8МВт на суму 2 717 160,60 гривень за рахунком №2025 від 06.11.2019. З огляду на викладене, суд робить висновок, що вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляції за вказаним рахунком є безпідставними, оскільки зобов`язання відповідача щодо оплати за вказаним рахунком не виникло.

З урахуванням викладеного у суд відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у сумі 304 516,03 гривень та 3% річних у сумі 9 151,58 гривень.

Щодо направлення та отримання рахунків №2243 від 02.12.2019, №2227 від 30.11.2019, №2399 від 20.12.2019 та відповідних актів надання послуг суд встановив наступне.

Рахунок на оплату №2243 від 02.12.2019 разом з актом надання послуг №2340 від 02.12.2019 були надіслані відповідачу на його юридичну адресу описом вкладення у цінний лист - 19.12.2019; рахунок на оплату №2227 від 30.11.2019 разом з актом надання послуг №2319 від 30.11.2019 були надіслані відповідачу на його юридичну адресу описом вкладення у цінний лист -11.12.2019; рахунок на оплату №2399 від 20.12.2019 разом з актом надання послуг №2482 від 20.12.2019 були надіслані відповідачу на його юридичну адресу описом вкладення у цінний лист - 16.01.2020.

Відповідач заперечує факт направлення та отримання вказаних рахунків та актів на підставі того, що описи вкладення неможливо ідентифікувати до поштових накладних №№56, 058, 576 оскільки описи вкладення не містять номеру поштового відправлення та не відповідають вимогам п.61 Правил надання послуг поштового.

Заперечення відповідача в цій частині суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

У договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.)

Договір про надання послуги поштового зв`язку вважається укладеним після оплати користувачем вартості цієї послуги, якщо інше не передбачене відповідними договорами.

Згідно з пунктом 8 Правил надання послуг поштового зв`язку оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів. До внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою (пункт 19 Правил надання послуг поштового зв`язку).

У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися (пункт 60 Правил надання послуг поштового зв`язку).

З наданих в матеріали справи описів вкладення у цінний лист дійсно вбачається, що на них не міститься номеру поштового відправлення як то вимагають Правила надання послуг поштового зв`язку, та ідентифікувати надані описи вкладення у цінний лист від 11.12.2019, 19.12.2019, 16.01.2020 з поштовими накладними №№56, 058, 576 не є можливим.

Суд зазначає, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Позивачем на підтвердження факту направлення рахунків на оплату №2243 від 02.12.2019, №2227 від 30.11.2019, №2399 від 20.12.2019 та відповідних актів надання послуг надано описи вкладення у цінний лист - 19.12.2019, 11.12.2019, 16.01.2020.

Суд, застосувавши правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20, погоджується з тим, що надані позивачем описи вкладення у цінний лист про направлення відповідачу вказаних рахунків на оплату разом з актами надання послуг є більш вірогідними на доведення факту направлення відповідачу рахунків на оплату №2243 від 02.12.2019, №2227 від 30.11.2019, №2399 від 20.12.2019 та відповідних актів надання послуг до них.

Крім того, з матеріалів справи вбачається фактичне отримання відповідачем рахунків на оплату №2243 від 02.12.2019 (акт надання послуг №2340 від 02.12.2019), №2227 від 30.11.2019 (акт надання послуг №2319 від 30.11.2019), №2399 від 20.12.2019 (акт надання послуг №2482 від 20.12.2019) виходячи із посилання на них у призначені платежу представлених сторонами платіжних доручень та у листі №09/1016-01 від 16.10.2020 відповідача.

Оцінивши подані позивачем описи вкладення у цінний лист суд вважає їх належними та допустимими, такими, що підтверджують факт направлення на адресу відповідача рахунків на оплату №2243 від 02.12.2019, №2227 від 30.11.2019, №2399 від 20.12.2019 та відповідних актів надання послуг.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про поштовий зв`язок", пункту 10 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року N 270, наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 затверджено Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень.

Підпунктами 1 та 2 пункту 1 розділу II цього акта визначено, зокрема, такі нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): 1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; 2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 2, 3 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

При цьому відповідно до пункту 2 розділу II цих Нормативів і нормативних строків при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Суд вважає за доцільним з урахуванням нормативів щодо строків пересилання рекомендованої письмової кореспонденції у межах області (місцезнаходження позивача - Донецька обл., м.Маріуполь, відповідача - Донецька область, м.Краматорськ) виставлення рахунку №2243 від 02.12.2019 - відбулось 24.12.2019 (опис вкладення від 19.12.2019), рахунку №2227 від 30.11.2019 - відбулось 17.12.2019 (опис вкладення від 11.12.2019) та рахунку №2399 від 20.12.2019 відбулось - 22.01.2020 (опис вкладення від 16.01.2020).

