ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2893/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Калашников Г.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Технологія підйому" (62332, Харківська область, Дергачівський район, с. Руська Лозова, пров. Белгородський, 107, )
до Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, 299, )
про стягнення 459 323,28грн.
за участю учасників справи:

учасники справи не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 419 400,00грн. основного боргу, 2 675,88грн. відсоткової ставки за користування грошовими коштами, 29 777,40грн. збитків від інфляції, 7 470,00грн. пені. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг № 235-14/20 від 24.07.2020 в частині здійснення своєчасної оплати за надані послуги. В якості правових підстав, позивач посилається на ст.ст.509, 526, 530, 610, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 216 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 22.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, почато у справі підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 12.08.2021 о 14:30.

Відповідач у відзив на позов заперечує проти нарахування 1% річних та збитків від інфляції, посилаючись на те, що позивачем невірно визначений період заборгованості, що в свою чергу призвело до збільшення кількості днів прострочення, також при нарахуванні річних позивачем не враховано, що загальна кількість днів у 2020 році становить 366 днів. Що стосується розрахунку збитків від інфляції, позивач невірно визначив сукупний індекс інфляції. На підставі зазначеного, відповідач надав контррозрахунок, відповідно до якого за період з 19.11.2020 по 08.07.2021 1% річних складає 2 664,43грн. та збитки від інфляції становлять 29 358,00грн.

Позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу та пені відповідач покладає на розсуд суду, при цьому просить суд зменшити розмір пені на 85% та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 1 120,50грн.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач посилається на відсутність бюджетного фінансування, будь-яких дотацій та преференцій. Як зазначає відповідач, накладення стягнення надмірних сум штрафних санкцій значно зменшить вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків Державі в наслідок недоотримання реальної вартості підприємства та вплине на ділову репутацію відповідача. До того ж, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували ймовірність завдання чи наявність реальних збитків у позивача через неналежне виконання договірних зобов`язань. Як вважає відповідач стягнення на користь позивача 1% річних та збитків від інфляції певною мірою компенсує знецінення несплачених відповідачем коштів, тому при зменшенні розміру пені позивач не зазнає значних негативних наслідків для свого фінансового стану. На думку відповідача, зменшення розміру пені врахує оптимальний баланс інтересів сторін у спорі та є таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для всіх сторін. При цьому пеня це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної в порушенні зобов`язання, до його виконання, а не засіб безпідставного збагачення.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.166 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, у встановлений судом строк відповідь на відзив не надав, проте в судовому засіданні, яке відбулося 12.08.2021 проти зменшення розміру пені заперечував та просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

В підготовчому засіданні 12.08.2021 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.09.2021 о 14:30.

02.09.2021 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання, в якому він просить здійснити заміну відповідача у справі Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" на його правонаступника Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" з посиланням на те, що 26.08.2021 Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" було перетворено в Акціонерне товариство, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.08.2021.

Розглянувши клопотання відповідача про заміну сторони його правонаступником, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України № 248-р від 31.04.2021 "Про погодження перетворення Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" в акціонерне товариство" та Наказу Фонду державного майна України № 586 від 08.04.2021 "Про перетворення державного підприємства "Завод "Електроважмаш" в приватне акціонерне товариство" підприємство відповідача перетворено в Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш", що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.08.2021.

Так, відповідно до зазначеної вище Виписки, Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" є правонаступником Державного підприємства "Завод "Електроважмаш".

Відповідно до ст.52 Господарського процесуального кодексу України, у разі припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене даною правовою нормою, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про заміну сторони правонаступником, у зв`язку з чим залучає до участі у справі правонаступника Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" - Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" ().

В судовому засіданні 02.09.2021 розгляд справи по суті було відкладено на 07.09.2021, про що постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання.

У судове засідання 07.09.2021 позивач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач у призначене судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без участі його представника за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин, враховуючи те, що неявка учасників справи не є перешкодою для розгляду справи по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

24.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК Технологія підйому" (позивач) та Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш", відповідач) укладено договір про надання послуг № 235-14/20 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язався за дорученням відповідача на власний ризик надати послуги у відповідності до умов цього договору, а відповідач прийняти послуги та оплатити їх.

За умовами п.1.2 договору його предметом є послуга з ремонту кран-балки в/п 5т інв. № 0019 із заміною металоконструкції (кран мостовий електричний однобалковий).

Загальна вартість договору складає 419 400,00грн. (п.2.1 договору).

У п.2.2 договору сторони погодили, що найменування, обсяги та ціна послуг зазначені у додатку № 2, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідач, відповідно до п.5.1 договору, взяв на себе зобов`язання здійснити оплату послуг позивачем в розмірі 100% від їх загальної вартості протягом 30 календарних днів з моменту отримання рахунку після підписання актів виконаних робіт за договором, що складає 419 400,00грн.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.12.2021 (п.11.1 договору).

Відповідно до додатку № 2 "Договірна ціна" № 150420/5, Акту вартості устаткування а формою КБ-2, Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою КБ-3, Локального підрахунку № 150420/5-1з додатками та розрахунків № 5 та № 6 від 24.07.2020, вартість виконаних позивачем робіт складає 419 400,00грн.

19.10.2020 між сторонами складено та підписано акт № 115 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2020 року, який з боку відповідача підписано без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, за виконані позивачем роботи, у строки, погоджені сторонами у договорі, не розрахувався.

02.04.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість за договором, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оскільки відповідач до теперішнього часу грошові кошти за виконані позивачем роботи не сплатив, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити, що дані правовідносини виникли на підставі договору № 235-14/20 від 24.07.2020, який за своєю правовою природою є договором підряду.

Суд звертає увагу на те, що назву спірного договору № 235-14/20 від 24.07.2020 сторони визначили як договір про надання послуг, та саме на існування правовідносин з надання послуг посилається позивач у позові, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, однак із предмету даного договору судом вбачається, що він є договором підряду.

Так, як вже було встановлено судом, у п.1.2 договору сторонами був визначений предмет договору, відповідно до умов якого позивач зобов`язався здійснити ремонт кран-балки в/п 5т інв. № 0019 із заміною металоконструкції.

Відповідно до ч.2 ст.837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Таким чином, оскільки предметом спірного договору сторони передбачили зобов`язання здійснити ремонт кран-балки, зазначений договір за своєю правовою природою є договором підряду, а тому до спірних правовідносин, що виникли на підставі договору № 235-14/20 від 24.07.2020 суд застосовує норми права, що регулюють підрядні правовідносини.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог діючого законодавства, суд, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. При здійсненні правосуддя судді повинні дотримуватись Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ.

Вирішуючи спір, суд зобов`язаний перевірити чи здійснюється регулювання встановлених ним дійсних правовідносин сторін наведеними позивачем нормами права та самостійно застосувати норми права, якими регулюються спірні правовідносини, незалежно від посилання на них учасників судового процесу, за винятком випадків, коли це змінює підстави позову (факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків спірного матеріального правовідношення). Самі ж норми матеріального права не є підставами позову.

Посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не є виходом суду за межі позовних вимог, оскільки, застосовуючи інші норми права у спірних правовідносинах, не змінюється підстава позову.

Так, відповідно до змісту ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За приписами ч.4 ст.882 Цивільного України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Судом встановлено, що Акт № 115 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2020 року відповідачем підписано без будь-яких зауважень та заперечень.

За приписами ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч.1 ст.854 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, відповідач у п.2.3 договору зобов`язався здійснити оплату послуг позивачем в розмірі 100% від їх загальної вартості протягом 30 календарних днів з моменту отримання рахунку після підписання актів виконаних робіт за договором.

Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 419 400,00грн.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем сума основного боргу в розмірі 419 400,00грн. за договором не оспорюється, проте належних та допустимих доказів, які свідчать про належне виконання своїх зобов`язань за Договором в частині оплати виконаних позивачем та прийнятих за актом робіт суду не надав. В матеріалах справи такі докази також відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних та збитків від інфляції, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п.7.4 договору сторони погодили, що у разі порушення строку оплати послуг, передбачених цим договором позивач має право вимагати оплату 1% річних та інфляційних втрат.

На підставі зазначеного позивач на суму основного боргу в розмірі 419 400,00грн. нарахував відповідачу за період з 18.11.2020 по 08.07.2021 1% річних в розмірі 2 675,88грн. та збитки від інфляції за період з грудня 2020 року по травень 2021 в розмірі 29 777,40грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд погоджується з запереченнями відповідача стосовно того, що позивач невірно визначив період прострочення заборгованості.

Так, оскільки сторони у п.7.3 договору погодили 30-денну відстрочку платежу, останнім днем виконання відповідачем зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт є 18.11.2020, у зв`язку з чим прострочення оплати наданих послуг починається з 19.11.2020.

Таким чином, перевіривши період, за який нараховано 1% річних, контррозрахунок відповідача, суд дійшов висновку, що сума 1% річних за період з 19.11.2020 по 08.07.2021 складає 2 664,43грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується розрахунку збитків від інфляції, суд зазначає наступне.

Як вбачається з розрахунку позивача та наданого контррозрахунку відповідача збитків від інфляції, як позивачем так і відповідачем при їх здійсненні застосовано невірний індекс інфляції, який не відповідає середньому індексу інфляції за період, за який виникла заборгованість.

Здійснивши свій розрахунок збитків від інфляції за допомогою пошукової бази "Законодавство", судом встановлено, що за період заборгованості з грудня 2020 року по травень 2021 року середній індекс інфляції становить 107,09812171%, тоді як позивачем за вищенаведений період було застосовано середній індекс інфляції в розмірі 107,10%, а відповідачем - 107%.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення збитків від інфляції підлягають частковому задоволенню в розмірі 29 769,52грн.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 7 470,00грн. за період з 18.11.2020 по 08.07.2021

Розглянувши позовні вимоги в цій частині, суд керується наступним.

У сфері господарювання згідно ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 Господарського кодексу України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В силу приписів ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.5 договору визначено, що за порушення строку оплати послуг, передбачених цим договором, позивач має право пред`явити відповідачу вимоги про сплату пені у розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.

Суд, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені встановив, що позивач здійснює нарахування пені на суму, яка становить 149 400,00грн., у зв`язку з чим за розрахунком позивача сума пені складає 7 470,00грн. (5% від суми в розмірі 149 400,00грн.).

При цьому суд, здійснивши розрахунок пені на суму основного боргу в розмірі 419 400,00грн., з урахуванням положень ст.232 Цивільного кодексу України та ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", дійшов висновку, що позивач мав право на стягнення пені за період з 19.11.2020 по 19.05.2021 в розмірі 25 952,13грн.

Однак, враховуючи те, що відповідно до ч.2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 19.11.2020 по 19.05.2021 підлягають задоволенню в розмірі, заявленому до стягнення позивачем, а саме: 7 470,00грн.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 85% до 1 120,50грн., суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач посилається на відсутність бюджетного фінансування, будь-яких дотацій та преференцій. Як зазначає відповідач, накладення стягнення надмірних сум штрафних санкцій значно зменшить вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків Державі в наслідок недоотримання реальної вартості підприємства та вплине на ділову репутацію відповідача.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно спонукання боржника до належного виконання зобов`язання та захист майнових прав та інтересів кредитора, у разі порушення зобов`язання, шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання, а тому суд не приймає доводи відповідача стосовно того, що стягнення на користь позивача 1% річних та збитків від інфляції певною мірою компенсує знецінення несплачених відповідачем коштів.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Посилання відповідача на скрутний фінансовий стан не дає суду підстав вважати даний випадок винятковим, оскільки відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення пені в розмірі майже на 71% меншому від суми, на стягнення якої він мав право.

За таких обставин, доводи, викладені відповідачем в обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені судом не приймаються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Враховуючи вищевикладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Технологія підйому" підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Клопотання відповідача про заміну сторони задовольнити.

Залучити до участі у справі правонаступника Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" - Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, 299, ).

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, 299, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Технологія підйому" (62332, Харківська область, Дергачівський район, с. Руська Лозова, пров. Белгородський, 107, ) - 419 400,00грн. основного боргу, 2 664,43грн. 1% річних, 29 769,52грн. збитків від інфляції, 7 470,00грн. пені, 6 889,56грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 11,45грн. річних та 7,88грн. збитків від інфляції відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду або через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено "17" вересня 2021 р.

Суддя Т.А. Лавренюк