ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2021 р. Справа№ 910/1791/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Пнюшкова В.Г.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 16.09.2021 року у справі №910/1791/21 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021

у справі №910/1791/21 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія Трейд"

до державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях"

про стягнення 233 447,82 грн.

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сінергія Трейд» (далі - ТОВ «Сінергія Трейд», позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» (далі - ДП «Укрводшлях», відповідач) про стягнення заборгованості за договором постачання електричної енергії в сумі 233 447,82 грн

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача зобов`язань за укладеним договором про постачання електричної енергії від 25.02.2020 № 7В.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.04.2021 у справі №910/1791/21 позов задоволено повністю.

Стягнуто з ДП «Укрводшлях» на користь ТОВ "Сінергія Трейд" заборгованість у розмірі 233 447,82 грн та судовий збір у сумі 3 501,72 грн.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, дійшов висновку про задоволення позову та стягнення 233 447,82 грн, з огляду на підтвердження матеріалами справи невиконаного замовником зобов`язання за договором про постачання електричної енергії, відсутності доказів про сплату заборгованості у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2021 у справі № 910/1791/21 та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що виконання платежів здійснюється лише за наявності відповідного бюджетного призначення та в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом (п. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України).

Окрім того, скаржник покликається на те, що бюджетні зобов`язання за спеціальним фондом бюджету розпорядник коштів може взяти виключно в межах відповідних фактичних надходжень (із дотриманням частини другої ст. 57 Бюджетного кодексу України).

ДП «Укрводшлях» вважає, що суд першої інстанції не врахував положення частини першої ст. 49 Бюджетного кодексу України, п. 1.4. Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, що передбачають здійснення оплати лише за умови наявності відповідного бюджетного зобов`язання; паспорта бюджетної програми, відповідних бюджетних асигнувань.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 22.05.2021, апеляційну скаргу у справі № 910/1791/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М. Л. - головуючий суддя; судді - Куксов В. В., Шаптала Є. Ю.

Через несплату у встановленому законом розмірі судового збору, суд ухвалою від 31.05.2021 апеляційну скаргу залишив без руху.

З урахуванням усунених недоліків та сплати судового збору у належному розмірі, ухвалою суду поновлено ДП "Укрводшлях" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі № 910/1791/21 до перегляду його в апеляційному порядку; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Укрводшлях"; розгляд апеляційної скарги призначено на 13.07.2021 о 10 год. 00 хв.

05.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

У зв`язку з перебуванням судді Куксова В. В. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/2778/21 від 13.07.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1791/21, за наслідками якого, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 13.07.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М. Л.; судді: Шаптала Є. Ю., Станік С. Р.

Згідно з ухвалою суду від 13.07.2021 апеляційну скаргу державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі №910/1791/21 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М. Л., судді: Шаптала Є. Ю., Станік С. Р; розгляд апеляційної скарги призначено на 16.09.2021 об 11 год. 00 хв.

В судове засідання 16.09.2021 відповідач та позивач не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені в порядку, встановленому чинним процесуальним законом, однак своїм правом не скористались та не направили в судове засідання уповноважених представників.

В апеляційній скарзі представник скаржника заявив про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника ДП "Укрводшлях". Крім того, позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив розглянути дану справу без його участі, за наявними в матеріалах справи документами.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників сторін.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи, 25.02.2020 ТОВ "Сінергія Трейд" (позивач/учасник) та ДП «Укрводшлях» (відповідач/замовник) уклали договір про закупівлю (постачання) електричної енергії № 7В (далі - Договір).

Згідно з п. 2.1. Договору учасник зобов`язується здійснювати постачання обсягу фактичного споживання електричної енергії за об`єктом замовника, зазначеним в листі-повідомленні, починаючи з 00 годин 00 хвилин 01 секунди до 24 00 години 00 хвилини доби впродовж всього строку дії Договору відповідно до умов комерційної пропозиції та цього Договору, а Замовник зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість.

Суд установив, що на виконання умов Договору в грудні 2020 року учасник поставив, а замовник прийняв та спожив електричну енергію в обсязі 106,994 тис. кВт на загальну суму 234 447,82 гривень в т.ч. ПДВ),

На підставі умов Договору позивач виставив рахунок № 360 від 31.12.2020 року в розмірі 234 447,82 грн.

Обсяг спожитої електроенергії підтверджується Актом купівлі-продажу електроенергії № 387 від 31.12.2020 року.

Вказаний акт купівлі-продажу електроенергії підписаний з боку відповідача в.о. начальника ДП «Укрводшлях» Шевердіном І. В. без заперечень та зауважень.

Згідно з Додатком 2 до Договору (Комерційна пропозиція), оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений в рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 7 (семи) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку оформленого споживачем, за наявності відповідного бюджетного призначення, та відповідно до п. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів проводиться в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Згідно з п. 5.5. Договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до п. 5.7. Договору підставою оплати вартості електричної енергії є акт прийняття-передавання товарної продукції, рахунок, виставлений Учасником Замовнику щодо оплати ним своїх фінансових зобов`язань, що виникли в результаті участі на роздрібному ринку електричної енергії.

Суд установив, що ДП «Укрводшлях» частково оплатило заборгованість в сумі 1000,00 грн.

Натомість неоплаченою залишилася заборгованість у розмірі 233 447,82 грн.

ТОВ "Сінергія Трейд" направляло ДП «Укрводшлях» рахунок на оплату № 360 від 31.12.2020, що підтверджується поштовою накладною № 6890 та прінт скріном електронної пошти позивача.

На підтвердження обсягу спожитої електроенергії ТОВ "Сінергія Трейд" надала довідку щодо складових фізичного балансу електричної енергії за період з 01.12.2020 до 01.01.2021.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ст. 509 та ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною першою ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Суд установив, що між сторонами виникли правовідносини з енергопостачання.

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі, врегульовані Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про постачання електричної енергії споживачу.

За вимогами частини третьої ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів, дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів.

У статті 6 ГК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Згідно з частиною 1 статтею 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті стаття 525 Цивільного кодексу України вказано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач лише частково сплатив заборгованість в сумі 1 000,00 грн, доказів повної оплати боргу в сумі 234 447,82 грн не надано, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Щодо заяв скаржника про неврахування судом обставин:

- п. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України; взяття бюджетних зобов`язань за спеціальним фондом бюджету лише в межах відповідних фактичних надходжень (із дотриманням частини другої ст. 57 Бюджетного кодексу України);

- положення частини першої ст. 49 Бюджетного кодексу України;

- п. 1.4. Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України;

то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити з цього приводу таке.

Згідно з матеріалами справи відповідач не подавав відзиву, що ускладнює розуміння причин невиконання зобов`язань за укладеним Договором.

Натомість Бюджетним кодексом України не передбачено випадків, за умови настання яких замовник, що фінансується з Державного бюджету, має право на звільнення від відповідальності за невиконання господарських договорів.

При цьому, незрозумілим є питання з якого фонду бюджету ДП «Укрводшлях» здійснює оплату за споживання електроенергії: загального чи спеціального, що визначає правомірність покликання скаржника в апеляційній скарзі на ст. 57 Бюджетного кодексу України.

Окрім того, для виконання узятих зобов`язань за Договором відповідач, згідно з законом, мав можливість продовжити дію договору (шляхом укладення додаткової угоди) в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі (якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку).

А отже, з урахуванням зазначеного, аргументи апеляційної скарги є необґрунтованими.

З огляду на викладене, порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст. 277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам позивача. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2021 у справі № 910/1791/21 без змін.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі №910/1791/21 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі №910/1791/21 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4.Матеріали справи №910/1791/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.09.2021.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала