РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.09.2021Справа № 910/10897/21

Господарський суд місті Києва у складі судді - Ганни Бондаренко-Легких, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 910/10897/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПАНСІЯ" (вул. Промислова, буд. 5, м. Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область, 08132)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Джейкобс" (пр. Перемоги, буд. 45, м. Київ 57, 03057)

Про стягнення 37 400, 96 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСПАНСІЯ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джейкобс" (далі - відповідач) про стягнення боргу в розмірі 37 400, 96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов`язань за договором № 81745 купівлі - продажу від 12.02.2018, в частині оплати поставленого за договором товару. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд стягнути з відповідача 37 400, 96 грн основної заборгованості. Також позивач просить покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

09.07.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.07.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03057, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 45.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ухвала суду від 09.07.2021 була вручена представнику відповідача 16.07.2021.

Приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

I. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

12.02.2018 між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, був укладений договір № 81745 купівлі - продажу (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати покупцю товар, а покупець зобов`язується своєчасно прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Згідно із п. 3.1. договору вартість товару, купівля - продаж якого є предметом договору, підлягає оплаті покупцем на умовах відстрочення платежу 14 (чотирнадцять) днів, при зазначенні строку відстрочення платежу, початок строку підліковується з моменту фактичного отримання товару покупцем.

Днем оплати товару сторони вважатимуть день зарахування грошових коштів від покупця на розрахунковий рахунок продавця, або надходження коштів у касу продавця (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору асортимент, кількість товар та його ціна, на кожну конкретну партію товару відображаються у товаросупроводжувальних документах на товар. Під товаросупроводжувальними документами на товар сторони розуміють видаткові накладні, або товарно - транспортні накладні, або акти приймання - передачі товару.

На виконання договору, позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар, згідно видаткових накладних: № 695034 від 08.04.2021 на суму 4 605, 30 грн; № 695035 від 08.04.2021 на суму 6 140, 40 грн; № 695308 від 09.04.2021 на суму 1 940, 42 грн; № 695309 від 09.04.2021 на суму 3 070, 20 грн; № 69175 від 13.04.2021 на суму 6 140, 40 грн; № 696176 від 13.04.2021 на суму 3 384, 90 грн; № 696177 від 13.04.2021 на суму 1 780, 80 грн; № 696178 від 13.04.2021 на суму 2 580, 78 грн; № 697857 від 20.04.2021 на суму 5 169, 66 грн; № 699870 від 28.04.2021 на суму 4 517, 90 грн; № 699871 від 28.04.2021 на суму 3 070, 20 грн. Загалом позивач поставив відповідачу товар за договором на загальну суму 42 400, 96 грн.

Відповідач здійснив 27.04.2021 часткову оплату поставленого товару в розмірі 5000, 00 грн. В повному обсязі оплату за поставлений товар відповідач не здійснив.

II. Предмет позову.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 37 400, 96 грн основної заборгованості.

III. Доводи позивача у справі.

Так, згідно з доводами позивача викладеними в позовній заяві відповідач свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару за договором повністю не виконав у строк визначений договором, відтак зобов`язаний сплати суму боргу.

IV. Заперечення відповідача у справі.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

V. Оцінка судом доказів та висновки суду.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності та/або відсутності у відповідача обов`язку здійснити оплату поставленого позивачем відповідачу товару за договором.

Отже, на переконання суду, для вирішення справи по суті суду необхідно надати відповідь на питання, що має значення для вирішення спору:

- чи був поставлений товар за договором в об`ємі вказаному позивачем та чи був такий товар прийнятий відповідачем?;

- чи настав строк оплати поставленого товару та який розмір заборгованості відповідача?

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Договір, укладений між сторонами, є договором поставки, а відтак у відповідній частині між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору поставлено відповідачу товар на загальну суму 42 400, 96 грн, що підтверджується матеріалами справи, які відповідач в силу положень п. 3.1. договору був зобов`язаний оплатити протягом чотирнадцяти днів з моменту фактичного отримання товару. Поставлений товар був оплачений відповідачем лише частково, на суму 5 000, 00 грн, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Враховуючи, що відповідачем поставлений товар був оплачений лише частково, станом на момент подання позовної заяви та вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем складає 37 400, 96 грн (42 400, 96 - 5 000, 00 = 37 400, 96), доказів сплати якої відповідачем суду не надано.

Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в свою чергу, жодних претензій у строки визначені договором, щодо невідповідності поставки умовам договору не заявлялось та доказів іншого суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 37 400, 96 грн відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 37 400, 96 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати товару, у відповідності до п. 3.1. договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 37 400, 96 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов`язку сплати заборгованість за поставлений товар за договором, у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПАНСІЯ" до Товариство з обмеженою відповідальністю "Джейкобс" про стягнення 37 400, 96 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Джейкобс" (пр. Перемоги, буд. 45, м. Київ 57, 03057; ідентифікаційний код 41531537) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПАНСІЯ" (вул. Промислова, буд. 5, м. Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область, 08132; ідентифікаційний код 32294905) 37 400 (тридцять сім тисяч чотириста) грн 96 коп. основної заборгованості та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ганни Бондаренко - Легких