Таким чином, зобов`язання з оплати вказаних рахунків виникає у строк не пізніше 15-ти банківських днів з моменту виставлення рахунку за фактом надання послуг.

Тобто, право вимоги позивача за цими рахунками виникає: за рахунком №2243 від 02.12.2019 - 21.01.2020, за рахунком №2227 від 30.11.2019 - 12.01.2020 за рахунком №2399 від 20.12.2019 - 13.02.2020, що є першим днем прострочення за відповідним зобов`язанням.

Право вимоги позивача за рахунком №1836 від 05.11.2019 - виникло 06.11.2019.

Як зазначалось вище, зобов`язання за вказаними рахунками виконано у повному обсязі, але з порушенням строків оплати наданих послуг за договором №522/2019-29 ТУ від 25.10.2019.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору №522/2019-29ТУ на надання транспортних послуг та послуг вантажопідіймальної техніки від 25.10.2019 в частині своєчасної оплати наданих послуг позивачем заявлено до стягнення пеня у сумі 632 712,02 гривень, 3% річних у сумі 156 956,05 гривень, інфляційні у сумі 246 081,73 гривень.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п.5.2 договору за порушення строків оплати, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за увесь строк затримки платежів.

За розрахунком позивача сума пені нарахована та пред`явлена до стягнення у загальній сумі 632 712,02 гривень за зобов`язаннями (без урахування оплат):

- за рахунком №2227 від 30.11.2019 (акт надання послуг №2319 від 30.11.2019) на суму 2 564 504,30грн. з 13.12.2019 по 13.06.2020 у сумі 273 170,48 гривень;

- за рахунком №2243 від 02.12.2019 (акт надання послуг №2340 від 02.12.2019) на суму 1 086 796,12 гривень з 13.12.2019 по 13.06.2020 у сумі 115 765,30 гривень;

- за рахунком №2399 від 20.12.2019 (акт надання послуг №2482 від 20.12.2019) на суму 2 400 991,17 гривень з 27.01.2020 по 27.07.2020 у сумі 210 447,53 гривень;

- за рахунком №1836 від 05.11.2019 (акт надання послуг №2119 від 05.11.2019) на суму 1 046 000,00 гривень з 29.11.2019 по 08.01.2020 у сумі 33 328,71 гривень.

Враховуючи те, що судом встановлено порушення відповідачем умов договору та невиконання грошового зобов`язання, погодження між сторонами умов про відповідальність у вигляді пені, позивач має право на нарахування та стягнення пені.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок пені), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», розмір пені за порушення строків оплати становить 295 837,52 гривень у межах заявленого періоду прострочення у цій частині, з розрахунку:

- за рахунком №2227 від 30.11.2019 (акт надання послуг №2319 від 30.11.2019) на суму 758 504,30 гривень (з урахуванням проведених оплат) за період з 12.01.2020 по 05.03.2020 у сумі 26 589,10 гривень;

- за рахунком №2243 від 02.12.2019 (акт надання послуг №2340 від 02.12.2019) на суму 660 897,12 гривень (з урахуванням проведених оплат та акту зарахування зустрічних однорідних вимог) за період з 21.01.2020 по 13.06.2020 у сумі 51 318,84 гривень;

- за рахунком №2399 від 20.12.2019 (акт надання послуг №2482 від 20.12.2019) з урахуванням проведених оплат та акту зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2 400992,17 гривень за період з 13.02.2020 по 27.07.2020 у сумі 184 600,87 гривень;

- за рахунком №1836 від 05.11.2019 (акт надання послуг №2119 від 05.11.2019) на суму 1 046 000,00 гривень (з урахуванням проведених оплат) за з період з 29.11.2019 по 08.01.2020 у сумі 33 328,71 гривень.

Заявлені до стягнення 336 874,50 гривень пені визнані судом необґрунтованими.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 295 837,52 гривень.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Відповідно до наданого розрахунку, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 3% річних у загальній сумі 156 956,05 гривень за зобов`язаннями:

- за рахунком №2227 від 30.11.2019 (акт надання послуг №2319 від 30.11.2019) на суму 2 564 504,30грн. з 13.12.2019 по 06.03.2020 у сумі 17 878,39 гривень;

- за рахунком №2243 від 02.12.2019 (акт надання послуг №2340 від 02.12.2019) на суму 1 086 796,12 гривень з 13.12.2019 по 02.03.2021 у сумі 39 749,94 гривень;

- за рахунком №2399 від 20.12.2019 (акт надання послуг №2482 від 20.12.2019) на суму 2 400 991,17 гривень з 27.01.2020 по 30.11.2020 у сумі 60 811,99 гривень;

- за рахунком №1836 від 05.11.2019 (акт надання послуг №2119 від 05.11.2019) на суму 1 046 000,00 гривень з 29.11.2019 по 19.02.2021 у сумі 38 515,73 гривень.

Перевіривши розрахунок даних позовних вимог, суд не може погодитись з визначеним позивачем періодом прострочення за встановлених вище обставин, а отже здійснив перерахунок за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», при цьому у межах заявленого періоду прострочення:

- за рахунком №2227 від 30.11.2019 (акт надання послуг №2319 від 30.11.2019) на суму 758 504,30 гривень (з урахуванням проведених оплат) за період з 12.01.2020 по 05.03.2020 у сумі 3 357,31 гривень;

- за рахунком №2243 від 02.12.2019 (акт надання послуг №2340 від 02.12.2019) на суму 660 897,12 гривень (з урахуванням проведених оплат та акту зарахування зустрічних однорідних вимог) за період з 21.01.2020 по 24.11.2020 у сумі 16 739,12 гривень;

- за рахунком №2399 від 20.12.2019 (акт надання послуг №2482 від 20.12.2019) з урахуванням проведених оплат та акту зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2 400992,17 гривень за період з 13.02.2020 по 15.10.2020 у сумі 48 413,45 гривень, на суму 2 097 992,17 гривень за період з 16.10.2020 по 24.11.2020 у сумі 6 878,66 гривень, на суму 32 509,89 гривень за період з 25.11.2020 по 30.11.2020 у сумі 15,99 гривень;

- за рахунком №1836 від 05.11.2019 (акт надання послуг №2119 від 05.11.2019) з урахуванням проведених оплат: на суму 1 046 000,00 гривень за період з період з 29.11.2019 по 18.02.2021 у сумі 38 429,75 гривень, на суму 78 509,89 гривень за період з 19.02.2021 по 19.02.2021 у сумі 6,45 гривень.

Заявлені до стягнення 43 115,32 гривень 3% річних визнані судом необґрунтованими.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 3% річних у сумі 113 840,73 гривень.

Позивачем також заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 246 081,73 гривень. Так, за розрахунком позивача сума інфляційних втрат нарахована та пред`явлена до стягнення за зобов`язаннями:

- за рахунком №2243 від 02.12.2019 (акт надання послуг №2340 від 02.12.2019) на суму 1 086 796,12 гривень з 13.12.2019 по 02.03.2021 у сумі 78 314,10 гривень;

- за рахунком №2399 від 20.12.2019 (акт надання послуг №2482 від 20.12.2019) на суму 2 400 991,17 гривень з 27.01.2020 по 30.11.2020 у сумі 92 393,28 гривень;

- за рахунком №1836 від 05.11.2019 (акт надання послуг №2119 від 05.11.2019) на суму 1 046 000,00 гривень з 29.11.2019 по 19.02.2021 у сумі 75 374,35 гривень.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням інфляційних та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період необхідно здійснювати позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19, за наслідками розгляду якого об`єднана палата в постанові від 26.06.2020 виклала правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Перевіривши розрахунок даних позовних вимог, суд не може погодитись з визначеним позивачем періодом прострочення за встановлених вище обставин, а отже здійснив перерахунок за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», при цьому у межах заявленого періоду прострочення:

- за рахунком №2243 від 02.12.2019 (акт надання послуг №2340 від 02.12.2019) на суму 660 897,12 гривень (з урахуванням проведених оплат та акту зарахування зустрічних однорідних вимог) за період з лютого 2020 року по листопад 2020 року у сумі 25 432,19 гривень;

- за рахунком №2399 від 20.12.2019 (акт надання послуг №2482 від 20.12.2019) з урахуванням проведених оплат та акту зарахування зустрічних однорідних вимог, на суму 2 400992,17 гривень за період з лютого 2020 року по жовтень 2020 року у сумі 60 395,28 гривень; на суму 32 509,89 гривень за листопад 2020 року у сумі 422,63 гривень;

- за рахунком №1836 від 05.11.2019 (акт надання послуг №2119 від 05.11.2019) з урахуванням проведених оплат, на суму 1 046 000,00 гривень за період з грудня 2019 року по січень 2021 року у сумі 64 271,63 гривень, на суму 78 509,89 гривень за лютий 2021 року у сумі 785,10 гривень.

