РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.09.2021Справа № 910/10996/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРПРОФІЛЬ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ПЛАСТ"

про стягнення 338 100, 56 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРПРОФІЛЬ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ПЛАСТ" про стягнення 338 100, 56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки з розстрочення платежу у фіксованій сумі №170102 від 17.01.2018 року.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 14.07.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/10996/21, відмовив в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) .

Також, разом з позовною заявою позивачем заявлено клопотання про витребування у Головного управління ДПС у м. Києві належним чином засвідчені відомості стосовно поданих Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ПЛАСТ» до податкового органу документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2021 задоволено клопотання Товариства з обмежено відповідальністю «УКРПРОФІЛЬ» про витребування доказів, витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві належним чином засвідчені відомості стосовно поданих Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ПЛАСТ» документів до податкового органу:

- додатки 5 до податкової декларації з податку на додану вартість в розрізі контрагентів за звітний період (розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту) в частині контрагента ТОВ «УКРПРОФІЛЬ» () за період з червня 2020 року по лютий 2021 року включно;

- додаток 1 до податкової декларації з податку на додану вартість за звітній період (відомості про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1)) в частині контрагента TOB «УКРПРОФІЛЬ» () за період з березня 2021 року по день відповіді включно;

- уточнюючі розрахунки в частині контрагента ТОВ «УКПРОФІЛЬ» () за період з червня 2020 року по день відповіді включно (якщо такі мали місце);

- відомості про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, в частині контрагента ТОВ «УКПРОФІЛЬ» () за період з червня 2020 року по день відповіді включно (якщо такі мали місце).

16.08.2021 через відділ діловодства суду від Державної податкової служби України Головного управління ДПС у м. Києві надійшло повідомлення та документи на виконання вимог ухвали суду.

31.08.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивачем надано видаткові накладні: № 000514629 від 01.06.2020 року на суму 41 010,20 грн.; №000521935 від 04.06.2020 року на суму 33 045, 16; № 000522838 від 09.06.2020 року на суму 36 522, 32 грн.; №000523971 від 11.06.2020 року на суму 24 768,55 грн.; №000530535 від 22.06.2020 року на суму 24 458, 29 грн, підставою для складення яких є інші договори, а саме: договір №050602 від 05.06.19, договір №030401 від 03.04,18 та договір №040301 від 04.03.2020 року. Окрім того, відповідач звернув увагу, що сплачував за поставлений товар кошти, зокрема по видатковій накладній №000543130 від 29.07.2020 у розмірі 1812, 60 грн. за платіжним дорученням від 28.07.2020 №1926. Також, відповідач зазначив, що позивач не надав жодної письмової заявки покупця, жодних рахунків-фактур, складених на підставі таких заявок, підтвердження направлення рахунків-фактур відповідачу.

У відзиві на позов, відповідачем заявлено клопотання про витребування у позивача банківської виписки (за весь період поставок), усі заявки відповідача, рахунки-фактури (з доказами їх направлення), товаро-транспортні накладні на всі поставки, довіреності на отримання товаро-матеріальних цінностей, а також невстановлені документи, що зазначені у видаткових накладних в графі «підстава» та в графі «довіреність».

Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

У відповідності до ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у клопотанні позивача має бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Втім, заявлене відповідачем клопотання наведеним вимогам процесуального кодексу не відповідає, відповідачем не обґрунтовано у своєму клопотанні обставини, які можуть підтвердити докази, або аргументи, які вони можуть спростувати; не зазначено заходів, яких відповідач вжив для отримання доказів самостійно, доказів вжиття таких заходів та причини неможливості самостійного отримання доказів, які відповідач просить витребувати; причини неможливості отримати доказів самостійно відповідачем.

З огляду на необґрунтованість клопотання відповідача про витребування доказів, суд відмовляє в його задоволенні.

09.09.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРПРОФІЛЬ" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ПЛАСТ" (покупець, відповідач) укладений договір поставки з розстроченням платежу у фіксованій сумі №170102 (надалі - договір), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти й оплатити його в повному обсязі.

Під товаром у цьому договорі розуміється: будівельні матеріали в асортименті, далі по тексту іменується «Товар» (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, поставка товару здійснюється за попередньою письмовою-заявкою покупця. Асортимент та кількість товару покупець визначає з власних потреб і замовляє у будь-якій сприйнятливій для нього формі (письмовим повідомленням, через засоби електронної пошти, телефонного зв`язку тощо).

Відповідно до заявки покупця, останньому оформлюється та направляється (письмовим повідомленням, через засоби електронної пошти, телефонного зв`язку тощо) рахунок-фактура, яка є підтвердженням взяття заявки до виконання (п. 1.4. договору).

Строк поставки, асортимент, одиниці виміру товару та ціна одиниці товару визначаються сторонами на кожну партію, на етапі прийняття заявки та зазначаються в рахунках-фактурах і видаткових накладних (п. 1.6. договору).

Відповідно до п. 1.8. договору, до даного договору застосовується наступна формула розрахунку за товар: у кожному календарному місяці, покупець має право на розстрочку платежу фіксованої суми у розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень, строком на 10 (десять) календарних днів. При цьому останній розстрочений платіж, у будь-якому випадку, повинен бути сплачений до 28 числа місяця, в якому покупець має право на розстрочку платежу. Сплата розстроченого платежу після 28 числа місяця, в якому покупець має право на розстрочку платежу здійснюється, тільки, за письмовим погодженням сторін. Решта розрахунків проходить у вигляді 100 % передоплати.

За змістом пункту 1.9. договору дана формула застосовується тільки до регулярних, щомісячних замовлень та поставок товару. У разі нерегулярних замовлень, сторони переходять до розрахунку у вигляді 100% передоплати за товар.

Згідно з п. 2.2. договору, товар повинен бути переданий покупцю в день підписання сторонами видаткової накладної за місцем знаходження одного зі складських приміщень постачальника (на умовах «франко-завод» (EXW) у відповідності до правил «Інкотермс 2010»). Також, за домовленістю сторін, поставка може здійснюватися на умовах DDP «назва місця призначення» у відповідності до правил «Інкотермс 2010». Місце призначення ___.

У пункті 3.2. договору сторони передбачили, що загальна сума договору визначається, як сума всіх видаткових накладних, які будуть підписані між сторонами протягом дії даного договору.

Сторони погодили, що оплата за цим договором здійснюється покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника наступним чином: сума зазначена у рахунку-фактурі як 100% передоплата - протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання покупцем рахунку-фактури; сума зазначена у рахунку-фактурі як розстрочка платежу - протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання товару. Якщо день оплати випадає на вихідні чи святкові дні, оплата повинна здійснюватися раніше встановленого строку на 1-2 банківських дня (п. 3.3. договору).

Строк поставки товару узгоджується сторонами, кожного разу, при прийнятті заявки від покупця та формуванні рахунку-фактури і видаткової накладної (п. 4.1. договору).

У пункті 6.5. договору сторони погодили, що у разі порушення строку оплати розстроченого платежу, зазначеного у п. 3.3 цього договору, покупець зобов`язується сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми не перерахованої частини платежу, за кожен день прострочення, та додатково сплачує штраф у розмірі 10 (десяти) % від не перерахованої частини платежу, якщо прострочення відбувається понад 10 календарних днів.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками підприємств і діє до 31 грудня 2018 року включно, а в частині невиконання будь-яких взаємних зобов`язань, договір продовжує дію до виконання сторонами всіх взаємних зобов`язань (п.10.1. договору).

02.01.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду до договору, в якій сторони погодились внести зміни до договору поставки № 170102 від 17.01.2018 (та викласти наступні пункти в такій редакції, а саме: пункт 10.1 договору «Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками підприємств і діє до 31 грудня 2019 року включно, а в частині невиконання будь-яких взаємних зобов`язань, договір продовжує дію до виконання сторонами всіх взаємних зобов`язань.».

02.01.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду до договору, в якій сторони погодились внести зміни до договору поставки № 170102 від 17.01.2018 (та викласти наступні пункти в такій редакції, а саме: пункт 10.1 договору «Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками підприємств і діє до 31 грудня 2020 року включно, а в частині невиконання будь-яких взаємних зобов`язань, договір продовжує дію до виконання сторонами всіх взаємних зобов`язань.».

На виконання умов договору у період з червня 2020 року по листопад 2020 року позивачем здійснювалась відповідачу поставка товару

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що поставив відповідачу товар на загальну суму 271 064,10 грн, на підтвердження чого надав видаткові накладні за період з 16.06.2020 по 25.11.2020 року.

23.02.2021 позивачем направлено на адресу відповідача претензію № 2302/01 від 23.02.2021 року про оплату боргу за договором поставки з розстроченням платежу у фіксованій сумі №170102 від 17.01.2018 на суму 300 164,56 грн., що підтверджується описом вкладення до цінного листа від 23.02.2021 року, накладною від 23.02.2021, фіскальним чеком від 23.02.2021.

