ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2021 р. Справа№ 910/3896/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

за участі секретаря судового засідання Яценко І.В.

представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 01.09.2021

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи Харія Ярослава Михайловича

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021

у справі № 910/3896/19 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Содружество»

до Фізичної особи - підприємця Харія Ярослава Михайловича

про стягнення 783 254,25 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Содружество» (далі - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Харія Ярослава Михайловича )далі - відповідач) суми виплаченого позивачем авансу в розмірі 783 254,25 грн, посилаючись на те, що відповідачем не виконано обов`язку, покладених на нього умовами Договору про надання послуг від 05.04.2016 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі № 910/3896/19 позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Харія Ярослава Михайловича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" суму коштів в розмірі 783 254,25 грн та суму судового збору в розмірі 11 748,81 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. Укладений між сторонами договір припинив свою дію, у зв`язку із закінченням строку на який його було укладено та відсутності погодженої сторонами умови щодо пролонгації, а тому, повернення коштів за неотримані від відповідача послуги є правомірним, а заперечення відповідача щодо того, що договір не розірвано і відсутні підстави для стягнення коштів, не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження виконання ним умов договору.

Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся до Північного апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі № 910/3896/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Окрім того, відповідач просить перерозподілити судові витрати у справі та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати: 81000,00 грн. на професійну правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції, 10 500,00 грн. - на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції та 17 623,23 грн - судового збору за подання апеляційної скарги.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач, серед іншого, посилається на те, що висновок суду про невиконання відповідачем договору є невмотивованим, а твердження про фактичне визнання ним цієї обставини - таким, що не відповідає дійсності, оскільки умови договору від 05.04.2016 виконувалися відповідачем як відповідно до його змісту, так і вказівок ОСОБА_1 (бенефеціара та керівника позивача), і певний позитивний результат був досягнутий: позивач, пройшовши за сприяння відповідача процедури комплаєнсу та «знай свого клієнта» в компанії Vattenfall Energy Trading GmbH, мав реальну змогу укласти контракт на поставку природного газу, однак відмовився від подальшої співпраці за дуже суперечливих і підозрілих обставин. При цьому, суд першої інстанції не падав жодної оцінки доводам сторін про вигідність чи невигідність запропонованих позивачу умов та не встановив, з вини кого зі сторін не було укладено цей контракт.

Відповідач вважає, що позивачем конкретна правова підстава вимоги про стягнення коштів не визначена, як не була визначена вона і судом першої інстанції: в обґрунтування можливості стягнення з відповідача коштів останній послався на висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17.

На думку відповідача, правовідносини, які були предметом розгляду у справі № 910/12382/17 не є тотожними правовідносинам, які є предметом даної справи, оскільки регулюються різними правовими нормами.

На думку відповідача, всупереч мотивам, викладеним в рішенні суду першої інстанції, коли були надіслані позивачем листи, строк договору не закінчився, тобто він був чинним і обов`язковим до виконання обома сторонами. Більше того, закінчення строку дії договору не зумовлює виникнення у виконавця обов`язку повернути плату за надані ним та спожиті замовником під час дії договору послуги. Відповідач зауважує, що судом не вказано, в якій саме частині послуги не були отримані позивачем з вини відповідача.

Відповідач вважає, що суд не застосував до спірних правовідносин норм ст. 907 та ч. 4 ст. 653 ЦК України, які підлягали застосуванню за встановлених самим судом обставин та з огляду на висловлені відповідачем аргументи, що є однією з підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Зазначає відповідач і про помилковість висновку суду першої інстанції про застосування ст. 614 ЦК України з огляду на невстановлення ним конкретних порушень відповідачем своїх зобов`язань, що безпосередньо призвели до неможливості досягнення успіху. Не виправданим є і посилання суду першої інстанції на ст. 906 ЦК України, оскільки порушення відповідачем умов договору позивачем в судовому засіданні доведено не було.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі № 910/3896/19.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та пояснень

Позивач вважає, що в апеляційній скарзі відповідач викладає всі доводи та міркування щодо незгоди з позовними вимогами, що зазначалися ним у відзиві на позовну заяву від 09.07.19, запереченнях на відповідь на відзив від 11.11.19 та клопотанні від 28.07.20, і тому апеляційна скарга виглядає нібито змістовною. Проте, ТОВ «ГК «Содружество», у позовній заяві від 28.03.19, у відповіді на відзив 22.10.19, в усних пояснення надавало оцінку заперечень відповідача.

Позивач, зокрема, стверджує, що матеріали справи не містять ні акту виконаних робіт на виконання умов Договору, ні підписаних з позивачем Договорів про фінансування чи виділення коштів.

Неодноразово стверджуючи про те, що неможливість виконання віповідачем умов Договору виникла з вини замовника, відповідач вину замовника не доводив, оскільки, як зазначено у запереченні на відповідь на відзив, позивач має довести вчинення ним цих дій, що в свою чергу може спростувати твердження відповідача про їх невчинення.

Одночасно позивач заперечує щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та їх перерозподілу.

Позивач вважає, що судом першої інстанції надано правильну оцінку обставинам справи, встановлені всі обставини, які мають значення для вирішення спору та винесено справедливе та законне рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2021 для розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Харія Ярослава Михайловича сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді Ходаківська І.П. та Владимиренко С.В.

Ухвалою північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 витребувано справу № 910/3896/19 у Господарського суду міста Києва, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

Після надходження справи № 910/3896/19, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2021 задоволено клопотання відповідача про поновлення процесуального строку, поновлення процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі № 910/3896/19, відкрито апеляційне провадження, призначено справу до розгляду у судовому засіданні 01.09.2021.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судовому засіданні 01.09.2021 відповідач та представник відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення Господарського суду від 25.05.2021 - скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

05.04.2016 року між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено Договір про надання послуг (надалі - Договір), відповідно до п.1.1. якого виконавець взяв на себе зобов`язання надати замовнику послуги, спрямовані на:

- спільну розробку стратегії розвитку Групи компаній «Содружество» (п. 1.1.1.);

- пошук механізмів і організація фінансування та супроводження проектів в рамках реалізації стратегії (п. 1.1.2.);

- пошук стратегічних та фінансових партнерів (п. 1.1.3.);

- сприяння у формуванні позитивного іміджу Групи компаній «Содружество» та акціонерів в Україні та за кордоном (п. 1.1.4.).

Пунктом 1.2. Договору сторони домовились, що виконання виконавцем умов цього Договору включає:

- проведення виконавцем аналізу можливих варіантів розвитку групи компаній «Содружество»;

- погодження із замовником кожного потенційного стратегічного та/або фінансового партнера, фінансової та нефінансової установи, донорської організації перед проведенням переговорів, які потребуватимуть розкриття конфіденційної інформації;

- проведення виконавцем переговорів в інтересах замовників, або організація переговорів замовників з потенційними стратегічними та/або фінансовими партнерами, фінансовими та нефінансовими установами, донорськими організаціями, політичними інституціями та їх представниками задля реалізації предмету Договору;

- організація підписання з потенційними партнерами договору про нерозголошення та конфіденційність отриманої інформації;

- підготовка спільно із замовником інформації, необхідної для організації фінансування та імплементації проектів;

- надання потенційним партнерам, установам та організаціям необхідної конфіденційної інформації, після погодження із замовником;

- підписання з потенційними партнерами, установами та організаціями та замовником протоколу про наміри;

- сприяння замовнику в укладенні відповідних Договорів з потенційними стратегічними та/або фінансовими партнерами, фінансовими та нефінансовими установами, донорськими організаціями;

- допомога при проведенні аудиту чи/та процедур «знай свого клієнта» для замовника;

- інші дії, необхідні для виконання послуг відповідно до п. 1.1. цього Договору.

Виконавець у ході виконання даного Договору інформує замовника щодо поточного стану та статусу по кожному з напрямків роботи, відповідно до додатку №1 до цього Договору, вживає необхідних заходів для сприяння замовнику в досягненні мети даного Договору. (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 3.2. Договору обсяг послуг, наданих за даним Договором, відображається в актах виконаних робіт, які оформляються відповідно до описаної нижче процедури:

- виконавець готовить проект акту та направляє його замовнику у двох екземплярах, підписаних виконавцем (п. 3.2.1.);

- замовник зобов`язується підписати акт і протягом 3 робочих днів з моменту його одержання від виконавця передати (направити) один екземпляр підписаного акту виконавцю (п. 3.2.2.);

- у випадку незгоди з умовами акту мотивована відмова від його підписання повинна бути передана (спрямована) виконавцю у письмовій формі протягом 5 робочих днів з моменту його одержання. У іншому випаду акт вважається підписаним, а послуги - прийнятими замовником в обсязі, зазначеному в акті (3.2.3.).

Замовник зобов`язується сплатити виконавцю 100% суми винагороди, зазначеної в п. 6.2. даного Договору, у випадку, якщо використовуючи результат послуг виконавця, поданих за цим Договором, замовники протягом 1 року з моменту закінчення даного Договору здійснять будь-яку фінансову транзакцію, пов`язану з предметом даного Договору з партнерами, інституціями та організаціями, зазначеними у Додатку №2 до цього Договору, або їх афілійованими структурами. (п. 5.2. Договору).

Відповідно до п. 5.3. Договору підтвердженням надання послуг виконавцем у будь-якому випадку є факт підписання Договору про фінансування чи виділення коштів між замовником і зацікавленими партнерами, інституціями та організаціями, зазначеними в Додатку №2 до цього Договору, проходження першого траншу оплати.

Протягом 3 робочих днів з дати підписання цього Договору, в рахунок належної Договором комісії за успіх, замовник оплачує виконавцю авансовий платіж в сумі 783 254,25 грн. (п. 6.1. Договору).

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 березня 2017 року. Цей Договір може бути розірваний достроково у випадку встановлення недоцільності його продовження відповідно до взаємної домовленості сторін або у разі настання обставин, зазначених у статті 9 цього Договору. Сторона, яка виступає з ініціативою дострокового розірвання Договору повинна письмово проінформувати про це іншу сторону не пізніше, ніж за 10 календарних днів до можливої дати розірвання Договору. (пункти 7.1., 7.2. Договору).

Додатками №1 та №2 до Договору сторонами погоджено проекти замовника та винагороду виконавця по проектах і перелік потенційних стратегічних та/або фінансових партнерів, фінансових та нефінансових установ, донорських організацій, політичних інституцій.

На виконання умов Договору позивачем було перераховано відповідачу суму коштів в розмірі 783 254,25 грн згідно платіжного доручення №1175 від 05.04.2016 року.

Як зазначає позивач, у зв`язку з неотриманням результатів роботи відповідача, останньому було надіслано листи (на електронну пошту та №62/01 від 07.11.2016 року) про відмову від подальшої співпраці, в яких зазначено, що кошти відповідачем отримано безпідставно, оскільки умови Договору не виконані.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначив, що невиконання позивачем частини спільних зобов`язань за договором позбавило відповідача можливості продовжити роботу над проектами та завершити надання послуг в повному обсязі, а норми чинного законодавства не передбачають обов`язку відповідача повертати позивачу отримані ним як оплату послуг (які споживаються під час їх виконання) кошти.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Статтею 11 Цивільного кодексу України, передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання в порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)».

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами є договором надання послуг. Відповідно до норм чинного законодавства такі правовідносини регулюються главою 63 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Ч. 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що у відносинах з надання послуг відсутній етап прийняття результату надання послуг, при цьому, обов`язок зі сплати за надану послугу виникає у замовника в силу самого факту споживання такої послуги.

Ст. 902 ЦК України зазначено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Таким чином, важливою обставиною, яка має бути встановлена судом при розгляді справи є надання послуги чи відсутність такого надання, та факт вини виконавця в порушенні умов договору.

В порушення вказаного, судом першої інстанції не встановлено, чи були порушені відповідачем зобов`язання за договором, в якій частині відбулося таке порушення. Висновок суду першої інстанції про невиконання відповідачем договору не відповідає обставинам справи. Натомість матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору, відповідач вчиняв низку дій, передбачених умовами договору, позивач, за сприяння відповідача, пройшов процедуру комплаєнсу та «знай свого клієнта» в компанії Vattenfall Energy Trading GmbH, ухвалено рішення про співпрацю з ТОВ "ГК «Содружество».

Аналіз статті 901 ЦК України дає підстави зробити висновок про те, що ризиком за договором надання послуг є ненастання успіху, тобто укладення безпосередніх контрактів між замовником-позивачем та фінансовими інституціями чи партнерами. І цей ризик несе замовник. При цьому, відсутність «позитивного» результату («успіху») для замовника не є доказом порушення виконавцем договору і не може бути підставою для стягнення отриманої плати.

Таким чином, при дослідженні обставин виконання договору послуг необхідно надати оцінку не тільки добросовісній поведінці виконавця послуг але й замовника цих послуг. Судом першої інстанції встановлено, що позивачем надіслано відповідачу на електронну пошту 16.10.2016 та № 62/01 від 07.11.2016 листи про відмову від подальшої співпраці, в яких зазначено, що кошти відповідачем отримано безпідставно, оскільки умови договору не виконано. Суд першої інстанції не звернув уваги, що зазначені листи позивача свідчать про те, що позивач в односторонньому порядку відмовився від договору. Хоча, відповідно до п.7.2 договору, вказаний договір може бути розірваний достроково у випадку встановлення недоцільності продовження відповідно до взаємної домовленості сторін або у разі настання обставин, зазначених у статті 9 договору (обставини непереборної сили). Сторона, яка виступає з ініціативою дострокового розірвання договору повинна письмово проінформувати про це іншу сторону не пізніше, ніж за 10 (десять) календарних днів до можливої дати розірвання договору.

Вказані домовленості, закріплені сторонами в договорі кореспондують нормам ст. 907 ЦК України, відповідно до яких договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Саме недобросовісна поведінка замовника, як сторони договору, потягла за собою неможливість закінчення надання послуг відповідачем та досягнення успіху за проектами, визначеними сторонами в додатку до договору. Суд першої інстанції вказаній обставині належної оцінки не надав.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.01.2021 у справі № 923/1067/19 предметом договору про надання послуг є вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності. Специфічні характеристики послуги відрізняють її від товару. Для послуги характерна непомітність (її не можна взяти в руки, зберігати, транспортувати, складувати); послуга є невичерпною (незалежно від кількості разів її надання її власні кількісні характеристики не змінюються). Всім послугам властива одна спільна ознака - результату передує здійснення дій, які не мають матеріального змісту, тобто під час надання послуг продається не сам результат, а дії, які до нього призвели. Послуги відрізняються також від робіт. Якщо у зобов`язаннях підрядного типу результат виконаних робіт завжди має речову форму, то у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має речового змісту. Корисний ефект від діяльності з надання послуги полягає не у вигляді певного осяжного матеріального результату, як це має місце при виконанні роботи, а полягає в самому процесі надання послуги. Сама ж послуга споживається у процесі її надання, тому її визначають як діяльність, спрямовану на задоволення будь-яких потреб.

Умови договору від 05.04.2016, норми чинного законодавства не передбачають обов`язку відповідача (виконавця) повертати позивачу (замовнику) отримані ним як оплата його послуг (які вже були спожиті під час їх надання) кошти у випадку його розірвання (у т.ч. шляхом односторонньої відмови).

Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, між сторонами не укладався договір про розірвання договору від 05.04.2016, за умовами якого відповідач узяв би на себе зобов`язання зі сплати позивачу будь-яких коштів (їх повернення).

Суд першої інстанції вказані норми законодавства до спірних правовідносин не застосував.

Не знайшли підтвердження під час судового розгляду і обставини наявності вини відповідача у невиконанні договору. А, відтак, застосування судом першої інстанції ст. 614 та ст.906 ЦК України з огляду на невстановлення ним конкретних порушень відповідачем своїх зобов`язань, що безпосередньо призвели до неможливості досягнення успіху, є помилковим.

Необґрунтованим є і висновок суду першої інстанції щодо наявності між сторонами кондиційних відносин та, як наслідок, наявності підстав для стягнення коштів в розмірі 783 254,25 грн. Однак, відповідачем зазначена сума коштів отримана відповідно до умов укладеного між сторонами договору. А, відтак, договірний характер взаємовідносин виключає можливість застосування до цих положень частини першої статті 1212 ЦК України. Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.08.2018 у справі № 910/9072/17: оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористаний аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Протокольною ухвалою від 03.12.2019 суд першої інстанції зобов`язав надати відповіді на письмові запитання відповідача, викладені в порядку ст.90 ГПК України у відзиві на позовну заяву від 09.07.2019. Всупереч вимогам чинного законодавства, позивачем вказану ухвалу не виконано, відповіді на питання не надано. Зокрема позивачем не були надані відповіді на поставлені у відзиві на позов запитання №№3, 4, 6 (Які документи (інформація) були передані позивачем відповідачу на виконання своїх зобов`язань за договором від 05.04.2016 по кожному з 6 проектів для їх подальшого подання до банку / інвестора? Яким чином відповідач мав змогу виконати свої зобов`язання за невиконання ТОВ «ГК «Содружество» свого обов 'язку з надання інформації, необхідної для подання в банк / інвестору? Чому позивачем не були подані пропозиції до банків BGK та ЄБРР щодо проектів, визначених в п.п. 1-6 додатку №1 до договору від 05.04.2016?).

Однак, всупереч ч.2 ст.74 ГПК України суд першої інстанції, не отримавши від позивача інформації відповідно до вимог ухвали, не визнав обставини, на підтвердження/спростування яких витребовувалась інформація, встановленими.

Слушним є посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було надано оцінку аргументам відповідача про належне виконання ним своїх зобов 'язань за договором, про неможливість продовження надання послуг через невиконання позивачем своєї частини зобов`язань та про відсутність, таким чином, вини відповідача у ненастанні позитивного для позивача результату та наведеним на його підтвердження доказам. Судом першої інстанції не встановлено, чи мало місце невиконання позивачем його зобов`язань, не зазначено, яким чином таке невиконання вплинуло (чи не вплинуло) на неможливість продовження надання послуг відповідачем і зрештою - недосягнення успіху (відсутність фактів укладення відповідних договорів із інвесторами, кредиторами чи партнерами); не було надано оцінку діям службових осіб позивача під час переговорів (листування) з представниками компанії Vattenfall Energy Trading GmbH з точки зору їх відповідності умовам договору від 05.04.2016.

Колегія суддів зазначає, що встановлені вище обставини, дають підстави для застосування у спірних відносинах ч. 2 ст.903 ЦК України, відповідно до якої у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Помилковим є висновок суду першої інстанції щодо фактичного визнання відповідачем невиконання умов договору. Колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим з огляду на наступне.

