ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/669/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Укрриба"

до відповідача Фізичної особи - підприємця Жовклий Володимир Миколайович

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях

про стягнення заборгованості 35 499,57 грн.

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники сторін до суду не прибули.

Суть спору:

Державне підприємство "Укрриба" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Фізичної особи - підприємця Жовклий Володимир Миколайович про стягнення 35 499,57 грн. боргу, з яких 17 058,70 грн. - заборгованість з орендної плати, 9370,29 грн. - неустойка, 5 838,33 грн. пеня, 1094,00 грн. - 3% річних, 2 137,57 грн. - інфляційні втрати.

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1668-2019 від 31.01.2019 р., а саме систематично не сплачував орендні платежі. Позивач пояснює, що 31.01.2019 року між Регіональним відділенням ФДМУ по Рівненській області (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Жовклим Володимиром Миколайовичем (Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1668-2019. Орендар прийняв в строкове платне користування гідротехнічні споруди, розміщені за адресою: Рівненська область, Дубровицький район, с. Переброди та Рівненська область, Рокитнівський район , в межах Старосільської сільської ради, що перебувають на балансі Державного підприємства "Укрриба". По причині систематичних несплат орендних платежів Орендодавець повідомив Балансоутримувача про припинення дії договору оренди з Орендарем з 28.08.2019. Пункт 10 Договору передбачає, що у разі припинення дії або розірвання Договору Орендар повинен повернути орендоване майно протягом трьох днів Балансоутримувачу. Проте відповідач несвоєчасно повернув орендоване майно - 24.10.2019 (згідно акту приймання-передачі). Таким чином, згідно обрахунків позивача за відповідачем рахується борг 17 058,70 грн. з орендної плати. Тому, посилаючись на умови Договору та ст.625 ЦК України позивач нарахував пеню, неустойку, 3% річних та інфляційні втрати.

25.08.2021 року відповідач подав письмовий відзив на позов. Зазначає, що позивач до справи не додав видаткових накладних, на які посилається у розрахунку позовних вимог. Крім того ДП "Укрриба" не є стороною Договору оренди нерухомого майна. Також позивач не подав первинних бухгалтерських документів, на підставі яких визначено розмір орендної плати. Внаслідок відсутності вихідних даних (сум та періодів нарахування боргу) відсутня можливість встановити правомірність нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат. Також відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення сум неустойки. Отже, відповідач заперечує проти позовних вимог та вважає їх безпідставними.

Від відповідача 25 серпня 2021 року через канцелярію суду надійшла заява про закриття провадження у справі № 918/669/21 в частині позовних вимог ДП "Укрриба" до ФОП Жовклого В.М. про стягнення заборгованості в розмірі 9 558,70 грн основного боргу, 950,02 грн пені, 83,23 грн 3% річних по договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1668-2019 від 31.01.2019 року, на підставі п.3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

01 вересня 2021 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно з якою Державне підприємство "Укрриба" повністю не погоджується з твердженнями викладеними у відзиві. Просить позов задоволити.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 11.08.2021 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях. Справу призначено до слухання в засіданні на 30 серпня 2021 р. на 10:40 год.

Ухвалою від 30.08.2021 р. розгляд справи відкладено на 14.09.2021 р. на 13:00 год.

30 серпня 2021 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

В судове засідання 14.09.2021 р. представники позивача, відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях не прибули. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. Поряд з цим, від позивача та відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

Згідно положень статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу та вирішити спір за наявними у справі матеріалами без участі представників сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

31 січня 2019 року між Регіональним відділенням ФДМУ по Рівненській області (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Жовклим Володимиром Миколайовичем (Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1668-2019.

Відповідно до п.1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно: гідротехнічні споруди, розміщене за адресою: Рівненська область, Дубровицький район, с. Переброди та Рівненська область, Рокитнівський район , в межах Старосільської сільської ради, що перебувають на балансі Державного підприємства "Укрриба" (далі-Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31 травня 2018 року і становить за незалежною оцінкою 544 970 грн, без ПДВ.

Згідно п. 1.2. Договору майно передається в оренду з метою розміщення рибного господарства. Стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання - передавання (п. 1.3. Договору).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами його Договору та акта приймання-передавання Майна.

Актом приймання-передачі від 31.01.2019 року, орендодавець - Регіональне відділення ФДМУ по Рівненській області передав, а орендар - Фізична особа-підприємець Жовклий Володимир Миколайович прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - гідротехнічні споруди, що знаходяться за адресою: Рівненська обл., Дубровицький р-н., с. Переброди та Рівненська обл., Рокитнівський р-н., в межах Старосільської сільської ради, що обліковуються на балансі державного підприємства "Укрриба".

Відповідно до п. 3.1. Договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 (із змінами та доповненнями), і становить без ПДВ за базовий місяць оренди грудень 2018 року 4 776,76 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Пунктом 3.2. Договору прередбачено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 3.3. Договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

У разі користування Майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (п. 3.4. Договору).

Згідно з п. 3.6 Договору, орендна плата перераховується таким чином: 70% - до державного бюджету, 30% - Балансоутримувачу сплачується щомісячно, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 3.7 Договору встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до держбюджету та Балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України із врахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Відповідно до п. 3. 9 Договору, зобов`язання Орендаря щодо сплати орендної плати забезпечується у вигляді завдатку у розмірі, не меншому, ніж орендна плата за базовий місяць, який вноситься в рахунок орендної плати за останній місяць (останні місяці) оренди. Пункт 5.2 передбачає, що Орендар зобов`язаний протягом місяця після підписання Договору внести завдаток. Завдаток передбачений цим Договором. Завдаток стягується до державного бюджету і Балансоутримувачу у співвідношенні визначеному п. 3.6. Договору.

Пунктом 10.1 Договору визначено, що цей Договір укладено строком на два роки 364 дні, що діє з 31.01.2019 року до 29.01.2022 року включно.

Факт передачі в оренду нерухомого майна, підтверджується Актом прийому-передачі від 31.01.2019, який підписано і скріплено печатками орендаря та орендодавця відповідно до якого майно передавалося в належному стані, без зауважень і претензій (арк.с. 29).

Таким чином, позивач взяті на себе зобов`язання за Договором виконав належним чином і у повному обсязі.

Проте, у зв`язку з систематичною несплатою Орендарем орендної плати та невиконання обов`язку п. 5.2. Договору оренди щодо сплати завдатку, Орендодавець, листом від 05.09.2019 р. № 11-003-0636 (а.с. 31), повідомив Балансоутримувача про припинення дії Договору оренди з Орендарем з 28.08.2019 р.

Пунктом 10.10 Договору передбачалось, що у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів Орендар повертає Балансоутримувачу.

Згідно з ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Статтею 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено у договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Неустойка за час прострочення повернення майна також передбачена й п. 10.12. Договору оренди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи зазначене та у зв`язку з ухиленням Орендаря від повернення орендованого майна Баланесоутримувач 10.10.2019 року звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою щодо стягнення з Орендаря заборгованості по Договору оренди з орендної плати у розмірі 9 558,70 грн за період з 16.06.2019 р. по 28.08.2019 р. включно, завдатку, штрафних санкцій (сума позову становила 13 576,23 грн) та повернення майна.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.12.2019 р. у справі № 918/735/19 у задоволенні позову відмовлено.

Однак, позивач вказує, що за Орендарем залишається заборгованість по оренді за весь період дії Договору, та нарахована неустойка за період прострочення повернення майна з 29.08.2019 по 24.10.2019 включно.

Зважаючи на наведені обставини, позивач звертається до господарського суду та просить стягнути з ФОП Жовклого Володимира Миколайовича 35 499,57 грн заборгованості по Договору оренди від 31.01.2019 р. № 1668-2019 з яких 17 058, 70 грн заборгованість з орендної плати, 9370,29 грн неустойки за час прострочення повернення майна, 5 838,33 грн пені, 1 094 грн 3% річних та 2 137,57 інфляційних втрат .

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 4 ст. 286 ГК України, ч. 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 285 ГК України передбачено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Аналогічний обов`язок встановлено п.5.2. договору.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі №910/5226/17 належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути документи первинного бухгалтерського обліку та інформація з регістрів бухгалтерського обліку, оформлені у відповідності до вимог зазначеного закону.

Бухгалтерський облік є процесом виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

За приписами ст.1 цього Закону та п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом №88 від 24.05.1995р. Міністерства фінансів України, документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

За змістом ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Державне підприємство "Укрриба" покликається на неналежне виконання фізичною особою підприємцем Жовклим Володимиром Миколайовичем договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1668-2019 від 31.01.2019 року, що призвело до виникнення заборгованості по орендній платів загальній сумі 17 058,70 грн.

Разом з тим суд звертає увагу, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.12.2019 року, залишеним без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 року у справі №918/735/19, у задоволенні позову відмовлено.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Перелік підстав закриття провадження у справі визначений у ст. 231 ГПК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Зазначені правові норми є відображенням принципу юридичної визначеності як одного із основоположних аспектів верховенства права, який полягає у тому, що у разі ухвалення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву.

Передумовою для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, та, як наслідок, застосування п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами.

При цьому для закриття провадження у справі необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - сторін, предмету, підстав звернення до суду з позовною заявою.

Визначення терміну "предмет позову" полягає у визначенні конкретних вимог позивача, "підстава позову" - чим він обґрунтовує свої вимоги і "зміст вимоги" - спосіб захисту свого права, який він обрав.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Предметом спору у справі №918/669/21 є стягнення заборгованості в сумі 17 058,70 грн. з орендної плати (за період нарахування з 16.02.2019 р. по 15.09.2019 р.), 9370,29 грн. - неустойка, 5 838,33 грн. пеня, 1094,00 грн. - 3% річних, 2 137,57 грн. - інфляційні втрати. Позовні вимоги обґрунтовуються (підстава позову) порушенням умов Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1668-2019 від 31.01.2019 року, укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та фізичною-особою підприємцем Жовклим В.М., відповідно до якого фізичній-особі підприємцю Жовклому В.М. передано в строкове платне користування державне індивідуально визначене майно - гідротехнічні споруди, що знаходяться за адресою: Рівненська область, Дубровицький район, с. Переброди та Рівненська область, Рокитнівський район, в межах Старосільської сільської ради, що обліковується на балансі державного підприємства "Укрриба". Сторонами спору є: позивач Державне підприємство "Укрриба", відповідач Фізична особа підприємець Жовклий Володимир Миколайович, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях.

Предметом спору у справі №918/735/19 було стягнення заборгованості в сумі 13 576, 23 грн, з яких: 9 558,70 грн основний борг (період за який заявлений борг 31.01.2019 - 09.10.2019), 950,02 грн пеня, 83,23 грн 3% річних, 2 388,38 грн завдатку, 506,73 грн пені на суму несплаченого завдатку та 45,39 грн інфляційних втрат на суму несплаченого завдатку, та повернення державного майна. Позовні вимоги обґрунтовувалися (підстава позову) порушенням умов Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1668-2019 від 31.01.2019 року, укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та фізичною-особою підприємцем Жовклим В.М., відповідно до якого фізичній-особі підприємцю Жовклому В.М. передано в строкове платне користування державне індивідуально визначене майно - гідротехнічні споруди, що знаходяться за адресою: Рівненська область, Дубровицький район, с. Переброди та Рівненська область, Рокитнівський район, в межах Старосільської сільської ради, що обліковується на балансі державного підприємства "Укрриба". Сторонами спору були: позивач Державне підприємство "Укрриба", відповідач Фізична особа підприємець Жовклий Володимир Миколайович, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях.

Таким чином, є таке, що набрало законної сили рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, вбачається, що частина позовних вимог, які заявлені у межах справи №918/669/21 уже були предметом розгляду у іншій справі - №918/735/19. А саме, 9 558,70 грн основний борг (за період 31.01.2019 - 09.10.2019), 950,02 грн пеня та 83,23 грн 3% річних, нараховані на основний борг. Та по них прийняті відповідні судові рішення.

Відтак, зважаючи на тотожність сторін, тотожність підстав позовів у наведених вище справах, також враховуючи, що частина позовних вимог, заявлених у справі №918/669/21 була предметом розгляду у справі №918/735/19, тому суд вважає, що є підстави для закриття провадження у справі №918/669/21 із посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у частині позовних вимог про стягнення 9 558,70 грн основного боргу, 950,02 грн пені та 83,23 грн 3% річних.

При цьому, відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Щодо решти позовних вимог про стягнення 7 500,00 грн. основного боргу, 9370,29 грн. - неустойки, 4 888,31 грн. пені, 1010,77 грн. - 3% річних, 2 137,57 грн. - інфляційних втрат, суд звертає увагу на наступне.

Свої вимоги щодо стягнення заборгованості за договором оренди позивач обгрунтовує наведеними розрахунками розміру позовних вимог, у яких міститься посилання на видаткові накладні. Проте до матеріалів справи не надано жодної такої накладної.

Позивач надав до справи копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період лютий 2019 року - грудень 2019 року, у яких вказано, що надавалися відповідачу послуги оренди гідроспоруд. Разом з тим, у наведених актах відсутні підписи сторін.

Як вбачається з умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1668-2019, розмір орендної плати визначається розділом 3 договору, у пункті 3.1 якого зазначається , що орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2018 року 4776, 76 грн. Пункт 3.3 договору містить умову, відповідно до якої орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць .

Однак, договір не містить умови, за змістом якої суд міг би визначити сторону, на яку покладається обов`язок обрахування такої суми. Також не відображено зобов`язання відповідача щодо сплати фіксованої суми орендної плати.

Позивач посилається на видаткові накладні та акти, проте накладні у справі відсутні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не підписані сторонами, тому суд дійшов висновку, що сума боргу за визначений позивачем період не підтверджена обліковими документами первинного бухгалтерського обліку.

Суд зауважує, що із умов укладеного між сторонами договору не вбачається способу обрахування орендної плати, не визначено покладання на певну сторону обов`язку такого обрахування і доведення визначеної суми до іншої сторони.

У позовній заяві позивач вказав, що документи первинного бухгалтерського обліку, не надавались суду у зв`язку з тим, що такі документи, у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", надсилались на адресу відповідача простою кореспонденцією для підпису, але назад до позивача в належно оформленому стані не повертались.

Слід звернути увагу, що стаття 1 ЗУ "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Стаття 3 цього ж Закону визначає, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Також стаття 3 цього Закону встановлює, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частина 2 і 3 статті 8 цього Закону встановлює, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів, а відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Таким чином, враховуючи, що з наявних у справі матеріалів неможливо встановити суму боргу відповідача за Договором, позов у частині заявлених вимог 7 500,00 грн. основного боргу задоволенню не підлягає з огляду на недоведення позивачем тих обставин, на які він посилається.

Окрім цього, за змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки позивач не довів та не підтвердив належними доказами суму заявленої до стягнення основної заборгованості за оренду, відтак відсутня можливість у суду перевірити правильність нарахування пені, неустойки, 3% річних, інфляційних втрат. Тому у цій частині позовних вимог позов також задоволенню не підлягає.

Щодо спливу строків позовної давності, про які заявляє відповідач, суд зазначає наступне.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

За змістом норм чинного законодавства початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи той факт, що суд відмовляє в задоволенні позову у частині вимог про стягнення 7 500,00 грн. основного боргу, 9370,29 грн. - неустойки, 4 888,31 грн. пені, 1010,77 грн. - 3% річних, 2 137,57 грн. - інфляційних втрат - у зв`язку з необґрунтованістю, у суду відсутні підстави для застосування позовної давності.

Висновки суду.

З урахуванням викладеного, у частині позовних вимог про стягнення 9 558,70 грн основного боргу, 950,02 грн пені та 83,23 грн 3% річних провадження у справі №918/669/21 слід закрити із посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України. У частині вимог про стягнення 7 500,00 грн. основного боргу, 9370,29 грн. - неустойки, 4 888,31 грн. пені, 1010,77 грн. - 3% річних, 2 137,57 грн. - інфляційних втрат - у позові належить відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, а також інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 та ч. 4 ст. 129 ГПК України).

Пунктом 5 статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Враховуючи той факт, що у частині позовних вимог 10 591,95 грн. провадження у справі закрито (у пропорційному співвідношенні 29,84% від заявленої суми позовних вимог), тому позивач має право на повернення з бюджету судового збору в сумі 677,37 грн (2270,00 грн. х 29,84% = 677,37 грн.) після подання до суду відповідного клопотання.

Оскільки у іншій частині позовних вимог в позові відмовлено, тому решту сплаченого судового збору позивачем слід залишити за останнім.

Керуючись ст. 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі №918/669/21 у частині позовних вимог про стягнення з відповідача 9 558,70 грн основного боргу, 950,02 грн пені та 83,23 грн 3% річних.

2. У задоволенні позову у решті вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 20 вересня 2021 року.

Суддя Бережнюк В.В.