Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/798/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота України" (м.Київ)

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (смт.Новогуйвинське Житомирської області)

про стягнення 19929,84грн (відповідно до заяви про зменшення позовних вимог)

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота України" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" 717324,84грн заборгованості, з яких: 697395,00грн основного боргу; 14326,35грн пені; 2865,27грн 3% річних та 2738,22грн інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем умов договору №106 від 10.03.2021 в частині оплати отриманої продукції.

Ухвалою господарського суду від 20.07.2021, зокрема, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.08.2021.

11.08.2021 через діловодну службу суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмового доказу, а саме: платіжного доручення №1622 від 18.05.2021 на суму 105316,20грн; платіжного доручення №1384 від 29.04.2021 на суму 105316,20грн; платіжного доручення №2461 від 28.07.2021 на суму 486762,60грн, що підтверджують сплату відповідачем 697395,00грн основного боргу за договором №106 від 10.03.2021.

Ухвалою суду від 11.08.2021 відкладено розгляд справи по суті на 13.09.2021, у зв`язку із неявкою в судове засідання представника позивача.

11.08.2021 на поштову адресу суду від ТОВ "Сота України" надійшла заява від 07.09.2021 про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 19929,84грн, з яких: 14326,35грн пені, 2865,27грн 3% річних, 2738,22грн інфляційних збитків.

Як вбачається із вказаної заяви, позивачем зменшено ціну позову у зв`язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на викладене, враховуючи передбачене ст.46 ГПК України право позивача на зменшення розміру позовних вимог, приймаючи до уваги, що заява позивача була направлена на адресу суду засобами поштового зв`язку 09.08.2021 (а.с.91), тобто до початку розгляду справи по суті, не суперечить вимогам чинного процесуального законодавства, не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів, господарський суд приймає таку заяву та постановляє вважати заявленим до розгляду спір про стягнення з ДП "Житомирський бронетанковий завод" на користь ТОВ "Сота України" 19929,84грн заборгованості.

13.09.2021 через діловодну службу суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру неустойки (пені) на 99%.

Сторони повноважних представників у судове засідання 13.09.2021 не направили.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СотаУкраїни" (постачальник позивач) та Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (покупець відповідач) укладено договір №106 (а.с.9-18), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність, а покупець-прийняти й оплатити продукцію, вказану у специфікації, на умовах та в строки, передбачені договором (п.1.1 договору).

У специфікації №1 від 15.03.2021, яка є додатком №1 до договору №106 від 10.03.2021 сторони погодили найменування продукції, кількість, ціну за одиницю та її вартість, а також визначили умови оплати: 30 календарних днів з моменту поставки продукції та підписання видаткової накладної, але не раніше за дату реєстрації постачальником відповідної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Можлива дострокова оплата продукції покупцем.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 697395,00грн, що підтверджується видатковими накладними №146 від 31.03.2021 на суму 210632,40грн, №279 від 29.04.2021 на суму 486762,60грн та товарно-транспортними накладними які містяться в матеріалах справи (а.с.26,30).

Відповідач в порушення умов договору поставки №106 від 10.03.2021 здійснив лише частковий розрахунок за поставлений товар на суму 210632,40грн, що підтверджується платіжними дорученнями №1384 від 29.04.2021 на суму 105316,20грн та №1622 від 18.05.2021 на суму 105316,20грн (а.с.61-62).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, за останнім утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений на підставі договору товар у розмірі 486762,60грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла на підставі договору №106 від 10.03.2021.

Відповідно до платіжного доручення №2461 від 28.07.2021 відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 486762,60грн, яка виникла на підставі договору №106 від 10.03.2021 (а.с.63)

Враховуючи, оплату відповідачем заборгованості за поставлений товар у повному обсязі, позивач скористався процесуальним правом, передбаченим ст.46 ГПК України та подав заяву про зменшення розміру позовних вимог від 09.08.2021, яка прийнята судом.

Таким чином спір розглядається з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (яка подана позивачем до початку розгляду справи по суті) про стягнення з ДП "Житомирський бронетанковий завод" на користь ТОВ "СотаУкраїни" 19929,84грн заборгованості, з яких: 14326,35грн пені, 2865,27грн 3% річних та 2738,22грн інфляційних збитків.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, позивач за порушення строків проведення розрахунків просить стягнути з відповідача 14326,35грн пені, нарахованої на підставі п.7.2 договору №106 від 10.03.2021.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що за порушення строків проведення остаточного розрахунку з оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день невиконання зобов`язання.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок (а.с.41), судом встановлено, що позивач при здійсненні нарахування пені не врахував, що товар, поставлений згідно видаткової накладної №146 від 31.03.2021, був оплачений відповідачем двома платежами на суму 105316,20грн 29.04.2021 та на суму 105316,20грн 18.05.2021 до подачі позову до суду.

Крім того, позивач невірно визначив строк, з якого у останнього виникло право на нарахування пені відповідно до видаткової накладної №146 від 31.03.2021.

Як зазначено вище, у специфікації №1 від 15.03.2021 встановлено умови оплати: 30 календарних днів з моменту поставки продукції та п і д п и с а н н я в и д а т к о в о ї н а к л а д н о ї, але не р а н і ш е за дату реєстрації постачальником відповідної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З матеріалів справи вбачається, що позивач розпочав облік 30 денного строку на оплату з моменту реєстрації податкової накладної від 25.03.2021, при цьому не врахував, що видаткова накладна датована 31.03.2021.

Враховуючи, що видаткова накладна №146 на суму 210632,40грн складена 31.03.2021, у відповідача виник обов`язок оплатити товар протягом 30 календарних днів з моменту підписання видаткової накладної, тобто з 01.04.2021 по 30.04.2021 включно, а тому термін прострочення розпочався з 01.05.2021, а не з 26.04.2021, як визначив позивач.

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" перерахунок пені, суд дійшов висновку, що загальний її розмір складає 8137,23грн (735,77грн +7401,46грн):

- за товар поставлений згідно видаткової накладної №146 від 31.03.2021 за період з 01.05.2021 (початок прострочення зобов`язання) по 17.05.2021 (остаточна оплата проведена 18.05.2021) на суму 105316,20грн (заборгованість станом на 01.05.2021) становить 735,77грн;

- за товар, поставлений згідно видаткової накладної №279 від 07.05.2021 за період з 08.06.2021 (початок прострочення зобов`язання) по 14.07.2021 (дата закінчення обрахунку, визначена позивачем) на суму 486762,60грн (заборгованість станом на 08.06.2021) становить 7401,46грн.

Вимога в частині стягнення 6189,12грн (14326,35грн-8137,23грн) пені заявлена безпідставно та задоволенню не підлягає.

Водночас, відповідачем заявлено клопотання №02-03/1732 від 13.09.2021 про зменшення розміру неустойки (пені) та інфляційних втрат на 99% з підстав, наведених у ньому. Зокрема, обґрунтовуючи дане клопотання представник відповідача зазначив, що заборгованість ДП "Житомирський бронетанковий завод" перед позивачем виникла не з вини останнього, оскільки розрахунки за поставлену постачальниками продукцію, у тому числі із позивачем можуть бути проведені лише після повного проведення ремонту військової техніки, прийняття її після випробувань військовим представництвом Міністерства оборони України, перевірки розрахунково-калькуляційних матеріалів щодо понесених підприємством витрат на ремонт одиниці техніки. Відповідач є стратегічним підприємством і приймає участь у посиленні обороноздатності України (здійснює ремонт бронетанкової техніки), в час проведення на сході країни Операції об`єднаних сил. Враховуючи тяжкий фінансовий стан підприємства, який виник в кінці 2019 року, наявність договірних та боргових зобов`язань нарахування та виплату підприємством податків, зборів та інших обов`язкових платежів, заробітної плати працівникам підприємства, застосування штрафних санкцій (пені) нанесуть відповідачу додаткових збитків. Просив врахувати, що не дивлячись на скрутне фінансове становище підприємство вжило заходи та погасило наявну перед позивачем заборгованість у повному обсязі. Також вказав, що позивачем не надано суду доказів, що підтверджують розмір збитків завданих неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань, зокрема наявність обставин, які мають істотне значення, що підтверджують навмисний характер невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Судом враховується, що договір №106 від 10.03.2021 було укладено між сторонами на виконання відповідачем умов договорів укладених з Міністерством оборони України для проведення ремонту військової техніки (п.1.3 договору); кошти виділені Міністерством оборони України на виконання вказаного Державного ДП "Житомирський бронетанковий завод" є стратегічним підприємством і приймає участь у посиленні обороноздатності України (здійснює відповідні види ремонту військової броньованої техніки), під час проведення на сході країни Операції об`єднаних сил на території Луганської та Донецької областей; відповідач розрахунки за поставлену постачальниками продукцію, зокрема, з позивачем міг провести лише після виконання робіт по ремонту військової техніки та її прийняття військовим представництвом Міністерства оборони України, а також перевірки розрахунково-калькуляційних матеріалів щодо понесених підприємством витрат на ремонт одиниці техніки, тощо.

Отже, наведені обставини свідчать про об`єктивну неможливість своєчасного здійснення розрахунків з позивачем. Водночас, сторони укладаючи договір погодили його істотні умови, в тому числі ціну, порядок та строки розрахунків, відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за укладеним договором погодився із забезпеченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань.

З огляду на викладене, господарський суд, вважає необґрунтованим клопотання відповідача про зменшення пені на 99%, але дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, дійшов висновку, що справедливим і розумним буде зменшення розміру пені саме на 50%, а відтак клопотання відповідача задовольняє частково. При цьому для позивача не матиме негативних наслідків зменшення розміру пені до 50%, оскільки наявність збитків та погіршення фінансового становища позивача, який вже отримав повний розрахунок за поставлену продукцію, ним не доведено.

З урахуванням викладеного, суд реалізовує надане йому право та зменшує розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 50%, що на переконання суду є співрозмірним в контексті обставин даної справи. Відповідно, стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 4068,62грн - 50% від обґрунтовано нарахованої суми пені.

Також позивач просить стягнути з відповідача за порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ГПК України 2738,22грн інфляційних та 2865,27грн 3% річних.

Як унормовано приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Позивачем здійснено розрахунок 3% річних за аналогічні періоди, що й нарахування пені, та допущено ті самі помилки при їх обрахуванні (а.с.42-43),

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" перерахунок 3% річних суд вважає, що до стягнення підлягає 1627,44грн 3% річних (147,15грн+1480,29грн):

- за товар поставлений згідно видаткової накладної №146 від 31.03.2021 за період з 01.05.2021 (початок прострочення зобов`язання) по 17.05.2021 (остаточна оплата проведена 18.05.2021) на суму 105316,20грн (заборгованість станом на 01.05.2021) становить 147,15грн;

- за товар, поставлений згідно видаткової накладної №279 від 07.05.2021 за період з 08.06.2021 (початок прострочення зобов`язання) по 14.07.2021 (дата закінчення обрахунку, визначена позивачем) на суму 486762,60грн (заборгованість станом на 08.06.2021) становить 1480,29грн.

За вказаних обставин, у стягненні 3% на користь позивача в розмірі 1237,83грн (2865,27грн-1627,44грн) слід відмовити за безпідставністю.

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" перерахунок інфляційних суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає 1369,11грн, які нараховані за період з 01.05.2021 по 17.05.2021 на суму 105316,20грн (розрахунок долучено до матеріалів справи).

Вимога в частині стягнення 1369,11грн інфляційних (2738,22грн-1369,11грн) заявлена необґрунтовано та задоволенню не підлягає.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, вимоги позивача підлягають задоволенню частково на суму 7035,17грн, з яких: 4068,62грн пені; 1627,44грн 3% річних; 1369,11грн інфляційних. В позові відмовити в частині стягнення 10257,73грн пені, 1369,11грн інфляційних та 1237,83грн 3% річних.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на відповідача, який своїми діями спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Щодо вимоги позивача про застосування положення ч.10 ст.238 ГПК України суд зазначає наступне.

Частиною 10 ст.238 ГПК України передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

З урахуванням приписів статей 509, 549, 625 ЦК України правомірне нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних передбачається на суму основного боргу, тобто під час нарахування штрафних санкцій та компенсаційних втрат кредитора урахуванню підлягає основний борг, а не сума, на яку збільшився цей борг.

Водночас, станом на момент прийняття рішення у відповідача відсутній борг перед позивачем на який може бути нараховано пеню або відсотки, а тому вимога позивача про застосування ч.10 ст.238 ГПК України задоволенню не підлягає.

Що стосується витрат позивача на надання правової допомоги у розмірі 3000,00грн, суд зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Відповідно до ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2845 від 12.03.2007, виданого Єрмак Людмилі Борисівні (а.с.50).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

26.01.2021 між АО "Право-Групп" (виконавець), в особі голови об`єднання, адвоката Єрмак Людмили Борисівни та ТОВ "Сота України" (замовник) укладено договір про надання правової допомоги №3-С-ЮО (а.с.44-46).

Відповідно до пункту 1.1 договору предметом даного договору, зокрема, є представництво представником інтересів клієнта у судах під час здійснення господарського судочинства.

12.07.2021 між виконавцем та замовником укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги №3-С-ЮО від 26.01.2021 про наступне:

1. Відповідно до п.4.1 договору сторони погодили:

Вартість послуг з надання правової допомоги щодо стягнення заборгованості за договором №106 від 10.03.2021, укладеним з ДП "Житомирський бронетанковий завод", складає 3000,00грн (а.с.47).

Вказаний договір та додаткова угода підписані уповноваженими особами.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, останній надав також до матеріалів справи: акт приймання-передачі наданих послуг №73 від 14.07.2021 (а.с.48), в якому викладено детальний опис робіт та час, витрачений адвокатським об`єднанням, а саме:

- вивчення документів щодо стягнення заборгованості за договором №106 від 10.03.2021, украденим з ТОВ "Сота України" та ДП "Житомирський бронетанковий завод" - 3год;

- формування правової позиції у справі - 1год;

- підготовка позовної заяви - 3год.

Факт оплати наданих послуг підтверджується платіжними дорученнями №1754 від 09.07.2021 на суму 3000,00грн (а.с.49).

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 ГПК України та у ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно ст.15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом прийнято до уваги, що заявлена сума за надання правової допомоги у розмірі 3000,00грн визначена за погодженням сторін договору на правову допомогу, як гонорар адвоката, без будь-яких застережень, зокрема, як щодо об`єму виконаних робіт, так і щодо результату вирішення спору.

Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги. Водночас, при вирішенні питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, судом враховано факт часткового задоволення позовних вимог, а тому, з огляду на приписи ст.126, ст.129 ГПК України, витрати, на правову допомогу адвоката, підлягають задоволенню у розмірі 1675,95грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вимоги позивача в частині стягнення 1324,05грн (3000,00грн - 1675,95грн) судових витрат на професійну правничу допомогу необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота України" до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені на 50% до 4068,62грн.

3. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (12441, Житомирська область, Житомирський район, смт.Новогуйвинське, вул.Дружби Народів, буд.1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота України" (04111, м.Київ, вул.Черняховського, 29, )

- 4068,62грн пені;

- 1627,44грн 3% річних;

- 1369,11грн інфляційних;

- 2270,00грн судового збору;

- 1675,95грн витрат на правову допомогу адвоката.

4. В позові відмовити в частині стягнення 10257,73грн пені, 1369,11грн інфляційних та 1237,83грн 3% річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соловей Л.А.