ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2021 р. Справа№ 911/2605/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Владимиренко С.В.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача : не прибув;

від відповідача: Семак О.М.,

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2021 ( повний текст рішення складено 10.06.2021)

у справі №911/2605/20 (суддя В.А.Ярема)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Енергія"

про стягнення 238 748,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Енергія" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 238 748,63 грн, з яких: 194 461,34 грн пені, 44287,29 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу №2270/1718-ТЕ-17 від 10.10.2017 року та несвоєчасної сплати вартості отриманого за вказаним правочином природного газу.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.04.2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Енергія" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 97 230,67 грн пені, 44287,29 грн 3% річних та 3 581,23 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2021 року у справі №911/2605/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 97 230,67 грн скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнення пені в розмірі 97230,67 грн - задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, 233, 236, 238, 239 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що в мотивувальній частині рішення, суд не зазначив підстав для зменшення пені, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування при зменшенні пені.

Крім того, скаржник вказав, що виключні та достатні підстави для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача - відсутні.

Також, за твердженням скаржника, суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду у постанові від 04.05.2018 року №908/1453/14.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021 року для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., суддів Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2021 року у справі №911/2605/20 своєю ухвалою від 19.07.2021 року.

05.08.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що судом першої інстанції при зменшенні розміру пені було взято до уваги звіт про фінансові результати за 9 місяців 2020 року, так розмір збитку (код рядка 2350) становить 1, 6 млн. грн., що підтверджує збиткову діяльність відповідача.

Також, представник відповідача наголосив на тому, що судом було взято до уваги і заборгованість населення за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії, яка станом на 27.01.2021 року становила 39540544,40 грн, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю за рахунком 36.1 контрагенти 28.12.20.-27.01.21.

Крім того, 05.08.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №911/2605/20 до моменту набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 04.06.2021 року №3508-д.

10.09.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, яке було задоволено судом.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М. у відпустці, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 911/2605/20 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Владимиренко С.В.

На стадії прийняття апеляційної скарги до провадження суддею Майданевичем А.Г., заявлено самовідвід від розгляду справи №911/2605/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 року заяву про самовідвід судді Майданевича А.Г. від розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2021 року у справі №911/2605/20 задоволено, справу передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021 року справу №911/2605/20 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Владимиренко С.В.

Північний апеляційний господарський суд прийняв до свого провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2021 року у справі №911/2605/20 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М. Владимиренко С.В. своєю ухвалою від 13.09.2021 року.

13.09.2021 року представник відповідача в судовому засіданні наполіг на клопотанні від 05.08.2021 року про зупинення провадження у справі.

Колегія суддів дійшла висновку про залишення її без розгляду, як таке, що подане із пропуском встановленого законом та судом строку.

Згідно ч. 2 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній скарзі має бути зазначено, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції; клопотання особи, яка подала скаргу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 267 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції у порядку підготовки справи до розгляду за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача.

За змістом ст. 262 Господарського процесуального кодексу України про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу. В ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу; якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Водночас, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було, зокрема, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, пояснень та клопотань - протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали. Попереджено учасників справи, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду у відповідності до ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи викладене та те, що клопотання про зупинення провадження у справі подане з порушенням передбаченого процесуальним законом строку та без належних обґрунтувань неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від скаржника, колегія суддів приходить до висновку про залишення зазначеного клопотання без розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.09.2021 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник позивача у судове засідання 13.09.2021 року не з`явилися.

Враховуючи вищевказану заяву позивача та те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду Київської області в апеляційному порядку за відсутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції ,10.10.2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", найменування якого надалі змінено на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Енергія" (споживач) було укладено договір постачання природного газу №2270/1718-ТЕ-17 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до пп. 1.2, 6.1, 6.3., 6.4., 11.3 та 12.1. договору природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Оплата за природний газ здійснюється таким чином, зокрема:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленими порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - уразі коли на споживача станом на 30.09.2015 року поширювалася дія ст. 191 Закону України "про теплопостачання";

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1. цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30.09.2015 року не поширювалась дія ст. 191 Закону України "про теплопостачання";

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості споживача за цим договором.

