ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
15 вересня 2021 року Справа № 903/349/21

за позовом Військової частини НОМЕР_1 , м. Луцьк
до відповідача: Управління Служби безпеки України у Волинській області, м.Луцьк
про зобов`язання звільнити службове приміщення

Головуючий суддя Кравчук А.М.
Секретар судового засідання Гофман А.Ю.
Представники:
від позивача: Негодюк Т.М., довіреність від 10.03.2021 №14/2-2, витяг з посадової інструкції
від відповідача: Вознюк В.М., витяг з ЄДРПОУ

встановив: 19.05.2021 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до Управління Служби безпеки України у Волинській області про зобов`язання звільнити службове приміщення.
Розгляд справи просить проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
Позовна заява обґрунтована не пролонгацією дії договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №61-08 від 29.12.2007.

Ухвалою суду від 20.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.06.2021 об 11:00 год. Запропоновано: відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; позивачу - відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу, відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.
Відповідач ухвалу суду отримав 24.05.2021 (а.с. 51).
Строк для подання відзиву - по 08.06.2021.
Відповідач у відзиві від 04.06.2021 №54/19/1918 (на адресу суду надійшов 08.06.2021) позовні вимоги заперечує. Зазначає, що орендар використовував орендоване майно виключно за цільовим призначенням та з дотриманням всіх існуючих протипожежних вимог. Приміщення обладнане пожежним щитком та вогнегасником, розроблено та затверджено план евакуації у випадку надзвичайних подій. Оскільки орендовані приміщення на одночасне перебування значно меншої кількості осіб ніж 50, то встановлення глухих грат на вікнах не є порушенням Правил №1417. Норми щодо забезпечення організації роботи з державною таємницею передбачають обов`язок обладнання гратами вікон у режимних приміщеннях. Згідно договору оренди відповідачу передане в оренду виключно приміщення, розташовані на першому поверсі. До підвальних приміщень відповідач відношення не має. Договором не передбачено обов`язку відповідача щодо внесення конструктивних змін до споруди (влаштування громовідводів), які відносяться до капітальних ремонтів (а.с. 52-80).
Позивач відзив відповідача отримав 07.06.2021, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №741 .
Строк для подання відповіді на відзив - по 10.06.2021.
Позивач у відповіді на відзив від 09.06.2021 №14/5239 (надіслана поштою 09.06.2021) позовні вимоги підтримує. Зазначає, що на момент подання позову до суду строк дії договору оренди закінчився, оскільки відповідач неодноразово повідомлявся про не пролонгацію дії договору відповідними листами. Відповідач єдиний має доступ до підвальних приміщень, які безпосередньо пов`язані із евакуаційним виходом. Лише у відповідача є код доступу до входу у металеві двері, і як наслідок, до підвального приміщення з огляду на замурований евакуаційний вихід та глухої перегородки на першому поверсі (а.с. 84-99).
Відповідач відповідь на відзив отримав 10.06.2021, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" № 624.
Строк для подання заперечень - по 14.06.2021.
Відповідач у запереченнях від 14.06.2021 (на адресу суду надійшли 14.06.2021) на відповідь на відзив позовні вимоги заперечує. Зазначає, що УСБУ у Волинській області протягом встановленого п. 10.6 договору місячного строку (з 31.03.2021 по 01.05.2021) письмового повідомлення про припинення договору не отримувало. Вважає, що строк дії договору продовжений на той самий термін та на тих самих умовах (а.с. 102-114).
Суд протокольною ухвалою від 15.06.2021 розгляд справи у підготовчому провадженні відклав на 19.07.2021 о 12 год. 30 хв.

16.06.2021 на адресу суду надійшла заява позивача від 15.06.2021 №14/15-1/б-н про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача персонал 2 відділу 6 управління ГУ військової контррозвідки СБУ, в особі його керівника начальника 2 відділу полковника Косенка Павла Євгеновича.
Згідно ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Суд на підставі ст. 50 ГПК України протокольною ухвалою від 19.07.2021 у задоволенні заяви позивача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача персонал 2 відділу 6 управління ГУ військової контррозвідки СБУ, в особі його керівника начальника 2 відділу полковника Косенка Павла Євгеновича відмовив, у зв`язку з необґрунтованістю, відсутністю доказів наявності у третьої особи статусу юридичної особи, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів по 18.08.2021, підготовче засідання відклав на 18.08.2021 о 10 год. 00 хв.