Однак, відповідачем відповіді на претензію не надано, заборгованість у повному розмірі не сплачено.

Позивач стверджує, що відповідач всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором, оплати за поставлений позивачем товар здійснив частково, у зв`язку із чим, у позивача виникла заборгованість у сумі 266 037,66 грн.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані: інфляційні втрати у розмірі 23 146,31 грн, 3% річних у розмірі 6 144,74 грн, пеня у розмірі 16 168,08 грн, штраф у сумі 26 603,77 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи видатковими накладними: №000525894 від 16.06.2020 року на суму 5 094,60 грн, № 000540545 від 24.07.2020 року на суму 13 706,22 грн., № 000541842 від 25.07.2020 року на суму 9 630,24 грн., № 000543130 від 29.07.2020 року на суму 9 912,12 грн., № 000546338 від 05.08.2020 року на суму 6 328,74 грн, № 000551497 від 18.08.2020 року на суму 4 493,34 грн., № 000553184 від 21.08.2020 року на суму 13 300,02 грн., № 000558466 від 04.09.2020 року на суму 21 405,12 грн., № 000558500 від 04.09.2020 року на суму 5 934,00 грн, № 000561855 від 14.09.2020 року на суму 57 505,20 грн., № 000564198 від 22.09.2020 року на суму 19 504,44 грн., № 000564196 від 22.09.2020 року на суму 41 878,08 грн., № 000564201 від 23.09.2020 року на суму 17 187,72 грн, №00567171 від 24.09.2020 року на суму 10 243,56 грн., № 00567271 від 25.09.2020 року на суму 16 397,64 грн, № 00569317 від 29.09.2020 року на суму 3 254,04 грн, № 00578212 від 22.10.2020 року на суму 6 937,32 грн., № 00585802 від 11.11.2020 року на суму 3 499,80 грн., № 00589449 від 20.11.2020 року на суму 3 423,90 грн., № 0591137 від 25.11.2020 року на суму 1 428,00 грн позивач поставив відповідачу товару на суму 271 064,10 грн.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до п. 1.8. договору, до даного договору застосовується наступна формула розрахунку за товар: у кожному календарному місяці, покупець має право на розстрочку платежу фіксованої суми у розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень, строком на 10 (десять) календарних днів. При цьому останній розстрочений платіж, у будь-якому випадку, повинен бути сплачений до 28 числа місяця, в якому покупець має право на розстрочку платежу. Сплата розстроченого платежу після 28 числа місяця, в якому покупець має право на розстрочку платежу здійснюється, тільки, за письмовим погодженням сторін. Решта розрахунків проходить у вигляді 100 % передоплати.

У пункті 3.3. договору сторони погодили, що оплата за цим договором здійснюється покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника наступним чином: сума зазначена у рахунку-фактурі як 100% передоплата - протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання покупцем рахунку-фактури; сума зазначена у рахунку-фактурі як розстрочка платежу - протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання товару. Якщо день оплати випадає на вихідні чи святкові дні, оплата повинна здійснюватися раніше встановленого строку на 1-2 банківських дня.

Відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань оплату поставленого позивачем товару на загальну суму 266 037,66 грн. не здійснив.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на часткову оплату поставленого товару за видатковою накладною № 000543130 від 29.07.2020 року на суму 9 912,12 грн, на підтвердження чого надав копію платіжного доручення №1926 від 28.07.2020 про сплату 1 812,60 грн.

Надана відповідачем копія платіжного доручення №1926 від 28.07.2020 не приймається судом як доказ сплати заборгованості, що є предметом спору у даній справі, з огляду на наступне.

Так, згідно із п. 1.7. договору, сторони домовились, що всі документи, які складаються в рамках даного договору (додаткова угода, додаток, рахунок-фактура, видаткова накладна) обов`язково повинні містити посилання на номер та дату даного договору.

Дослідивши платіжне доручення №1926 від 28.07.2020 про сплату на користь позивача 1 812,60 грн, судом встановлено, що в платіжному дорученні зазначено призначення платежу: «оплата за буд. товари згідно р/ф №СФ-20124491 від 28.07.2020 в т.ч. ПДВ 20% 302,10 грн», в той час жодного рахунку-фактури №СФ-20124491 від 28.07.2020 з посиланням на договір поставки з розстроченням платежу у фіксованій сумі №170102 від 17.01.2018 відповідачем не надано.

Отже, доводи відповідача щодо платіжного доручення №1926 від 28.07.2020, відповідно до якого відповідачем здійснено оплату заборгованості у розмірі 1 812,60 грн на користь позивача визнаються судом недоведеними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 264 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на встановлені договором строки оплати, відповідач зобов`язаний здійснити оплату за поставлений товар в наступні строки: №000525894 від 16.06.2020 - 29.06.2020, № 000540545 від 24.07.2020 - 04.08.2020, № 000541842 від 25.07.2020 - 05.08.2020, № 000543130 від 29.07.2020 - 11.08.2020, № 000546338 від 05.08.2020 - 18.08.2020, № 000551497 від 18.08.2020 - 31.08.2020, № 000553184 від 21.08.2020 - 01.09.2020, № 000558466 від 04.09.2020 - 15.09.2020, № 000558500 від 04.09.2020 - 15.09.2020, № 000561855 від 14.09.2020 - 25.09.2020, № 000564198 від 22.09.2020 - 05.10.2020, № 000564196 від 22.09.2020 - 05.10.2020, № 000564201 від 23.09.2020 року - 06.10.2020, №00567171 від 24.09.2020 - 06.10.2020, № 00567271 від 25.09.2020 - 06.10.2020, № 00569317 від 29.09.2020 року - 12.10.2020, № 00578212 від 22.10.2020 - 03.11.2020, № 00585802 від 11.11.2020 - 24.11.2020, № 00589449 від 20.11.2020 - 01.12.2020, № 0591137 від 25.11.2020 - 08.12.2020.

Отже, погоджений сторонами строк оплати за поставлений товар є таким, що настав.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором у сумі 266 037,66 грн, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, у зв`язку із чим задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 266 037,66 грн.

Заперечення відповідача щодо розрахунку заборгованості спростовуються наданими позивачем в матеріали справи видатковими накладними, податковими накладними та квитанціями про їх реєстрацію. Натомість власного розрахунку заборгованості та доказів оплати відповідачем суду не надано.

Також, в обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що позивач на виконання умов п. 1.3. та п. 1.4. договору не надав жодної письмової заявки покупця, жодних рахунків-фактур, складених на підставі таких заявок, підтвердження направлення рахунків-фактур відповідачу.

Так, відповідно до п. 1.3. договору поставка товару здійснюється за попередньою письмовою-заявкою покупця. Асортимент та кількість товару покупець визначає з власних потреб і замовляє у будь-якій сприйнятливій для нього формі (письмовим повідомленням, через засоби електронної пошти, телефонного зв`язку тощо).

Відповідно до заявки покупця, останньому оформлюється та направляється (письмовим повідомленням, через засоби електронної пошти, телефонного зв`язку тощо) рахунок-фактура, яка є підтвердженням взяття заявки до виконання (п. 1.4. договору).

Натомість, видаткові накладні №000525894 від 16.06.2020 року на суму 5 094,60 грн, № 000540545 від 24.07.2020 року на суму 13 706,22 грн., № 000541842 від 25.07.2020 року на суму 9 630,24 грн., № 000543130 від 29.07.2020 року на суму 9 912,12 грн., № 000546338 від 05.08.2020 року на суму 6 328,74 грн, № 000551497 від 18.08.2020 року на суму 4 493,34 грн., № 000553184 від 21.08.2020 року на суму 13 300,02 грн., № 000558466 від 04.09.2020 року на суму 21 405,12 грн., № 000558500 від 04.09.2020 року на суму 5 934,00 грн, № 000561855 від 14.09.2020 року на суму 57 505,20 грн., № 000564198 від 22.09.2020 року на суму 19 504,44 грн., № 000564196 від 22.09.2020 року на суму 41 878,08 грн., № 000564201 від 23.09.2020 року на суму 17 187,72 грн, №00567171 від 24.09.2020 року на суму 10 243,56 грн., № 00567271 від 25.09.2020 року на суму 16 397,64 грн, № 00569317 від 29.09.2020 року на суму 3 254,04 грн, № 00578212 від 22.10.2020 року на суму 6 937,32 грн., № 00585802 від 11.11.2020 року на суму 3 499,80 грн., № 00589449 від 20.11.2020 року на суму 3 423,90 грн., № 0591137 від 25.11.2020 року на суму 1 428,00 грн підписані відповідачем без жодних зауважень. Більш того, підписуючи накладні, що підтверджує факт передачі позивачем товару, відповідачем не зазначено, які документи позивач не надав.

Відповідач не надав у матеріали справи жодних вимог та претензій адресованих позивачу щодо надання визначених у пункті 1.4. договору документів.

Посилання відповідача на відмінність підписів керівника відповідача на видаткових накладних та у договорі, не спростовують факту поставки позивачем відповідачу товару згідно первинних документів, з огляду на наступне.

Судом досліджено видаткові накладні та договір, та встановлено, що з боку відповідача окрім підпису уповноваженої особи відповідача містяться відбитки печатки ТОВ "АЛЬФА ПЛАСТ".

Частинами 1 та 4 статті 58-1 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

Відповідно до розділу 3 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 червня 2015 року № 1000/5 право на застосування гербових печаток (для установ, які мають право використовувати державну символіку) або печаток установи із зазначенням найменування установи та ідентифікаційного коду (далі - печатка установи) закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється її правовим статусом.

На документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).

Облік усіх печаток та штампів, що застосовуються в установі, ведеться у журналі за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Видача печаток, штампів посадовим особам здійснюється під підпис у відповідному журналі. Печатки зберігаються у шафах (сейфах), що надійно замикаються і опечатуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Водночас, суд відзначає, що відповідачем не надано належних доказів в підтвердження протиправного використання печатки іншою особою або належних доказів втрати, викрадення печатки ТОВ "АЛЬФА ПЛАСТ".

Також, в підтвердження наведеним доводам, відповідачем не надано суду жодних документів, які б містили інший відтиск печатки ТОВ "АЛЬФА ПЛАСТ", ніж той, який міститься на договорі та видаткових накладних.

Заперечення відповідача щодо строку дії договору, який закінчився 31.12.2018 спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема, додатковими угодами від 02.01.2019 та від 02.01.2020, укладених між сторонами до договору № 170102 від 17.01.2018, якими сторони продовжили строк дії договору до 31 грудня 2020 року включно, а в частині невиконання будь-яких взаємних зобов`язань, договір продовжує дію до виконання сторонами всіх взаємних зобов`язань. Окрім того, пунктами 2 та 3 додаткових угоди визначено, що всі інші умови договору залишаються незмінними та виконуються сторонами добросовісно; дані додаткові угоди є невід`ємними частинами договору і є чинними з дати їх підписання.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем не підтверджено належними та достатніми доказами обставини на які він посилається у відзиві на позов, суд вважає заперечення відповідача необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані: інфляційні втрати у розмірі 23 146,31 грн, 3% річних у розмірі 6 144,74 грн, пеня у розмірі 16 168,08 грн, штраф у сумі 26 603,77 грн.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, штрафу, інфляційних втрат та 3 % річних.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені та штрафу за порушення строків оплати за поставлений товар передбачена у п. 6.5. договору, відповідно до якого сторони погодили, що у разі порушення строку оплати розстроченого платежу, зазначеного у п. 3.3 цього договору, покупець зобов`язується сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми не перерахованої частини платежу, за кожен день прострочення, та додатково сплачує штраф у розмірі 10 (десяти) % від не перерахованої частини платежу, якщо прострочення відбувається понад 10 календарних днів.

Враховуючи наявність прострочення з оплати товару понад 10 календарних днів, суд вважає обґрунтованим нарахування відповідачем штрафу на підставі п. 6.5. договору.

Перевіривши розрахунок пені судом встановлено, що сума пені становить 16 163,06 грн, а тому суд частково задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Розрахунок штрафу у сумі 26 603,77 грн є арифметично вірним, а тому вимоги у цій частині суд задовольняє повністю.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Розрахунок інфляційних втрат у сумі 23 146,31 грн є арифметично вірним, у зв`язку із чим вимоги у цій частині суд задовольняє повністю.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом встановлено, що 3% річних становлять 6 144,74 грн, а тому суд задовольняє позовні вимоги у цій частині повністю.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРПРОФІЛЬ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ПЛАСТ".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ПЛАСТ" (01024, місто Київ, вулиця БОГОМОЛЬЦЯ, будинок 7/14, приміщення 182; ідентифікаційний код 37568310) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРПРОФІЛЬ" (03038, місто Київ, вулиця НОВОВОКЗАЛЬНА, будинок 21; ідентифікаційний код 31288576) заборгованість у сумі 266 037,66 грн, інфляційні втрати у сумі 23 146,31 грн, 3% річних у сумі 6 144, 74 грн, пеню у сумі 16 163,06 грн, штраф у сумі 26 603,77 грн та судовий збір у сумі 5 071,43 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Дата складення повного тексту рішення: 15.09.2021

Суддя О.В. Гулевець