ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2021 р. Справа№ 910/4473/21 (910/8061/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Скрипки І.М.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників справи: відповідно до протоколу судового засідання від 08.09.2021.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/4473/21 (910/8061/21) (суддя Мандичев Д.В., м. Київ)

за заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення 28 502 636,80 грн

в межах справи № 910/4473/21

за заявою ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 28 502 636,80 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем на виконання вимог договору позики від 23.01.2003 не було повернуто кошти у розмірі 29 000 00 дол. США, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Крім того, скаржник зазначила, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 відкрито провадження у справі № 910/4473/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/4473/21 (910/8061/21) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без руху; зобов`язано ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 427 539,55 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/4473/21 (910/8061/21) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 28 502 636,80 грн та додані до неї документи повернуто без розгляду.

Судове рішення прийнято з посиланням на ст.ст. 3, 20, 164, 174 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), ст.ст. 7, 120 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ), ст.ст. 4, 5, 8 Закону України «Про судовий збір» та мотивовано тим, що неусунення заявником недоліків позовної заяви, які були встановлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/4473/21 (910/8061/21), унеможливлюють прийняття її до розгляду, а відтак, вказана позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 174 ГПК України.

Не погоджуючись із ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/4473/21 (910/8061/21), ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуваний судовий акт та постановити нове судове рішення, яким справу № 910/4473/21 (910/8061/21) направити для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що несплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до правосуддя.

Також, ОСОБА_1 у апеляційній скарзі зазначає, що розмір судового збору у сумі 427 539,55 грн перевищує 5% розміру річного доходу позивача за попередній рік, що підтверджується декларацією про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2020 рік.

Відповідно до протоколів щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021 автоматичний розподіл не відбувся, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. Деталі наведені у звіті автоматизованого розподілу.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 06.07.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Скрипка І.М., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 у справі № 910/4473/21 (910/8061/21) відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/4473/21 (910/8061/21) призначено на 08.09.2021.

ОСОБА_2 письмового відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/4473/21 (910/8061/21) не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового акту.

08.09.2021 в судове засідання з`явилися ОСОБА_1 та її представник.

ОСОБА_2 та/або його представник у судове засідання 08.09.2021 не з`явилися, про час, місце та дату судового засідання скаржник повідомлявся завчасно та належним чином, про причини нез`явлення суд не повідомлено.

Щодо повідомлення ОСОБА_2 про час, місце та дату судового засідання слід зазначити наступне.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (частина третя статті 120 ГПК України).

Частиною 12 статті 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням вище викладеного, оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та докази надіслання судом апеляційної інстанції процесуальних документів відповідачу на належну адресу, з огляду на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає можливе здійснити розгляд оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку без участі ОСОБА_2 .

У судовому засіданні 08.09.2021 ОСОБА_1 та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просили її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/4473/21 (910/8061/21) - скасувати та постановити нове судове рішення, яким справу № 910/4473/21 (910/8061/21) направити для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке ними реалізовано.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі - Закон про банкрутство), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

З огляду на положення КУзПБ, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц та від 28.01.2020 у справі № 50/311-б.

Водночас, КУзПБ, на відміну від Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», конкретизовано порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник.

Так, визначені ч. 2 ст. 7 КУзПБ спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні за правилами ГПК України.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17 (п.п. 100-102 постанови) зауважила, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи.

Одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора тощо.

Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване КУзПБ, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у ГПК України.

Таке розмежування є цілком виправданим з точки зору того, що справи відокремленого позовного провадження мають різний суб`єктний склад сторін спору, предмети і підстави позову, розглядаються та вирішуються господарським судом із застосуванням усього інструментарію позовного провадження, на відміну від спрощеного порядку розгляду заяв, скарг і клопотань в основній справі про банкрутство

Близька за змістом правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду викладена у постанові від 15.02.2021 у справі № 910/11664/20.

Відповідно такий підхід зумовлює сплату позивачем судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового або немайнового характеру у відповідності до положень підпунктів відповідно 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 14.04.2021 у справі № 905/1818/19.

Як зазначалось вище та вбачається із матеріалів справи, у травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 28 502 636,80 грн.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п.п. 1,2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, місцевим господарським судом вірно встановлено, що судовий збір за вимогою про стягнення заявленої заборгованості, в даному випадку становить 427 539,55 грн (28 502 636,80 грн Х 1,5%).

Проте, позивачем до матеріалів позовної заяви не надано жодних доказів на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

За таких обставин, ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/4473/21 (910/8061/21) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без руху; зобов`язано ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 427 539,55 грн.

Так, 02.06.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків, у якій позивач просить звільнити її від сплати судового збору у розмірі 427 539,55 грн.

Слід також зазначити, що до вищезазначеної заяви про усунення недоліків ОСОБА_1 долучено, зокрема, декларацію про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2020 рік.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про необґрунтованість та недоведеність вимог заяви ОСОБА_1 про усунення недоліків, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі ст. 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване ст. 8 зазначеного Закону, норма якої є спеціальною.

Згідно з положеннями ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, з урахуванням положень ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд наділений правом відстрочення, зменшення та звільнення від сплати судового збору лише щодо фізичних осіб за наявності певних умов та юридичних осіб за наявності підстав зазначених в п. 3 вказаної норми.

Судова колегія зазначає, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України «Про судовий збір» є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також те, що вона підпадає під умови, визначені ч. 1 ст. 8 вищезазначеного Закону.

Водночас, слід зазначити, що Закон України «Про судовий збір» не містить визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують незадовільний майновий стан особи. Такими документами можуть бути, наприклад, довідка податкового (фіскального) органу про розмір доходів за попередній календарний рік, яка підтверджує, що розмір судового збору в цій справі перевищує 5 відсотків розміру річного доходу скаржника за попередній календарний рік та/або відповідна довідка органу Пенсійного фонду про розмір отриманої пенсії за цей же період у разі якщо скаржник є пенсіонером, довідка про перелік розрахункових та інших рахунків, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів тощо.

У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Таким чином, відстрочення сплати судового збору та звільнення від такої сплати є правом суду, а відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду, зокрема, з апеляційною скаргою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, скаржником при зверненні з відповідним клопотанням, в порушення норм статей 73-80 ГПК України, не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження викладених у ньому обставин, а також доказів на виконання визначених ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» умов.

При цьому, колегія суддів звертає увагу скаржника, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому відсутність у скаржника коштів для сплати судового збору не може вважатися безумовною підставою для звільнення від такої сплати.

Під час розгляду клопотання скаржника судова колегія також враховує позицію, викладену у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» та від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України», в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України «Про судовий збір», господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору чи відстрочення такої сплати.

Слід зазначити також те, що позивач у заяві про усунення недоліків від 02.06.2021 вказує, що звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 обумовлено майновим станом неплатоспроможної особи та відкриттям Господарським судом міста Києва справи про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 у справі № 910/4473/21 з-поміж іншого, заборонено фізичній особі ОСОБА_1 відчужувати майно.

Отже, на переконання позивача, з моменту постановлення судом вказаної ухвали, ОСОБА_1 не має можливості самостійно розпоряджатися своїм майном та відчужувати його, у тому числі сплатити судовий збір за подання позову у справі № 910/4473/21 (910/8061/21) у розмірі 427 539,55 грн.

Разом з тим, виходячи із аналізу ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 не належить до категорій осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Також, враховуючи зміст приписів статей 5, 8 Закону України «Про судовий збір», законодавцем не визначено відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи підставою для звільнення її від сплати судового збору у тому числі за звернення із позовними заявами в межах справи про банкрутство.

За таких обставин, приписами п. 4 ст. 174 ГПК України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась із позовною заявою.

Згідно з ч. 6 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи неусунення заявником недоліків позовної заяви, належним чином оцінивши всі доводи сторін у даній справі прийшов до вірного висновку про те, що позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню позивачу - ОСОБА_1 .

Статтями 73, 74 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Приписами ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/4473/21 (910/8061/21) та у даному випадку скаржниками не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про повернення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 28 502 636,80 грн та доданих до неї документів.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/4473/21 (910/8061/21).

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 240, 255, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/4473/21 (910/8061/21) залишити без змін.

3. Справу № 910/4473/21 (910/8061/21) направити до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 13.09.2021.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді М.Л. Яковлєв

І.М. Скрипка