ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Черкаси справа № 925/917/21

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників сторін:

від позивача: Харченко О.М. - адвокат,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом за позовом Приватного підприємства Торговий Дім ПОЛЯКОВ

до ОСОБА_1

про стягнення 8 360, 06 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство Торговий Дім ПОЛЯКОВ (вул. Чехова, 41, м. Черкаси, 18030, ) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 4 236,49 грн - основний борг, 402,24 грн - 30 % річних, 1 270,95 грн - штраф 30 % від простроченої суми, 2 450,38 грн - неустойка 0,5 % від суми боргу за кожен день користування чужими коштами, що разом складає борг в сумі 8 360,06 грн, згідно договору поставки № 645/20 ч від 14.05.2020 та понесених судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на неналежне (несвоєчасне) виконання відповідачем грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки № 645/20 ч від 14.05.2020.

Одночасно з пред`явленням позову позивач подав клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін .

Ухвалою від 14.07.2021 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; задовольнив клопотання Приватного підприємства Торговий Дім ПОЛЯКОВ про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначив на 09.09.2021; відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження суд запропонував надати суду відзив на позов у порядку, передбаченому ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, позивачу не пізніше 08.09.2021 надати суду відповідь на відзив на позов.

Відповідно до частин 1, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (також по тексту ГПК України) розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України (далі ЦК України), з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Щодо підвідомчості даного спору господарським судам.

Відповідач є фізичною особою та на дату подання позову не має статусу суб`єкта господарювання (31.05.2021 зареєстровано припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, номер запису: 001046203) (а.с. 29-30).

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно з ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18).

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи - підприємця не припинились.

07.09.2021 на електронну пошту суду надійшли пояснення відповідача, в яких останній не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині основного боргу в сумі 4236,49 грн та судових витрат, заперечує проти позову в частині штрафних санкцій. Повідомляє, що в судовому засіданні не буде присутній у зв`язку з сімейними обставинами.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача за наявними матеріалами в порядку ст. 202 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні були проголошені вступна та резолютивна частини рішення суду в порядку ст. 240 ГПК України.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши представника позивача, суд встановив наступне.

14 травня 2020 року приватне підприємство Торговий Дім Поляков, як постачальник, і фізична особа підприємець Огородник Ірина Валеріївна, як покупець, уклали договір поставки № 645/20 ч (далі Договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцю, а останній прийняти і оплатити продукти харчування та інші товари на умовах даного договору відповідно до виписаних накладних.

Відповідно до п. 1.2 Договору загальна сума товару, що передається покупцю, ціна одиниці, асортимент, кількість товару, дата відвантаження визначаються у накладній, яка є невід`ємною частиною даного договору. Доставка товару здійснюється за рахунок постачальника у зазначені у заявці терміни.

Згідно з п. 3.3 Договору прийом товару за кількістю та якістю здійснюється за накладною постачальника за участю експедитора постачальника. Датою одержання товару вважається дата, зазначена у накладній. При отримані товару покупець засвідчує факт прийняття товару, його якість та кількість. Після прийняття товару - товар поверненню та обміну не підлягає.

Згідно з п. 4.2 Договору покупець здійснює розрахунки за отриману кожну поставку товару окремо шляхом перерахування 100% вартості отриманого товару на поточний рахунок постачальника на протязі 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання товару або шляхом внесення 100% вартості отриманого товару готівкою в касу постачальника на протязі 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання товару.

Пунктом 5.2 Договору його сторони визначили, що при порушенні покупцем умов п. 4.2 Договору, він сплачує 30% річних від суми боргу за весь час прострочення.

Пунктом 5.3 Договору його сторони визначили, що при порушенні покупцем умов п. 4.2 Договору на строк 10 днів на покупця покладається відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 30 % від простроченої суми заборгованості.

Згідно з п.5.6. Договору при порушенні покупцем п. 4.2. даного Договору, на покупця покладається відповідальність за користування грошовими коштами постачальника у вигляді неустойки 0,5 % від суми боргу за кожний календарний день до дня фактичного розрахунку.

Пунктом 5.7. Договору сторони погодили, що в разі порушення строків оплати передбачених п. 4.2. Договору, штрафні санкції покладені на покупця за п.п. 5.2, 5.3 і 5.6 являються погодженими і додаткового узгодження не потребують.

На виконання Договору приватне підприємство Торговий Дім Поляков за видатковими накладними від 21.11.2020 № АЦБ 061678, від 12.03.2021 № АЦБ 012759, від 26.03.2021 № АЦБ 015534, від 18.03.2021 № АЦБ 013877, від 01.04.2021 № АЦБ 016546, від 15.04.2021 № АЦБ - 019570 передало фізичній особі підприємцю Огородник Ірині Валеріївні товар на загальну суму 5190 грн 49 коп., однак відповідачем оплата за поставлений товар проведена лише частково на суму 954 грн 00 коп.

Отже, позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання повністю Товар поставив належної якості, у встановлені строки та порядку.

Претензій від відповідача щодо якості, кількості, асортименту або строків передачі (поставки / доставки) Товару не надходило.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення оплати за Товар.

За прострочення оплати поставлених товарів позивач нарахував відповідачу до сплати:

1270 грн 95 коп. передбаченого п. 5.3 Договору штрафу у розмірі 30% від суми боргу 4236 грн 49 коп.;

2450 грн 38 коп. передбаченої п. 5.6 Договору неустойки у розмірі 0,5% від суми боргу 4236 грн 49 коп.;

402 грн 24 коп. передбачених п. 5.2 Договору 30 % річних.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги потрібно задовольнити з таких підстав.

Предметом спору є вимога позивача про стягнення заборгованості за поставлений товар за договором поставки.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами Договір, укладений сторонами, за своєю правовою природою є договором поставки та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ст. 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 202 ГК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладені вище обставини та норми законодавства, господарський суд дійшов таких висновків.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного договору № 645/20 ч від 14.05.2020. Даний договір, виходячи з його умов, є договором поставки. Свої зобов`язання за цим договором позивач виконав належним чином та поставив відповідачу товар на загальну суму 5190 грн. 49 коп.

Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару на умовах договору.

Однак відповідач, в порушення вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару належним чином не виконав.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК України не було доведено факту своєчасного здійснення, на підставі умов договору поставки, розрахунку з позивачем за поставлений товар в повному обсязі, а також не було спростовано доводи та обґрунтування позивача.

Відтак позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати стягнення з відповідача на свою користь 4236 грн 49 коп. основної заборгованості.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, сума боргу в розмірі 4236 грн 49 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Позивач заявив також до стягнення 1 270 грн 95 коп. - штрафу 30 % від простроченої суми, 2 450 грн 38 коп. - неустойки 0,5 % від суми боргу за кожен день користування чужими коштами

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, частиною другою статті 231 ГК України передбачена можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення зобов`язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17.

Стягувана сума штрафу та неустойки нарахована позивачем у відповідності з умовами договору № 645/20 ч від 14.05.2020, фактичними обставинами виконання відповідачем грошових зобов`язань за цим договором щодо оплати переданого йому позивачем товару та вимогами чинного законодавства.

Здійснивши розрахунок штрафу та неустойки за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга», з урахуванням умов Договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання, суд прийшов до висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача 1 270 грн 95 коп. - штрафу 30 % від простроченої суми, 2 450 грн 38 коп. - неустойки 0,5 % від суми боргу за кожен день користування чужими коштами.

Щодо обґрунтованості позову в частині стягнення 30 % річних в сумі 402 грн 24 коп.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати і 3 % річних за своєю правовою природою не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.07.2018 у справі № 905/978/17, від 11.05.2018 у справі № 922/3087/17, від 26.04.2018 у справі № 910/11857/17.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд, прийшов до висновку, що позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати примусового стягнення з відповідача на свою користь 30 % відсотків річних в сумі 402 грн 24 коп..

Здійснивши перевірку правильності нарахування позивачем суми 30 % річних, враховуючи умови Договору, зокрема стосовно розміру відсотків річних (п. 5.2 Договору), суд встановив, що нарахування здійснено позивачем вірно, а тому підлягає до задоволення.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь приватного підприємства Торговий Дім ПОЛЯКОВ (вул. Чехова, 41, м. Черкаси, 18030, ) - 4 236 грн 49 коп. основного боргу, 1 270 грн 95 коп. штрафу 30 % від простроченої суми, 2 450 грн 38 коп неустойки, 402 грн 24 коп - 30 % річних, 2270 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору,

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 16 вересня 2021 року.

Суддя О.В. Чевгуз