Протокольною ухвалою від 18.08.2021 суд закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 01.09.2021 об 11 год. 30 хв.

31.08.2021 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про подальший розгляд справи у закритому судовому засіданні, оскільки в ході відкритого судового розгляду може відбутись розголошення інформації, що охороняється законом, зокрема службової інформації.

Суд протокольної ухвалою від 01.09.2021 розгляд справи відклав на 15.09.2021 о 10 год. 00 хв., зобов`язав позивача до 13.09.2021 надати пояснення щодо клопотання про проведення закритого судового засідання.

Позивач у поясненнях від 06.09.2021 №14/06-3 подальший розгляд справи просить проводити у закритому судовому засіданні, оскільки в ході розгляду даної справи, потребує дослідження інформація, яка відноситься до службової інформації.
Відповідач у додаткових поясненнях від 10.09.2021 зазначає, що подані відповідачем докази не містять відомостей, які становлять державну таємницю. Проте у поданих матеріалах вміщена інформація з посиланням на норми розпорядчих та нормативних актів, які містять службову інформацію.

У судовому засіданні 15.09.2021 представники сторін клопотання про розгляд справи в закритому судовому засіданні підтримали.
Згідно ст. 8 ГПК України розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках, установлених законом. Про розгляд справи у закритому судовому засіданні постановляється ухвала. Суд ухвалою може оголосити судове засідання закритим повністю або закритою його частину. Розгляд справи та вчинення окремих процесуальних дій у закритому судовому засіданні проводяться з додержанням правил здійснення судочинства в господарських судах. Під час такого розгляду можуть бути присутні лише учасники справи, а в разі необхідності - свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі. Суд попереджає зазначених осіб про обов`язок не розголошувати інформацію, для забезпечення захисту якої розгляд справи або вчинення окремих процесуальних дій відбувається в закритому судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладене, клопотання сторін, наявність в матеріалах справи доказів, які містять службову інформацію як позивача так і відповідача, суд протокольною ухвалою від 15.09.2021 вирішив подальший розгляд справи здійснювати у закритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача позов заперечив з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -
в с т а н о в и в:

Згідно свідоцтва, виданого виконкомом Луцької міської ради 05.12.2007 про право власності, штаб /літер А-3/ загальною площею 2045,7 кв.м., який розташований в місті Луцьку на вулиці Стрілецькій за №6, належить державі Україна/ Державна прикордонна служба України/ на праві державної власності (а.с. 22).
Держава в особі Державної прикордонної служби України значиться власником штабу по вул. Стрілецькій, буд. 6, у технічному паспорті (а.с. 11-21), витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 23).
29.12.2007 між Луцьким прикордонним загоном Державної прикордонної служби України та Управлінням військової контррозвідки СБ України у Західному регіоні укладено договір оренди №61-08 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності (а.с. 24-29).
Згідно умов договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, а саме приміщення першого поверху будівлі №1 (за г/п) військового містечка №1 загальною площею 197,6 кв. м. для службового використання (розміщення 3 відділу Управління ВКР СБУ у Західному регіоні), що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Стрілецька, 6 і перебуває на обліку Державної прикордонної служби України (п. 1.1). Орендар вступає у строкове платне користування майном не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна (п. 2.1). Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.2). У разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю (балансоутримувачу) в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу. Орендодавець (балансоутримувач) повинен скласти акт приймання-передачі та прийняти майно протягом одного місяця (п. 2.4.). Орендар повертає майно орендодавцю (балансоутримувачу) аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендодавцю (балансоутримувачу) з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (п. 2.5). Орендар зобов`язаний: використовувати майно відповідно до його призначення та умов договору; дотримуватись правил та норм санітарного стану; дотримуватись правил пожежної безпеки, передбачених військовими статутами і наказами, правильно експлуатувати обладнання пожежогасіння, зв`язку та сигналізації, виконувати вимоги ЗУ "Про пожежну безпеку" від 17.12.1993; у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, відшкодувати збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п.п. 5.1, 5.4, 5.6, 5.7). Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки, має переважне право, за інших рівних умов, продовження договору оренди на новий термін (а.с. 6.2). Орендар має право передавати за письмовою згодою орендодавця орендоване майно в суборенду фізичним та юридичним особам в порядку, передбаченому чинним законодавством (п. 6.5). Орендодавець має право: контролювати технічний і санітарний стан, напрями та ефективність використання майна, переданого в оренду; виступати з ініціативою щодо внесення змін до договору або його розірвання в разі погіршення стану орендованого майна внаслідок невиконання або неналежного виконання його умов орендарем; надавати згоду на реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна за рахунок коштів орендаря (п.п. 8.1, 8.2, 8.3). Договір діє з 29.12.2007 до 31.12.2008 включно (п. 10.1). Зміни і доповнення або розірвання договору допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною (п. 10.3). За ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством (п. 10.4). У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 10.6). Чинність договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його укладено, приватизації орендованого майна орендарем, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду, в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 10.8) (а.с. 24-29).
Додатковою угодою №1-13 від 01.10.2013, укладеною Військовою частиною НОМЕР_1 (орендодавець), Управлінням військової контррозвідки Служби безпеки України у Західному регіоні (орендар), УСБ України у Волинській області (новий орендар), до договору оренди індивідуально-визначеного (нерухомого або іншого майна, що належить до державної власності) №61-08 від 29.12.2007 р./22 травня 2008р. орендар зі згоди орендодавця передав свої права та обов`язки за договором новому орендарю (п. 1). Новий орендар вважається таким, що перебрав на себе права та обов`язки орендаря за договором з 01.10.2013 та вступив у строкове платне користування орендованим майном, а саме: приміщеннями першого поверху будівлі №1 (за г/п) військового містечка №1 загальною площею 197,6 кв. м. для службового використання (розміщення відділу військової контррозвідки УСБУ у Волинській області) за адресою: м. Луцьк, вул. Стрілецька, 6 (п. 2). Пункт 10.1, 10.3 викладено у новій редакції: Цей договір діє з 01.10.2013 до 31.12.2014 включно. Зміни, доповнення або розірвання цього договору до закінчення терміну його дії допускаються за взаємною згодою сторін (п.п. 4, 5) (а.с. 30).
Передача спірного майна до нового орендаря підтверджується актом приймання-передачі від 01.10.2013 (а.с. 31).
28.10.2013 між Військовою частиною НОМЕР_1 та УСБУ у Волинській області укладено договір №177-13 про відшкодування витрат балансоутримувача за надані комунальні послуги орендарю (а.с. 32-35). Відповідно до умов договору орендодавець надає орендарю комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, теплопостачання, електропостачання), а орендар зобов`язується їх оплатити в порядку та на умовах даного договору(п. 1.1).
Договори та додаткові угоди до них не були предметом судового розгляду, докази про їх розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинними на день розгляду справи.