У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем:

1) у першу чергу - відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу - погашається основа сума заборгованості.

Будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20, протоколи нарад, дво-та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносини за цим договором тільки після підписання сторонами окремого договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Надалі, як вбачається з матеріалів справи,11.01.2018 року, 04.04.2018 року, 06.06.2018 року, 03.08.2018 року, 04.09.2018 року між сторонами укладено додаткові угоди відповідно №№1-5, якими сторони погодили змінити умови договору стосовно відповідальності сторін, обсягів необхідного до поставки газу та періоду його поставки, а також - строку дії договору, який згідно додаткової угоди №5 визначено з 01.10.2017 року по 30.09.2018 року (включно).

Відповідно до п.п. 2, 4 додаткової угоди №1 від 11.01.2018 року сторони погодили таке:

- викласти абзац 3 п. 6.1. розділу 6 у наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3. цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та непрофінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором";

- викласти підпункт 4 п. 11.3 розділу 11 у наступній редакції: "Будь-які спільні протокольні рішення або надані споживачам будь-які документи щодо оформлених та непрофінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносини за цим договором тільки після підписання сторонами окремого договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору".

Так, за твердження позивача, останній власні договірні зобов`язання виконав належним чином та протягом жовтня-грудня 2017 року, січня-червня, вересня 2018 року передав відповідачу за умовами договору природний газ загальною вартістю 51788 261,76 грн, що підтверджується підписами та засвідченими відбитками печаток сторін актами приймання-передачі природного газу (копії яких наявні в матеріалах справи):

- б/н від 31.10.2017 року на суму 2 879 737,01 грн,

- б/н від 30.11.2017 року на суму 7 309 900,00 грн,

- б/н від 31.12.2017 року на суму 8 764300,94 грн,

- б/н від 31.01.2018 року на суму 9842856,86 грн,

- б/н від 28.02.2018 року на суму 9 990 968,60 грн,

- б/н від 31.03.2018 року на суму 10 007 953,27 грн,

- б/н від 30.04.2018 року на суму 2 365 867,85 грн,

- б/н від 31.05.2018 року на суму 520 315,50 грн,

- б/н від 30.06.2018 року на суму 102 975,47 грн,

- б/н від 30.09.2018 року на суму 3 386,26 грн.

Позивач зауважив, що відповідач свої обов`язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу не виконав, провівши у повному обсязі розрахунки за отриманий газ з порушенням передбачених договором строків, в підтвердження чого суду надано: сальдо по підприємству та довідку по операціях за підписом заступника головного бухгалтера АТ "НАК "Нафтогаз України" та просив суд стягнути з відповідача 194461,34 грн пені.

Відповідно до ст. 173, 175 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 655, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, підписання відповідачем, як покупцем, актів приймання-передачі природного газу за місяці поставки - жовтень-грудень 2017 року, січень-червень, вересень 2018 року, без будь-яких заперечень щодо обсягу поставленого газу та його вартості, свідчить про прийняття відповідачем цього газу, що породжує для останнього обов`язок по оплаті вартості газу у повному обсязі, у погоджені договором строки: відповідно до 25-го числа кожного з наступних місяців за відповідними місяцями поставки.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, що кореспондує з приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. ст. 610, 612, 625 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Поряд з тим приписами ст. 12 Господарського кодексу України унормовано, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло - водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні.

Згідно Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року (далі - Порядок №20), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, органи Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг). Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (п.7 Порядку №20).

Відповідно до п.п. 1.2, 1.5 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого Спільним наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року №493/688 (далі - Порядок №493) чинного на момент виникнення спірних правовідносин та який визначає взаємовідносини, зокрема, між органами Казначейства, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, НАК "Нафтогаз України" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, що проводяться відповідно до Порядку №20:

- розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків (далі - СПР), форми яких наведені у додатках 1, 2, 3 до цього Порядку;

- НАК "Нафтогаз України" підписує з учасниками розрахунків СПР протягом п`яти робочих днів. Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання СПР виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до Порядку. Останній учасник розрахунків не пізніше наступного дня після підписання СПР повідомляє інших учасників про підписання та направляє їм підписані СПР.

Зазначене вище, як правильно встановлено судом першої інстанції, свідчить про адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату теплової енергії та гарячої води.

Правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами договору постачання природного газу в цій частині (щодо розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. На виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить Порядок №20 та Порядок №493.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання житлових субсидій на оплату послуг із постачання теплової енергії за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 (далі - Порядок/Постанова №256), згідно з пунктом 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Казначейством згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Отже, строки виконання та механізм перерахування коштів за постачання теплової енергії певним категоріям населення фактично регулюються Порядками №20, №256, №493, а підписання спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, а тому у разі здійснення теплопостачальною організацією розрахунків за отриманий у гарантованого постачальника природний газ за рахунок субвенцій з державного бюджету на підставі спільних протокольних рішень, підписаних між постачальником, споживачем природного газу та іншими учасниками розрахунків з боку держави, нарахування відповідачу-споживачу пені на підставі договору постачання, а також застосування до нього відповідальності за порушення грошового зобов`язання з оплати вартості поставленого газу в порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у вигляді 3% річних та інфляційних втрат є можливим у випадку, якщо відповідач здійснив оплату отриманих ним з державного бюджету коштів поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Тобто, підставою для стягнення з відповідача нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, та застосування до нього штрафних санкцій (пені) у погодженому у договорі поставки розмірі за порушення грошового зобов`язання, може бути наявність у відповідача, як споживача природного газу, суми основного боргу за розрахунками за отриманий від позивача природний газ, яка не була предметом регулювання спільних протокольних рішень та несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 року у справі №903/918/19.

Як вбачається з матеріалів справи, оплата вартості отриманого відповідачем за договором газу відбулась у такому порядку:

- на підставі спільного протокольного рішення №4461 від 18.12.2017 року у порядку Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" 22.12.2017 року сплачено 4 066 700,00 грн, які позивачем зараховано в рахунок оплати за газ, поставлений у листопаді 2017 року;

- на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання держаних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету": 27.02.2018 року сплачено 1 080581,84 грн, які позивачем зараховано в рахунок оплати за газ, поставлений у січні 2018 року, 23.03.2018 року сплачено 6 522 902,94 грн, які позивачем зараховано в рахунок оплати газу за січень 2018 року у сумі 148 768,44 грн та за лютий 2018 року у сумі 6 374134,50 грн, 24.04.2018 року сплачено 834528,50 грн, які позивачем зараховано в рахунок оплати за газ, поставлений у березні 2018 року;

- решта коштів на погашення вартості переданого відповідачу за місяці поставки газу надійшла в порядку постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 року №217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" та зарахована позивачем в порядку черговості надходження коштів.

В розрізі порядку зарахування коштів та, відповідно, сум боргу, на які здійснено нарахування, згідно письмових пояснень позивач вказав, що перераховані 23.03.2018 року 6522902,94 грн позивачем, відповідно до розділу 6 договору, зараховано в рахунок оплати газу за січень 2018 року у сумі 148768,44 грн, оскільки станом на 23.03.2018 року у відповідача існував борг відповідно за січень 2018 року, та решту відповідно перерахованих коштів у сумі 6374134,50 грн зараховано за лютий 2018 року.

З огляду на викладене та враховуючи розрахунок сум пені і 3% річних, позивачем при розрахунку сум пені за зобов`язаннями січня 2018 року кошти у сумі 148 768,44 грн зараховано в оплату вартості поставленого у відповідному місяці газу позачергово, тобто до початку здійснення нарахування неустойки, тоді як при обрахунку сум 3% річних відповідну суму коштів - 148 768,44 грн, зараховано в порядку черговості надходження таких коштів разом із сумою коштів, що надійшла згідно Порядку №217 - 413 142,32 грн, що загалом склало суму погашення у розмірі 561 910,76 грн.

Як наслідок у результаті зазначених вище зарахувань позивачем здійснено відповідні нарахування за зобов`язаннями січня 2018 року на такі суми боргу:

- суми пені: з 27.02.2018 року по 27.02.2018 року на 4 726 776,01 грн заборгованості за січень 2018 року; з 28.02.2018 року по 28.02.2018 року на 4 514987,99 грн заборгованості за січень 2018 року; з 01.03.2018 року по 01.03.2018 року на 4328241,83 грн заборгованості за січень 2018 року; з 02.03.2018 року по 02.03.2018 року на 4 230 602,60 грн заборгованості за січень 2018 року; з 03.03.2018 року по 04.03.2018 року на 4 181226,06 грн заборгованості за січень 2018 року; з 05.03.2018 року по 05.03.2018 року на 4131 810,54 грн заборгованості за січень 2018 року; з 06.03.2018 року по 06.03.2018 року на 4 066517,71 грн заборгованості за січень 2018 року; з 07.03.2018 року по 11.03.2018 року на 3994 887,15 грн заборгованості за січень 2018 року; з 12.03.2018 року по 12.03.2018 року на 3861426,24 грн заборгованості за січень 2018 року; з 13.03.2018 року по 13.03.2018 року на 3 493494,18 грн заборгованості за січень 2018 року; з 14.03.2018 року по 14.03.2018 року на 3 267 489,95 грн заборгованості за січень 2018 року; з 15.03.2018 року по 15.03.2018 року на 2 945728,32 грн заборгованості за січень 2018 року; з 16.03.2018 року по 18.03.2018 року на 2 582174,38 грн заборгованості за січень 2018 року; з 19.03.2018 року по 19.03.2018 року на 2 243 752,99 грн заборгованості за січень 2018 року; з 20.03.2018 року по 20.03.2018 року на 1397016,17 грн заборгованості за січень 2018 року; з 21.03.2018 року по 21.03.2018 року на 901 641,42 грн заборгованості за січень 2018 року; з 22.03.2018 року по 22.03.2018 року на 413142,32 грн заборгованості за січень 2018 року;

- суми 3% річних: з 27.02.2018 року по 27.02.2018 року на 4875 544,45 грн заборгованості за січень 2018 року; з 28.02.2018 року по 28.02.2018 року на 4 663756,43 грн заборгованості за січень 2018 року; з 01.03.2018 року по 01.03.2018 року на 4 477010,27 грн заборгованості за січень 2018 року; з 02.03.2018 року по 02.03.2018 року на 4379371,04 грн заборгованості за січень 2018 року; з 03.03.2018 року по 04.03.2018 року на 4726776,01 грн заборгованості за січень 2018 року; з 05.03.2018 року по 05.03.2018 року на 4280 578,98 грн заборгованості за січень 2018 року; з 06.03.2018 року по 06.03.2018 року на 4 215286,15 грн заборгованості за січень 2018 року; з 07.03.2018 року по 11.03.2018 року на 4143655,59 грн заборгованості за січень 2018 року; з 12.03.2018 року по 12.03.2018 року на 4 010 194,68 грн заборгованості за січень 2018 року; з 13.03.2018 року по 13.03.2018 року на 3 642 262,62 грн заборгованості за січень 2018 року; з 14.03.2018 року по 14.03.2018 року на 3 416 258,39 грн заборгованості за січень 2018 року; з 15.03.2018 року по 15.03.2018 року на 3 094 496,76 грн заборгованості за січень 2018 року; з 16.03.2018 року по 18.03.2018 року на 2 730 942,82 грн заборгованості за січень 2018 року; з 19.03.2018 року по 19.03.2018 року на 2392 521,43 грн заборгованості за січень 2018 року; з 20.03.2018 року по 20.03.2018 року на 1 545784,61 грн заборгованості за січень 2018 року; з 21.03.2018 року по 21.03.2018 року на 1050 409,86 грн заборгованості за січень 2018 року; з 22.03.2018 року по 22.03.2018 року на 561910,76 грн заборгованості за січень 2018 року.

Колегія суддів перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум пені та 3% річних позивача, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не здійснювались відповідні нарахування на сплачені згідно протокольного рішення кошти у сумі 4 066 700,00 грн, тоді як заявлені до стягнення суми пені та 3% річних нараховано на суми основного боргу, які не були предметом регулювання спільних протокольних рішень та які сплачено з порушенням передбачених договором строків, у тому числі з рахунку із спеціальним режимом використання згідно Порядку №217.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що частину коштів перераховано в рахунок оплати вартості поставленого за договором газу на підставі постанови №256 без підписання спільних протокольних рішень між сторонами, а решту - на підставі постанови №217, і саме на погашені згідно постанови №217 суми боргу позивачем здійснено нарахування сум пені та 3% річних, що не суперечить вказаним вище законодавчим приписам та відповідно зробленим на їх підставі висновкам, згідно яких наявність саме протокольних рішень щодо погашення сум боргу є визначальною у наданні оцінки обставинам порушення теплопостачальною організацією грошового зобов`язання.

Судом також враховано викладену у постановах Верховного Суду від 16.10.2020 року правову позицію, згідно якої:

- аналіз приписів ст. 19-1 Закону України Про теплопостачання в сукупності з положеннями Порядку №217 на виконання ст. 19-1 цього Закону дозволяє дійти висновку, що Порядком №217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником;

- Порядок №217 не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації, як споживача, в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі;

- положення Порядку №217 не обмежують теплопостачальні організації можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності;

- Порядок №217, на відміну від Порядків №№20, 256, не змінює порядок розрахунків за договором надання послуг розподілу газу, а отже відповідач не звільняється від обов`язку сплатити пеню, 3 % річних, інфляційні втрати за прострочення розрахунків за договором (в частині коштів, що сплачувались на підставі Порядку №217).

Що ж до порядку зарахування позивачем перерахованої 23.03.2018 року суми коштів 6522902,94 грн, колегія суддів відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, сума коштів у розмірі 6 522902,94 грн надійшла 23.03.2018 року з призначенням платежу "Постанова КМУ від 04.03.02 №256 прир. газ за лютий 2018 р. дог. від 10.10.2017 №2270/1718-ТЕ-17", що підтверджується довідкою по операціях за підписом заступника головного бухгалтера АТ "НАК "Нафтогаз України" (наявна в матеріалах справи).

Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, згідно вказаних вище законодавчих приписів та відповідно зроблених на їх підставі висновків відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою, передбаченою Порядками №20, №256, №493, при цьому такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, оскільки механізм та строки перерахування таких коштів учасникам цих розрахунків установлюється та контролюється Казначейством, тобто розрахунок за послуги з розподілу природного газу на підставі Порядку №256 є розрахунком за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету.

З огляду на викладене, оскільки передбачена п. 6.4. договору черговість зарахування коштів незалежно від призначення платежу стосується грошових сум, що надійшли від споживача, тоді як 6 522 902,94 грн надійшли 23.03.2018 року з призначенням платежу "…за лютий 2018 року…" в порядку постанови №256, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що правильним є зарахування всієї суми - 6 522 902,94 грн в рахунок оплати вартості газу, поставленого згідно договору у лютому 2018 року, як наслідок в рахунок погашення арифметично правильного залишку суми боргу за січень 2018 року - 561 910,76 грн слід зарахувати сплачені згідно Порядку №217: 23.03.2018 року - 413 142,32 грн та 26.03.2018 року - частково у сумі 148 768,44 грн.

Поряд з тим вказане вище не спростовує висновків суду щодо відповідності законодавчим висновкам здійснених позивачем нарахувань пені та 3% річних на суми коштів, погашених згідно постанови №217, оскільки визначена судом правильна черговість зарахування 6 522 902,94 грн не вплинула ані на фактичні сум боргу, ані на природу їх погашення - постанова №217, за відповідні періоди.

Відповідно до п. 8.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 6.1. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20.

При цьому, пунктом 8.2. договору у редакції додаткової угоди №1 від 11.01.2018 року передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 6.1. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256.

З огляду на вказану вище, визначену судом правильну черговість зарахування 6522902,94 грн, арифметично правильними сумами боргу за визначені позивачем періоди нарахування сум пені та 3% річних за зобов`язаннями січня 2018 року є: з 27.02.2018 року по 27.02.2018 року - 4875544,45 грн; з 28.02.2018 року по 28.02.2018 року - 4663756,43 грн; з 01.03.2018 року по 01.03.2018 року - 4477010,27 грн; з 02.03.2018 року по 02.03.2018 року - 4 379371,04 грн, з 03.03.2018 року по 04.03.2018 року - 4726776,01 грн; з 05.03.2018 року по 05.03.2018 року - 4280578,98 грн; з 06.03.2018 року по 06.03.2018 року - 4 215 286,15 грн; з 07.03.2018 року по 11.03.2018 року - 4143655,59 грн, з 12.03.2018 року по 12.03.2018 року - 4010 194,68 грн; з 13.03.2018 року по 13.03.2018 року - 3 642 262,62 грн, з 14.03.2018 року по 14.03.2018 року - 3416258,39 грн; з 15.03.2018 року по 15.03.2018 року - 3 094 496,76 грн; з 16.03.2018 року по 18.03.2018 року - 2730 942,82 грн; з 19.03.2018 року по 19.03.2018 року - 2392521,43 грн; з 20.03.2018 року по 20.03.2018 року - 1 545 784,61 грн; з 21.03.2018 року по 21.03.2018 року - 1 050 409,86 грн; з 22.03.2018 року по 22.03.2018 року - 561910,76 грн; з 23.03.2018 року по 25.03.2018 року - 148768,44 грн.

Водночас, з урахуванням права позивача здійснювати нарахування на будь-які розміри боргу в межах арифметично правильних сум боргу, а також відсутність у суду права виходу за межі позовних вимог, колегія судді здійснювала перевірку здійснених позивачем нарахувань пені та 3% річних, у тому числі за зобов`язаннями січня 2018 року, як за вказані позивачем періоди, так і на вказані ним суми боргу у відповідні періоди.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені та 3% річних погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 194461,34 грн та 3% річних в сумі 44 287,29 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому в частині тверджень відповідача щодо відсутності в його діях вини, як наслідок відсутності підстав для стягнення з нього сум пені, 3% річних, рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2021 року у справі №911/2605/20 колегією суддів на предмет законності та обґрунтованості не перевіряється.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 44287,29 грн 3% річних.

Поряд з тим, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення суми заявленої позивачем пені на 70%, яке, зокрема, було мотивоване тим, що заборгованість за договором повністю погашена перед позивачем, тоді як останній не надав жодних доказів наявності у нього збитків у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, стягнення з відповідача сум пені завдасть тяжких матеріальних наслідків та вплине на подальшу господарську діяльність підприємства.

В підтвердження вказаного відповідачем було надано суду першої інстанції копію фінансової звітності малого підприємства на 30.09.2020 року, оборотну-сальдову відомість за рахунком 36.1 28.12.20-27.01.21, довідку про стан претензійно-позовної роботи із споживачами за період 01.01.2020-31.12.2020 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Як необхідність використання права на зменшення розміру фінансових санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічні правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 29.07.2020 року у справі №914/1470/19.

Застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі, заявленому позивачем до стягнення, не може відповідати критеріям розумності та справедливості, позаяк цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права, а наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором;

Відповідне зменшення пені є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року у справі №910/13801/19.

Таким чином, враховуючи, що відповідач отримував природний газ від позивача не для власних потреб, а для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню; вартість отриманого відповідачем природного газу за договором оплачено в повному обсязі, а періоди прострочення оплати за кожен з місяців є незначними; станом на 01.10.2017 року відповідачем обліковано дебіторську заборгованість населення з оплати теплової енергії у розмірі 8171 087,57 грн, станом на 01.10.2018 року - 9 878800,00 грн; предметом розгляду спору у даній справі є стягнення пені та передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України нарахувань, що, своєю чергою, не є основним доходом АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність; позивачем необгрунтовано належними та допустимими доказами понесення ним збитків у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення в порядку ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розміру заявленої до стягнення пені на 50% - до 97230,67 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що в мотивувальній частині рішення, суд не зазначив підстав для зменшення пені, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування при зменшенні пені.

Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 04.05.2018 року у справі № 908/1453/14, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, є неприйнятними з огляду на те, що таку постанову прийнято Верховним Судом з огляду на іншу фактично-доказову базу у відповідній справі, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших встановлених обставин, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2021 року

у справі №911/2605/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2021 року у справі №911/2605/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №911/2605/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді С.В. Владимиренко

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 20.09.2021 року.