ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.09.2021 Справа № 914/1859/21

Господарський суд Львівської області у складі судді О.Д. Запотічняк

за участю секретаря судового засідання А.П. Полянського

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ», Одеська обл., Лиманський р-н, с. Визирка,,

до відповідача: Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», м. Львів

про відшкодування 26 550,00 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Король М.В.;

від відповідача: Кудрань М.М.;

Хід розгляду справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення 26 550,00 грн.

Ухвалою від 13.07.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив розгляд справи на 26.08.2021.

В судове засідання 26.08.2021, з`явився представник Відповідача, представник позивача не з`явився, причин не явки не вказав. Ухвалою від 26.08.2021 суд відклав розгляд справи на 02.09.2021.

Ухвалою від 02.09.2021 суд відклав розгляд справи на 14.09.2021.

06.09.2021 на адресу суду надійшло пояснення Відповідача (Вх. №20509/21) по суті спору, в якому зазначено, що підстави позову у розглянутій справі №914/653/20 та у даній справі є ідентичними, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

14.09.2021 Позивачем на електронну адресу суду надіслано додаткові пояснення (Вх.№21238/21).

В судове засідання 14.09.2021 з`явився представник Позивача, надала пояснення по суті позовних вимог, зазначила, що сума відшкодування у даній справі складається із 24550,00 грн втрата товарної вартості автомобіля та 2000,00 грн франшиза. Представник Відповідача зазначила, що є рішення, яке набрало законної сили щодо даних позовних вимог з тих самих підстав, відтак провадження у справі підлягає закриттю.

Перелік підстав закриття провадження у справі визначений у статті 231 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України підставою для закриття провадження у справі є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З системного аналізу положень зазначених норм вбачається, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України можливе за умови, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

При цьому, суд зазначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного зі згаданих вище умов не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору на загальних підставах.

Тобто, закриваючи провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, суд має встановити наявність рішення господарського суду або іншого органу, прийнятого у справі: між тими ж сторонами; про той же предмет; з тих же підстав.

Положення пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України підлягають застосуванню, якщо на момент відкриття провадження у справі суду не було відомо про наявність рішення у іншій справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Передбачені нормами статей 15, 16 Цивільного кодексу України способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу мають бути спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів.

Враховуючи вказане положення слід вважати, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зі змісту позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ» звернулося з позовом до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення

26 550,00 грн різниці між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

В якості обґрунтування правових підстав позову позивач посилається на те, що ТОВ «Контрактні матеріали» є власником легкового автомобіля ТОУОТА LAND CRUISER 150 2017 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , видане 11.05.2019 року.

11 листопада 2019 року ТОУОТА LAND CRUISER 150 2017 року випуску державний номер НОМЕР_1 потрапив в дорожно-транспортну пригоду за участю тролейбуса №105.

Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав різного роду ушкодження.

З врахуванням сплати ПАТ «НАСК» «Оранта» страхового відшкодування в розмірі 71622,23 грн, беручи до уваги висновок ТОВ «Клевер Експерт» та ремонтних робіт проведених ТОВ «Сервісний центр «Діамант» сума різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди становить 26 550,00 грн, що є предметом спору.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що у березні 2020 року ТОВ «Контрактні матеріали» зверталось до Господарського суду Львівської області з позовом до ЛКП «Львівелектротранс» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі

80 031,15 грн.

Предметом позову у справі 914/653/20 було відшкодування шкоди в розмірі 80 031,15 грн, що складалось з різниці між реально понесеними та відшкодованими витратами у розмірі 55 481,14 грн в т. ч. 2000 ,00 грн франшиза та втратою товарної вартості транспортного засобу , внаслідок ДТП у розмірі 24 550,01 грн.( а.с.2 позовної заяви у вище зазначеній справі).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.07.2020 у справі №914/653/20, в задоволенні позовних вимог ТОВ «Контрактні матеріали» до ЛКП «Львівелектротранс» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 80 031,15 грн. відмовлено.

В даному рішенні господарський суд дійшов висновку, що відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» як страхувальника забезпечена договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, форма №83 серія УБ №1392574/00539 від 25.07.2019р., чинний з 01.08.2019р. до 31.07.2020р. (станом на дату ДТП чинний); страхова сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб під час ДТП 100 000,00 грн. Франшиза 2 000,00 грн. Страхова сума за договором 400 000,00 грн. Страховик Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Суд також дійшов висновку про те, що Страховиком було частково здійснено виплату понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого ТЗ на суму 18141,09 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №9833 від 20.02.2020р. Доказів звернення до страховика відповідача (ПАТ «НАСК «Оранта») як уповноваженої в силу договору і закону особи на відшкодування понесених витрат ТзОВ «Контрактні матеріали» не надало суду, пред`явивши позов відразу до ЛКП «Львівелектротранс». Однак, розмір заявленої до стягнення суми не перевищує ліміт відповідальності страховика (100000,00 грн.), доказів відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), як це передбачено ст.37 згаданого вище Закону, позивач не надав. Відтак, у ЛКП «Львівелектротранс» не виникло обов`язку з виплати заявленої до стягнення суми шкоди.

Разом з тим, ТОВ «Контрактні матеріали» зверталось до Господарського суду Львівської області з позовом до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 80 031,15 грн.

Предметом позову у справі 914/2767/20 було відшкодування шкоди в розмірі 80 031,15 грн, що складалось з різниці між реально понесеними та відшкодованими витратами у розмірі 53 481,14 грн та вартістю матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, внаслідок ДТП у розмірі 24 550,01 грн та франшиза у розмірі 2000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.03.2021 у справі №914/2767/20, в позовні вимоги задоволено частково, зокрема стягнено з ПАТ «НАСК» ОРАНТА» на користь ТОВ «Контрактні матеріали» 53 481,14 грн шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

В даному рішенні господарський суд дійшов висновку, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Крім того страхове відшкодування зменшується на суму франшизи.

Тобто з заявленої до стягнення суми не підлягає стягненню втрата товарної вартості в розмірі 24 550,01 грн. та франшиза в розмірі 2 000,00 грн. Відтак до задоволення підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 53 481,14 грн., розрахована наступним чином 80 031,15 (заявлено до стягнення) 24 550,01 (втрата товарної вартості) 2 000,00 грн. (франшиза) = 53 481,14 грн. Сума розрахована з урахування часткової проплати ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в розмірі 18 141,09 грн.

Разом з тим, суд зауважує, що доводи позивача про те, що предмети позову є іншими, де в справі №914/653/20 предметом є відшкодування шкоди, а в справі №914/1859/21 предметом є відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, не знаходять свого правового обґрунтування, оскільки не вважається зміною предмету позову його перейменування та доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин.

Предметом позову у справі 914/653/20 було відшкодування шкоди в розмірі 80 031,15 грн, що складалось з різниці між реально понесеними та відшкодованими витратами у розмірі 55 481,14 грн в т. ч. 2000 ,00 грн франшиза та втратою товарної вартості транспортного засобу , внаслідок ДТП у розмірі 24 550,01 грн.( а.с.2 позовної заяви у вище зазначеній справі).

Згідно статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

А отже у справі 914/653/20 предмет спору включав три суми : різниці між реально понесеними та відшкодованими витратами у розмірі 55 481,14 грн в т. ч. 2000 ,00 грн франшиза та втрата товарної вартості транспортного засобу , внаслідок ДТП у розмірі 24 550,01 грн.

Враховуючи норму ст.12 вище зазначеного Закону франшиза повинна була бути розглянута у справі 914/653/20 , де був правильно визначений суб"єктний склад сторін , однак суд відмовив у позові повністю в т. ч. і у стягненні франшизи і позивач погодився з рішенням , аналогічно і зі стягненням втрати товарної вартості транспортного засобу , внаслідок ДТП у розмірі 24 550,01 гр., оскільки ст. 32. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено випадки коли шкода не відшкодовується за рахунок страховика або МТСБУ ,а саме п 32.7 пердбачає :що не відшкодовується шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Стягнення франшизи та та втрата товарної вартості транспортного засобу не пов"язана із страховими виплатами, а тому вони і були роглянуті у справі 914/653/20 , однак позивач не скористався своїм правом на оскарження рішення з яким він погодився.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями статті 18 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується зі статтею 326 цього кодексу встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: SovtransavtoHolding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18 листопада 2003 року №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу resjudicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Враховуючи вказані вище положення суд зазначає, що подання позивачем нового позову між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, з яких прийнято рішення у справі №914/653/20, яке набрало законної сили, фактично свідчить про намагання добитися повторного розгляду справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, з урахуванням викладеного, Суд вбачає наявність правових підстав для закриття провадження у справі №914/1859/21, з огляду на встановлення під час розгляду даної справи існування рішенням суду у справі №914/653/20, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет, з наданням правової оцінки у такому рішенні обставинам та підставам позову, заявленим у даній справі.

Таким чином, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №914/1859/21 на підставі пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України.

Згідно частини 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Суд звертає увагу, що згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» Позивач має право звернутись з клопотанням про повернення судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 175, 185, 231, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №914/1859/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ» до до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення 26 550,00 грн - закрити.

Ухвала , відповідно до ст. 235 ГПК України, набирає законної сили з моменту її оголошення, та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначенні статтями 256, 257 ГПК України.

Суддя О.Д. Запотічняк