Заявлені до стягнення 94 774,90 гривень інфляційних втрат визнані судом необґрунтованими.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 151 306,83 гривень.

Щодо посилання відповідача на пропущення позивачем строків позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) суд зазначає наступне.

За приписом ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 11.5 договору на надання транспортних послуг та вантажопідіймальної техніки №522/2019-29ТУ від 25.10.2019 сторони погодили, що для пред`явлення виконавцем замовнику та замовником виконавцю позовів, що випливають з даного договору, встановлюється 4-х (чотирьох) річний строк позовної давності.

Вимога розглядуваного позову є такою, що виникає з договору на надання транспортних послуг та вантажопідіймальної техніки №522/2019-29ТУ від 25.10.2019, у зв`язку з порушенням його умов в частині здійснення своєчасних розрахунків за ним.

Відтак, суд доходить до висновку, що п.11.5 договору сторони збільшили позовну давність, встановлену законом, до вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені), внаслідок чого вона становить 4 (чотири) роки.

Судом було встановлено, що прострочення платежу з оплати наданих послуг виникло, зокрема, з 06.11.2019, 12.01.2020, 21.01.2020, та 13.02.2020.

Позовна заява згідно поштової штемпелю подана до суду 31.03.2021, тобто в межах 4-х річного строку позовної давності, встановленого самими сторонами у договорі.

За таких обставин, заява про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Суд зазначає, що твердження позивача, що 15.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фурлендер віндтехнолоджі», Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Вітряні Парки України» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "АЗОВІНТЕКС", закладено заборгованість за договором №522/2019-29ТУ від 25.10.2019, на підставі якого, відповідачем нараховано позивачу штрафні санкції у вигляді індексу інфляції, пені та 3% річних спростовується матеріалами справи та не може прийматися як належний доказ у справі.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч.1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд також зазначає, що у пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява №4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див.рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I).

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів сторін суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують вищевикладених висновків суду.

Оцінюючи подані сторонами докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи вищенаведені обставини справи, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «АЗОВІНТЕКС» до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фурлендер Віндтехнолоджі», про стягнення пені у сумі 641 390,53 гривень, 3% річних у сумі 52 266,90 гривень та інфляційних втрат у сумі 94 774,90 гривень є безпідставними, а відтак не підлягають задоволенню, оскільки у встановленому законом порядку позивач не довів обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до частини 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При цьому, визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду; оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру цих санкцій.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Відповідно до частини 3 статті 13, частини 1 статті 76, частини 1 статті 78, частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статті 74 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Обґрунтовуючи наявність підстав для зменшення розміру неустойки, відповідач посилався на не доведення позивачем понесених збитків, також посилається на скрутне фінансове становище відповідача, на підтвердження чого надав звіт про фінансові результати підприємства за 2020 рік.

В даному випадку, штрафні санкції є забезпеченням своєчасного виконання виконавцем зобов`язання з надання послуг, а не покриттям збитків замовника.

Тобто, стягнення штрафних санкцій жодним чином не пов`язано з наявністю або відсутністю збитків.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Передбачене статтею 551 Цивільного кодексу України право суду на зменшення пені може бути реалізоване судом у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19.

З огляду на всі фактичні обставини справи та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру неустойки, яка нарахована відповідачу за позовом за прострочення ним виконання зобов`язань.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "АЗОВІНТЕКС", м.Маріуполь, Донецька обл., до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі", м.Краматорськ, Донецька обл., про стягнення пені, індексу інфляції та 3% річних в загальній сумі 1 349 417,41 гривень задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі" (84306, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Олекси Тихого, буд.6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "АЗОВІНТЕКС" (87500, Донецька обл., м.Маріуполь, проспект Леніна, буд.68-А; ) пеню у сумі 295 837,52 гривень, 3% річних у сумі 113 840,73 гривень, інфляційні втрати у сумі 151 306,83 гривень, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 8 414,78 гривень.

В частині позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 641 390,53 гривень, 3% річних у сумі 52 266,90 гривень та інфляційних втрат у сумі 94 774,90 гривень - відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 07.09.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.09.2021.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «АЗОВІНТЕКС» (87500, Донецька обл., м.Маріуполь, проспект Леніна, буд.68-А; )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фурлендер Віндтехнолоджі» (84306, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Олекси Тихого, буд.6; ).

Суддя С.М. Фурсова