ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2021м. ДніпроСправа № 904/6146/21

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г., розглянувши матеріали

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-люкс Дніпро" м. Дніпро

про стягнення 3% річних в розмірі 14467грн.04коп. та інфляційної складової в розмірі 26515грн.66коп.

Без представників сторін.

ВСТАНОВИВ: Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-люкс Дніпро" з позовом про стягнення 3% річних в розмірі 10930грн.33коп. та інфляційної складової в розмірі 23367грн.12коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 у справі №904/8562/17, яким присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-люкс Дніпро" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" вартість спожитої активної електричної енергії в розмірі 107847грн.76коп., пеню в розмірі 7862грн.30коп., 3% річних в розмірі 753грн.46коп., інфляційну складову в розмірі 107грн.63коп., заборгованість за перевищення погоджених договірних величин споживання електричної енергії в розмірі 142188грн.08коп. за укладеним договором про постачання електричної електроенергії №10619/27-484 від 24.12.2008.

Посилаючись на приписи статті 625 Цивільного кодексу України позивача нарахував та заявив до стягнення суму 3% річних в розмірі 10930грн.33коп. та інфляційну складову в розмірі 23367грн.12коп.

Позивач зазначає, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складає 7270грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2021 позов був залишений без руху та наданий час для усунення недоліків (надання обґрунтованих розрахунків сум боргу, що були використані при розрахунку сум 3%річних та інфляційної складової та докази направлення цих розрахунків на адресу відповідача).

На адресу суду 14.07.2021 надійшло клопотання позивача про усунення недоліків разом з розрахунками і позовом, викладеним в новій редакції. До клопотання були долучені докази направлення позовної заяви та розрахунків на адресу відповідача.

В клопотанні було вказано про друкарську помилку, допущену під складання розрахунків 3% річних та інфляційної складової.

Позивач вказує, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 у справі №904/8562/17 була присуджена до стягнення з відповідача на користь позивача сума в розмірі 262640грн.71коп., до складу якої увійшли - вартість спожитої активної електричної енергії в розмірі 107847грн.76коп., пеня в розмірі 7862грн.30коп., 3% річних в розмірі 753грн.46коп., інфляційна складова в розмірі 107грн.63коп., заборгованість за перевищення погоджених договірних величин споживання електричної енергії в розмірі 142188грн.08коп. та судовий збір в розмірі 3881грн.48коп. Рішення суду набрало законної сили 27.02.2018. Відповідач 10.08.2018 перерахував позивачу 36464грн.42коп. Решту суми в розмірі 226176грн.29коп. було перераховано 20.03.2020.

Згідно позовної заяви, викладеної в новій редакції, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 14467грн.04коп. (нараховані на суму в розмірі 262640грн.71коп. за період з 27.02.2018 по 09.08.2018 та на суму в розмірі 226176грн.29коп. за період з 10.08.2018 по 19.03.2020) та інфляційну складову в розмірі 26515грн.66коп. (нараховану на суму в розмірі 262640грн.71коп. за період березень 2018 липень 2018 та на суму в розмірі 226176грн.29коп. за період серпень 2018 березень 2020).

З огляду на положення Господарського процесуального кодексу України вказана заява позивача фактично є заявою про збільшення розміру позовних вимог. Вона підписана повноважним представником. Загальний розмір змінених позовних вимог становить 40982грн.70грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду відзив на позов відповідно до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду.

Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Положеннями частини 4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України визначено, що ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2021 направлена відповідачу у справі в установленому порядку на адресу, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Поштова кореспонденція з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2021 направленими на адресу відповідача, повернулась до суду з відміткою підприємства зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

До повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України до Єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є: 49021, місто Дніпро, вул. Таганрозька, буд. 295.

Положеннями частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З огляду на положення пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, останнім днем для подання відповідачем до суду відзиву на позовну заяву було 25.08.2021. Відповідач, у встановлений судом строк, відзиву на позовну заяву до суду не надав. Таким чином, справа розглядається за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні докази у справі, ознайомившись з правовою позицією позивача, що викладена письмово, наявна у матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

Предметом доказування у цій справі є наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційної складової, нарахованих за неналежне виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 у справі №904/8562/17.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 у справі №904/8562/17 задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Люкс-Дніпро" про стягнення за договором про постачання електричної енергії №10619/27-484 від 24.12.2008, яка складається з: заборгованості за активну електричну енергію у розмірі 107847грн.76коп., 3% річних у розмірі 753грн.46коп., інфляційних втрат у розмірі 107грн.63коп., пені у розмірі 7862грн.30коп., заборгованості за перевищення погоджених договірних величин споживання електричної енергії у розмірі142018грн.08коп.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 залишено без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Люкс-Дніпро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 у справі №904/8562/17. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 у справі №904/8562/17 залишено без змін.

На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 у справі №904/8562/17, які набрали законної сили 27.02.2018, виданий судовий наказ від 19.03.2018.

На теперішній час рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 у справі №904/8562/17 є чинними, докази їх скасування у встановленому чинним законодавством порядку в матеріалах справи відсутні.

Положеннями частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не підлягають доказуванню у цій справі обставини, встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 у справі №904/8562/17.

Позивач зазначає, що в період з 10.08.2018 по 20.03.2020 відповідач виконав рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 у справі №904/8562/17, сплативши на користь позивача суми, присуджені до стягнення.

Внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошових зобов`язань, встановлених рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 у справі №904/8562/17, позивач, на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України, нарахував та просить стягнути з відповідача суму 3% річних за період з 27.02.2018 по 19.03.2020 у розмірі 14467грн.04коп. та суми інфляційних втрат за період з 27.02.2018 по 19.03.2020 у розмірі 26515грн.66коп.

Як вбачається з матеріалів справи, в рахунок погашення Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто-люкс Дніпро" заборгованості згідно рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 у справі №904/8562/17 позивачу перераховані грошові кошти у сумі 36464грн.42коп. та 226176грн.29коп. Наведене підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Платіж у сумі 36464грн.42коп. був здійснений 10.08.2018, платіж у сумі 226176грн.29коп. - 20.03.2020.

З наведеного вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто-Люкс-Дніпро" були порушені строки оплати сум, присуджених до стягнення рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 у справі №904/8562/17.

Приписами статей 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України. Відтак, приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України).

Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Згідно із частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Таким чином, у разі коли судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Проте, поряд із цим, обов`язок зі сплати відповідачем суми боргу виник у нього не на підставі судових рішень, а з договору, що були укладені між сторонами і умови якого відповідачем виконувалися неналежно.

Судовими рішеннями фактично тільки фіксується належна до стягнення сума боргу, однак, як вже зазначалося, наявність таких рішень не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

При цьому, оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, то і подальше застосування до таких сум наслідків передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України є правомірним.

Щодо можливості нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суми пені, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 Цивільного кодексу України).

61.1.2. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Передбачена у договорі неустойка, звичайно ж не є зобов`язанням, а є самостійної мірою цивільно-правової відповідальності, однак у разі ухвалення рішення суду виникає нове зобов`язання - недоговірне.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 5 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, з моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення неустойки у боржника виникає нове зобов`язання на підставі судового рішення та вказаних вище статей 11 та 509 Цивільного кодексу України, а саме зобов`язання зі сплати такої неустойки на користь кредитора.

Таке зобов`язання у розумінні Цивільного кодексу України є грошовим, а тому у разі прострочення його виконання на нього також поширюється дія статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.07.2019 у справі №910/3692/18.

За результатом перевірки розрахунку суми 3% річних судом встановлено, що позивач неправильно визначив період нарахування. Належний період нарахування 3% річних становить з 28.02.2018 по 19.03.2020. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних у розмірі 14445грн.47коп. за період з 28.02.2018 по 19.03.2020. У задоволенні позовних вимог про стягнення суми 3% річних у розмірі 21грн.57коп. слід відмовити.

За результатами зробленого судом розрахунку, інфляційні втрати через несплату суми боргу за загальний період березень 20018 березень 2020 становили суму в більшому розмірі ніж заявлено позивачем до стягнення.

Разом з тим, суд не наділений правом збільшувати розмір позовних вимог, це виключне право позивача. При цьому, стягнення суми в меншому розмірі є правом позивача. З огляду на викладене, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення 26515грн.66коп. інфляційних втрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, на відповідача покладаються витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2268грн.80коп.

Керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-люкс Дніпро" про стягнення суму 3% річних в розмірі 14467грн.04коп. та інфляційної складової в розмірі 26515грн.66коп. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-люкс Дніпро" (ідентифікаційний код: 23073510; місцезнаходження: 49021, м. Дніпро, вул. Таганрозька, буд. 295) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (ідентифікаційний код: 23359034; місцезнаходження: 49107, м. Дніпро, шосе Запорізьке, буд. 22) суму 3% річних у розмірі 14445грн.47коп., інфляційної складової в розмірі 26515грн.66коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2268грн.80коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення суми 3% річних у розмірі 21грн.57коп. - відмовити.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області в строки, передбачені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 20.09.2021.

Суддя Р.Г. Новікова