Луцьким прикордонним загоном Західного регіонального управління Прикордонної служби України на адресу Начальників 6 управління ГУВК ДКСБУ, УСБУ у Волинській області надіслано лист №704/11085 від 06.11.2020 про прийняття рішення не здійснювати пролонгацію договору оренди від 22.04.2008 №61-08 на 2021 рік з УСБУ у Волинській області, де розміщується управління військової контррозвідки в адміністративній будівлі - штабі прикордонного загону у зв`язку із внесенням змін до штату ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до директиви адміністрації Держприкордонслужби України від 12.02.2020 №21дск, наказу адміністрації Держприкордонслужби України від 20.05.2020 "Про внесення змін до штатів органів прикордонної служби" та гострою проблематикою в розміщенні посадових осіб прикордонного загону (а.с. 36).
У листі від 18.11.2020 №704/11440 Луцький прикордонний загін Західного регіонального управління Прикордонної служби України повідомляє Начальників 6 управління ГУВК ДКСБУ, УСБУ у Волинській області про прийняття рішення, погодженого з адміністрацією Держприкордонслужби України, про припинення пролонгації та розірвання договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 22.05.2008 №61-08 за адресою м. Луцьк, вул. Стрілецька, 6. Рішення обґрунтоване: внесенням протягом 2020 змін до т-штату Луцького прикордонного загону, які передбачають збільшення чисельності управлінської ланки; гострою проблематикою розміщення посадових осіб новостворених структурних підрозділів управління; недотриманням попереджувально-профілактичних заходів щодо недопущення поширення зараження персоналу респіраторною хворобою "Covid-19" у зв`язку з великим скупченням людей на робочих місяцях. Враховуючи складну ситуацію, що склалася в країні, щодо запобігання поширенню на території України вірусної інфекції "Covid-19" та складнощі, які виникають під час пошуку службових приміщень щодо їх облаштування в опалювальний період, прикордонний загін пропонує заключити нову угоду оренди приміщень на термін з 01.01.2021 до 15.05.2021 та після завершення якої вивільнити дані приміщення (а.с. 37)
Листом від 08.12.2020 №704/12115 позивач направив відповідачу додаткову угоду до договору оренди індивідуального визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 22.05.2008 №61-08 (а.с. 39)
Докази надіслання листів відповідачу в матеріалах справи відсутні, проте їх отримання відповідач не заперечив, надав відповіді на них.

Відповідач у листі від 08.12.2020 №54/19/3978 повідомляє позивача про розгляд його листа від 18.11.2020 та вказує, що УСБУ у Волинській області не наділене повноваженнями щодо визначення місця розташування та дислокації підрозділу. З приводу припинення дислокації підрозділу необхідно звернутись до ГУ військової контррозвідки Департаменту контррозвідки СБУ (а.с. 40).
У листі від 28.12.2020 №54/19/4163 (відповідь на лист позивача від 08.12.2020 №704/12115) відповідач повідомив позивача про передчасність підписання додаткової угоди до договору оренди від 21.12.2007 №61-08 у зв`язку з тим, що питання про зміну дислокації підрозділу із ГУ військової контррозвідки Департаменту контррозвідки СБУ не узгоджено (а.с. 41).
Отримання позивачем вказаних листів підтверджується відтисками печатки відділу контролю та документального забезпечення Луцького прикордонного загону.

Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Згідно із частинами першою та другою статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.
Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також передбачені у статті 764 ЦК України, якою визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.
У даній справі, орендоване майно є державним, а тому на ці правовідносини поширюється також дія ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", який регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна підприємств, установ та організацій, що перебувають у комунальній власності, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в комунальній власності, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває у комунальній власності.
Так, відповідно до частини першої ст. 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.
За частиною третьою статті 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.
Водночас за частиною другою цієї ж статті у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Відсутність такого заперечення як в силу статті 764 ЦК України, так і за приписами частини другої статті 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", може мати прояв у «мовчазній згоді» і в такому випадку орендар саме в силу закону (а не за власною ініціативою в порядку частини третьої статті 17 Закону) може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.
Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 ЦК України.
Чинне законодавство не містить спеціальних вказівок щодо того, коли орендар вважається повідомленим чи способів такого повідомлення; у договорі сторони також не передбачили будь-які домовленості щодо того, коли вважається здійсненим повідомлення сторони про припинення чи зміну договору.
Разом з тим, орендуючи спірне майно, відповідач діє як суб`єкт господарювання в межах господарських правовідносин, забезпечуючи себе необхідними матеріально-технічними ресурсами.
Загальний порядок укладання, зміни та розірвання господарських договорів, які вчиняються в письмовій формі, пов`язує момент реалізації учасником правовідносин власного волевиявлення на виникнення, зміну чи припинення правовідносин зі здійсненням ним такого волевиявлення в належний спосіб.
Пунктом 6 статті 3 ЦК України закріплений принцип справедливості, добросовісності та розумності. Зазначений принцип включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори.
Велика Палата Верховного Суду у постанові №910/719/19 від 19.05.2020 зазначає, що правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 ЦК України та частині другій статті 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

Після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору, то такий договір припиняється (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №914/433/16 від 07.02.2018).
Законодавчо не встановлений початок перебігу строку для надіслання заяви однією із сторін про припинення або зміну умов договору. Отже, в даному випадку має значення лише те, чи збіг встановлений місячний термін для заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору оренди після закінчення терміну дії такого договору, оскільки саме із його закінченням пов`язане продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Частина друга статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення договору оренди має називатися виключно заявою. Відповідна заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди.
Отже, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Судом встановлено, що у відповідності до п. 10.6. договору, даний договір був пролонгований до 31.03.2021 (з 31.12.2014 на 1 рік і 3 місяці по 31.03.2016, в подальшому по 30.06.2017, 30.09.2018, 31.12.2019, 31.03.2021).
Посилання відповідача в листі від 08.12.2020 №54/19/3978 на лист позивача від 18.11.2020 №704/11440 підтверджує його отримання відповідачем у межах встановлених законодавством строків та обізнаність про вимогу позивача про припинення пролонгації спірного договору оренди.
Пропозиція позивача, викладена у листі від 18.11.2020 №704/11440, про укладення нового договору оренди приміщень на термін з 01.01.2021 до 15 05.2021 та після завершення якої відповідач буде зобов`язаний вивільнити дані приміщення не є доказом згоди позивача на пролонгацію договору оренди від 23.12.2007 №61-08, оскільки є пропозицією щодо укладення нового окремого договору, яка не прийнята відповідачем.

Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином виконаний обов`язок щодо доведення до відповідача інформації про припинення дії договору, у зв`язку з чим спірний договір є припиненим відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", за якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено, а тому позовні вимоги про зобов`язання звільнити службове приміщення є підставними та підлягають до задоволення.

Суд не приймає посилання позивача на судову практику, зокрема постанови Верховного Суду №913/204/18 від 12.03.2019, №914/17/18 від 25.10.2018, оскільки хоча за змістом частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, однак, слід зауважити, що подібність правовідносин означає, зокрема, однаковість предмета та підстав позову, схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також фактичних обставин, що формують зміст спірних правовідносин, та їх матеріально-правового регулювання. При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Судом встановлено, що предметом позову у справі №913/204/18 є визнання недійсними договорів оренди приміщень навчальних закладів, де досліджувалось питання порушення відповідачем вимог ЗУ "Про освіту".
У справі №914/17/18 судом встановлено дотримання позивачем вимог чинного законодавства України в частині належного повідомлення відповідача про розірвання договору оренди.
Суд відхиляє посилання позивача в обґрунтування своєї правової позиції на постанову Вищого господарського суду України від 03.03.2010 №7/107-19, оскільки за змістом частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, тоді як постанови Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні цієї правової норми.

Посилання відповідача на законодавство, яке регулює дострокове розірвання договору не заслуговує на увагу, оскільки предметом спору є звільнення приміщення у зв`язку з закінченням строку договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270 грн. 00 коп. слід покласти на нього згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:
1. Позов задовольнити.
2. Зобов`язати Управління Служби безпеки України у Волинській області (просп. Василя Мойсея, 4, м. Луцьк, ) звільнити орендовані у Військової частини НОМЕР_1 (вул. Стрілецька, 6, м. Луцьк, ) за договором №61-08 від 29.12.2007 оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, службові приміщення, а саме: приміщення першого поверху будівлі №1 (за г/п) військового містечка №1, загальною площею 197,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Стрілецька, 6, протягом 5 (п`яти) робочих днів, починаючи з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили.
3. Стягнути з Управління Служби безпеки України у Волинській області (просп. Василя Мойсея, 4, м. Луцьк, ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (вул. Стрілецька, 6, м. Луцьк, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )
- 2 270 грн. 00 коп. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.
4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення
складений 17.09.2021

Суддя А. М. Кравчук