Матеріали справи не містять заяви відповідача про визнання позову. Натомість, відповідач наголошував на тому, що ним вчинені усі можливі дії, які могли бути вчинені без сприяння з боку замовника (позивача) з у рахуванням змісту договору. Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем надано до матеріалів справи: електронну переписну, копію презентації, інвестиційні проекти, листи, перелік виконаних відповідачем робіт по проектам позивача, однак належну оцінку вказаним доказам у рішенні суду не надано. Судом першої інстанції не враховано обставини перемовин з компанією Vattenfall Energy Trading GmbH, що з травня 2016 року, за вказівкою позивача, було основним напрямом роботи відповідача за договором від 05.04.2016, не встановлено, чи фактична відмова позивача від укладення договору з цією компанією зумовлена діями (бездіяльністю) відповідача (тобто чи мало місце в цьому випадку «невиконання» ним умов договору про надання послуг від 05.04.2016), чи все ж таки запропоновані позивачу умови поставки газу були вигідними, а його відмова від підписання контракту не була ані розумною, ані добросовісною.

Прийнятий судом першої інстанції як доказ лист № 37-90-17 від 05.02.2018 Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, не відповідає вимогам ч.1 ст.76 та ст.77 ГПК України, оскільки не містить інформації, на підставі якої можна встановити обставини, які входять в предмет доказування, оскільки надають інформацію щодо особи, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той час, коли відповідач Харій Ярослав Михайлович народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, копія листа ГЦОСІ ДПС України №0.184-7688/0/15-18 від 13.02.2018, про це відповідач зазначав у запереченні, не може бути належним доказом також з тих міркувань, що суду не подано дозвіл органу досудового розслідування на розголошення відомостей досудового розслідування, як того вимагає ст. 222 КПК України.

Колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять ні акту виконаних робіт на виконання умов Договору, ні підписаних з позивачем Договорів про фінансування чи виділення коштів, спростовується п. 3.1, 3.2 договору від 05.04.2016. Відповідно до погоджених сторонами умов, виконавець у ході виконання договору інформує замовника щодо поточного стану та статусу по кожному із напрямків роботи, відповідно до додатку №1 до цього договору та вживає необхідних заходів для сприяння замовнику в досягненні мети даного Договору. Обсяги послуг, наданих за договором, відображаються в актах виконаних робіт, які оформляються відповідно до описаної нижче процедури. Виконавець готує проект акту й направляє його замовнику в двох примірниках, підписаних виконавцем. Замовник зобов`язується підписати акт і протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту одержання від виконавця передати (направити) один примірник підписаного акту виконавцю. У випадку незгоди з умовами акту мотивована відмова від його підписання повинна бути передана (спрямована) виконавцю у письмовій формі протягом 5 (п`яти) робочих днів. У іншому випадку акт вважається підписаним, а послуги - прийнятими замовником в обсязі, зазначеному в акті. А, відтак, сторонами договору погоджено, що акти складаються після повного надання виконавцем обумовлених договором послуг (виконаних робіт), тобто після реалізації відповідного проекту - коли можна встановити обсяг залучених інвестицій / наданих кредитів та обрахувати комісію за успіх, належну до сплати виконавцю (відповідачу). До того часу відповідач зобов`язаний інформувати замовника (позивача) про поточний стан та статус по кожному із напрямків роботи (проекту).

Листування зі службовими особами замовника (позивача) свідчать про належне інформування відповідачем позивача про хід виконання договору від 05.04.2016 та про реальні результати своєї діяльності і не спростовано позивачем.

За таких умов посилання на нескладення актів наданих послуг, як на доказ порушення відповідачем умов договору від 05.04.2016 є необгрунтованими, оскільки надання послуг підтверджується іншими матеріалами справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів зазначає, що обставини, викладені Фізичною особою-підприємцем Харієм Ярославом Михайловичем в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 року по справі № 910/3896/19 прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Витрати відповідача по сплаті 17 623,23 грн судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи Харія Ярослава Михайловича задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі № 910/3896/19 скасувати.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Содружество» до Фізичної особи - підприємця Харія Ярослава Михайловича про стягнення 783 254,25 грн - відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Содружество» на користь Фізичної особи - підприємця Харія Ярослава Михайловича судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 17 623,00 грн.

3. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.

4. Справу № 910/3896/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених у пункті 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

В зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П. у відпустці 13.09.2021, повна постанова складена та підписана суддями 14.09.2021.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко