РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.09.2021Справа № 910/11411/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство "Полісан"», м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальний будівельний сервіс», м. Київ

про стягнення 17 843,68 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство "Полісан"» (далі - ТзОВ «ВП "Полісан"»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальний будівельний сервіс» (далі - ТзОВ «Спецбудсервіс»/відповідач) про стягнення 17 843,68 грн, у тому числі 16 123,20 грн - основного боргу, 444,38 грн - пені, 1 066,49 грн - 36% річних та 209,61 грн - інфляційних втрат, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договорами поставки ЛФМ №3/0303 від 03.03.2021 та ВДМ №2/0303 від 03.03.2021.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 16.07.2021 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, при цьому, був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Положеннями статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, за висновком суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство "Полісан"» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціальний будівельний сервіс» (далі - покупець) укладено договори №2/0303 та №3/0303, відповідно до яких постачальник зобов`язався в порядку та на умовах визначених цими договорами передати у власність покупця алкідну лакофарбову продукцію та водно-дисперсійну лакофарбову продукцію за ДК 012:2015 - 44800000-8 «Фарби, лаки, друкарська фарба та мастики», а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість.

Згідно п. 1.2. договорів постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар за видатковою накладною, в асортименті, в строки та в кількості згідно підтвердженої постачальником заявки покупця, а також в момент передачі товару покупцю - документацію на цей товар, що оформлена у встановленому законодавством України порядку. Видаткова накладна є невід`ємною частиною цього договору.

У відповідності до п. 2.4. договорів товар поставляється партіями. Вартість, кількість та асортимент кожної окремої партії товару визначається в рахунках-фактурах/рахунках та видаткових накладних.

В п. 5.1. договорів передбачено, що вартість кожної партії товару, що постачається покупцю за цим договором, визначається видатковими накладними та вказується в рахунках на оплату постачальника.

В п. 5.2. договорів сторони домовились встановити наступний строк оплати: за умови, якщо сумарна вартість поставлених та неоплачених партій товар не перевищує 30 000,00 грн, покупець зобов`язаний оплатити товар протягом 14 календарних днів з дати поставки кожної такої партії товару. Повна або часткова попередня оплата товару допускається. Якщо останній день відстрочення платежу припадає на вихідний (неробочий день), погашення заборгованості повинно бути здійснено напередодні в останній робочий день. При здійсненні поставки наступної партії товару у випадку, якщо сумарна вартість поставленого та неоплаченого товару перевищить встановлений у цьому пункті ліміт, покупець зобов`язаний погасити перевищення ліміту до дня поставки цієї партії. Наступна партія товару за цим договором постачається покупцеві за умови повного розрахунку перед постачальником за партію товару, що постачалась в межах ліміту та щодо якої на момент чергової поставки сплив строк оплати, встановлений у п. 5.2.1. договору.

Відповідно до п. 6.3. договорів за затримку розрахунку за поставлений товар покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі 1% від суми прострочення, але не менше, ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день існування такої заборгованості. Крім того, до покупця застосовується відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, при цьому сторони встановили річні у розмірі 36%.

Ці договори набувають чинності з моменту їх підписання та діють до 31.12.2021 (п. 9.3. договорів).

На виконання умов цих договорів позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 16 195,20 грн, що підтверджується видатковими накладними: №1801959 від 22.04.2021 на суму 11 116,80 грн, №1806572 від 22.04.2021 на суму 339,60 грн, №1795704 від 14.04.2021 на суму 132,00 грн, №1796009 від 22.04.2021 на суму 184,80 грн, №1805208 від 22.04.2021 на суму 4 422,00 грн.

Відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого у ТзОВ «Спецбудсервіс» утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 16 123,20 грн, з урахуванням переплати за попередню поставку в сумі 72,00 грн.

18.06.2021 позивачем направлено на адресу відповідача претензію за вих. № 17-06-3 від 17.06.2021 про сплату заборгованості за договорами поставки ВДМ №2/0303 та ЛФМ №3/0303 від 03.03.2021. Проте, відповідачем претензія не задоволена.

Отже, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з ТзОВ «Спецбудсервіс» борг у розмірі 16 123,20 грн, пеню в сумі 444,38 грн, 36% річних у розмірі 1 066,49 грн та інфляційні втрати у розмірі 209,61 грн, нараховані по кожній видатковій накладній окремо.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Отже, судом вище встановлено, що 03.03.2021 між позивачем та відповідачем укладено договори поставки ВДМ №2/0303 та ЛФМ №3/0303, відповідно до яких позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 16 195,20 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними.

Проте, відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого у ТзОВ «Спецбудсервіс» утворилась заборгованість у розмірі 16 123,20 грн, з урахуванням переплати за попередню поставку в сумі 72,00 грн.

Статтею 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В п. 5.2. договорів сторони домовились встановити наступний строк оплати: за умови, якщо сумарна вартість поставлених та неоплачених партій товар не перевищує 30 000,00 грн, покупець зобов`язаний оплатити товар протягом 14 календарних днів з дати поставки кожної такої партії товару. Повна або часткова попередня оплата товару допускається.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи встановлене, суд дійшов висновку, що ТзОВ «Спецбудсервіс» порушено умови договорів поставки та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 16 123,20 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 444,38 грн, 36% річних у розмірі 1 066,49 грн та інфляційні втрати в сумі 209,61 грн, нараховані по кожній видатковій накладній окремо.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.3. договорів за затримку розрахунку за поставлений товар покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі 1% від суми прострочення, але не менше, ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день існування такої заборгованості. Крім того, до покупця застосовується відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, при цьому сторони встановили річні у розмірі 36%.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, 36% річних та інфляційних втрат, і встановив, що позивачем допущено арифметичну помилку у визначенні розміру інфляційних втрат, проте заявлені до стягнення суми пені, 36% та інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки не перевищують суми, обчислені судом.

Згідно статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство "Полісан"» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальний будівельний сервіс» (02230, місто Київ, вулиця Пожарського, будинок 26-В, квартира 50; ідентифікаційний код 43081046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство "Полісан"» (40000, місто Суми, вулиця Івана Піддубного, будинок 25; ідентифікаційний код 32318370) 16 123 (шістнадцять тисяч сто двадцять три) грн 20 коп. - основного боргу, 444 (чотириста сорок чотири) грн 38 коп. - пені, 1 066 (одну тисячу шістдесят шість) грн 38 коп. - 36% річних, 209 (двісті дев`ять) грн 61 коп. - інфляційних втрат та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук