ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
30.08.2021 Справа № 914/1060/21
Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., при секретарі судового засідання Зусько І.С., розглянув матеріали
заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м.Львів
про стягнення витрат на професійну правничу допомогу
у справі №914/1060/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м.Львів
до відповідача Спеціалізованого Трускавецького санаторію «Батьківщина», Львівська область, м.Трускавець
про стягнення 349749,82 грн
за участю представників:
від заявника (позивача): Стернюк В.А.
від відповідача: Гайдук М.П.
Обставини розгляду справи.
На розгляді Господарського суду Львівської області перебувала позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до Спеціалізованого Трускавецького санаторію «Батьківщина» про стягнення 349749,82 грн.
09.08.2021 р. позивач подав заяву (вх.№3236/21), в якій повідомив, що станом на момент подання такої заяви позивач не може представити докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат, оскільки товариству невідомо про остаточні витрати, які можуть бути понесені до ухвалення рішення суду у даній справі, та, керуючись ч.8 ст.129, ч.1, 2 ст.221 ГПК України, просив суд вирішити питання судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Рішенням суду від 09.08.2021 р. у справі №914/1060/21 позов задоволено.

11.08.2021 р. від позивача надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх.№18711/21) з долученими доказами. У поданій заяві товариство просило суд стягнути з відповідача 16000 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

Ухвалою від 13.08.2021 р. суд прийняв заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу до розгляду, призначив її до розгляду в судовому засіданні на 30.08.2021 р.

30.08.2021 р. відповідач подав клопотання про відмову в задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (вх.№19918/21).

В судове засідання 30.08.2021 р. з`явився представник заявника, вимоги заяви підтримав.

Відповідач заперечив проти задоволення заяви з підстав, викладених у раніше поданому відзиві та клопотанні.

Так, у відзиві відповідач вказав, що позивач не мав необхідності укладати договір про надання правової допомоги з адвокатом, оскільки мав змогу скористатись послугами свого структурного підрозділу юридичного відділу.

У клопотанні відповідач вказав на значну відмінність сум та кількості витраченого адвокатом часу, що були зазначені у попередньому (орієнтовному) розрахунку та поданому після ухвалення судом рішення акті виконаних робіт.

Також відповідач вважає, що вказані в акті суми витрат є неспівмірними з об`ємом виконаних робіт, адже санаторій не заперечував проти стягнення заборгованості, а подані позивачем позовна заява, розрахунки, відповідь на відзив є простими за своїм змістом.

На переконання відповідача, умови укладеного між позивачем та адвокатом договору передбачають лише правовий супровід позовної заяви позивача в судових засіданнях, а відтак включення до складу витрат відповідних витрат на виготовлення позовної заяви з додатками, відповіді на відзив відповідача є безпідставним.

Крім того, відповідач звернув увагу суду на те, що позивач свідомо ввів в оману суд, зазначивши, що його представник брав участь в судових засіданнях 27.05.2021 р., 29.06.2021 р. та 09.08.2021 р., оскільки з протоколів всіх трьох судових засідань вбачається, що представники жодної сторони в судові засідання не з`являлися.

Розглянувши матеріали справи в частині, яка стосується вирішення поданої заяви, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

21.04.2021 р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до Спеціалізованого Трускавецького санаторію «Батьківщина» про стягнення 349749,82 грн.

У позовній заяві позивач зазначив, що на час подання позову судові витрати складаються лише з суми судового збору в розмірі 5246,25 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Також до позовної заяви позивачем додано окремий попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи на суму 10000 грн.

Позовну заяву підписано представником позивача за довіреністю адвокатом М.М. Станьком.

Поданими позивачем доказами понесення витрат на правничу допомогу підтверджується наступне.

30.07.2017 р. між Адвокатським об`єднанням «Гарант Груп» (виконавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (замовник) було укладено договір про надання правової допомоги №38SLvz3434-17.

Відповідно до п.1.1. цього договору, в порядку та на умовах визначених цим Договором, Виконавець зобовязується надавати комплекс послуг правової допомоги, а Замовник приймати та оплачувати їх,

У п.1.2. сторони визначили перелік напрямків, за якими виконавець надає юридичні послуги, зокрема: узагальнюючі консультації з питань українського законодавства, яким регулюються господарські, адміністративні, цивільні, земельні, фінансові, трудові та інші види правовідносин; узагальнюючі консультації з питань господарського, фінансового, банківського, цивільного та інших галузей права України, в межах, що стосується діяльності Замовника; аналіз судової практики в частині, ідо стосується діяльності Замовника, надання замовнику практичних пропозицій та рекомендацій за наслідками такого аналізу; правова допомога у проведенні претензійно-позовної роботи Замовника

Згідно з п.3.1. договору, вартість послуг Виконавця складається з:

щомісячної плати за отримання правової допомоги у розмірі 1083333,33 грн, крім того ПДВ 21666,67 грн. Загальна сума з ПДВ складає 130000 грн;

плати за ведення складних справ у розмірі, визначеному в окремих додаткових угодах до договору.

14.04.2021 р. сторони уклали додаткову угоду №32 до договору, за умовами п.1 якої виконавець зобов`язується надати Замовнику професійну правничу допомогу в ході судового розгляду справи за позовною заявою ТзОВ «Львівгаз Збут» до Спеціалізованого Трускавецького Санаторію «Батьківщина» про стягнення заборгованості в розмірі 348984,92 грн, в тому числі, забезпечити представництво прав та охоронюваних законом інтересів Замовника при розгляді даної справи судом першої інстанції.

Захист прав та законних інтересів Замовника здійснюється адвокатами Виконавця (п.2 додаткової угоди).

Як встановлено у п.3 додаткової угоди, загальна вартість послуг, що надаються Виконавцем за умовами даної Додаткової угоди визначається а акті приймання-передачі наданих послуг безпосередньо за результатами виконаних робіт (наданих послуг) з розрахунку 2000 грн за 1 годину (2000 грн за 1 судове засідання), в тому числі ПДВ, яка сплачується Замовником на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 3 (трьох) робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Пунктом 4 додаткової угоди сторони погодили, що приймання послуг, наданих на виконання даної Додаткової угоди, здійснюється шляхом складання Сторонами актів приймання-передачі наданих послуг.

10.08.2021 р. АО «Гарант Груп» та ТзОВ «Львівгаз збут» склали акт приймання-передачі наданих послуг за додатковою угодою №32 від 14.04.2021 р. до договору про надання правової допомоги №38SLvz3434-17 від 30.11.2017 р.

Акт містить детальний опис наданих послуг з зазначенням їх назви, тривалості, вартості та виконавця послуг. Як зазначено у акті, загальна кількість наданих виконавцем послуг складає 8 людино-годин на загальну суму 16000 грн.

Так, до наданих послуг віднесено такі послуги як:

підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості, інфляційних витрат, 3 % річних та пені (2 год вартістю 4000 грн);

підготовка розрахунку 3% річних та пені (1 год вартістю 2000 грн);

підготовка відповіді на відзив на позовну заяву (2 год вартістю 4000 грн;

представництво інтересів в суді під час розгляду справи на судових засіданнях 27.05.2021 р., 29.06.2021 р., 09.08.2021 р. (3 год вартістю 6000 грн).

З матеріалів справи вбачається, що протягом розгляду справи позивач подавав такі підписані адвокатами документи як клопотання про відкладення розгляду справи, відповідь на відзив на позовну заяву, заява щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог та заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до протоколів судового засідання від 27.05.2021 р., 29.06.2021 р. та 09.08.2021 р. представники сторін в судових засіданнях були відсутні.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.08.2021 р. у справі №914/1060/21 позов задоволено.

При прийнятті додаткового рішення суд виходив з такого.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма ст.129 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач під час розгляду справи зробив заяву про намір подати відповідні докази та подав такі докази з дотриманням вимог процесуального закону щодо строку їх подання.

У статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу та кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Суд не може погодитися з доводами відповідача про те, що, враховуючи наявність у штаті позивача юристів, використання ним правничої допомоги адвоката не було необхідним, і звертає увагу відповідача на те, що законодавство не обмежує будь-яку особу у праві отримувати професійну правничу допомогу саме від адвоката та жодним чином не пов`язує можливість її отримання з наявністю або відсутністю у особи представників-юристів, які перебувають з нею у трудових відносинах.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 згаданої статті).

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Так, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.08.2019 р. у справі №908/1654/18, від 12.09.2019 р. у справі №910/9784/18 та від 19.11.2019 р. у справі №5023/5587/12).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Так, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Договором про надання правової допомоги, а саме додатковою угодою №32 до нього, АО «Гарант Груп» та ТзОВ «Львівгаз збут» узгодили гонорар у формі погодинної оплати 2000 грн за 1 годину (2000 грн за одне судове засідання).

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.

Процесуальним законом від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, навіть без обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 р. у справі №823/2638/18 та від 09.07.2019 р. у справі №923/726/18).

З врахуванням наведеного, суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката для цілей їх розподілу повинен брати до уваги саме вищезгадані умову договору та не має підстав самовільно встановлювати інший розмір та порядок обчислення витрат, ніж той, який у відповідному порядку був закріплений у договорі.

За змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Натомість положеннями п.2 ч.2 ст.126 Кодексу регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат.

Суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи в будь-якому випадку незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, тобто дослідження обставин оплати цих витрат не відіграє ключової ролі при вирішенні питання щодо їх розподілу. Вказана позиція також висловлена Верховним Судом в постанові від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19.

Отже, позивач належним чином обгрунтував розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката та подав відповідні докази, на підставі яких може бути визначено розмір витрат з метою їх розподілу, договір про надання правової допомоги з додатковими угодами, які містять необхідну суду інформацію, та акт приймання-передачі наданих послуг. При цьому зі змісту акту вбачається, що розмір та вид правової допомоги в ньому повністю відповідає встановленим в договорі (додатковій угоді) умовам.

Дослідивши зміст акту та матеріали справи, також можна встановити, що зазначена в ньому правова допомога дійсно була надана адвокатом, про що свідчить, зокрема, наявність в матеріалах справи поданої позивачем позовної заяви та документів, про надання послуг з підготовки яких зазначає заявник.

Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.126 Кодексу).

В розумінні положень згаданих норм законодавства, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, тощо.

Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у вищенаведеній нормі.

Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у справі, загалом заперечуючи проти судових витрат позивача, жодним чином не обґрунтовував необхідність зменшення судових витрат за його клопотанням, не наводив мотивацію та правові підстави для такого зменшення.

Суд звертає увагу відповідача на те, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Водночас, беручи до уваги принцип змагальності, який знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами.

Враховуючи відсутність доказів неспівмірності розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд не вбачає можливим задоволення клопотання відповідача та відповідне зменшення розміру таких витрат саме на підставі його клопотання.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може відступити від вказаного загального правила та не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Варто зазначити, що п.6 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» відносить до видів правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 зазначив, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, правова допомога, яка надавалась, зокрема, у формі підготовки процесуальних документів та розрахунку, відповідає видам правової допомоги, передбаченим законом та договором, і розцінюється судом як така, що надавалась у справі №914/1060/21.

Подібна правова позиція щодо пов`язаності витрат на такі види правової допомоги з розглядом справи висловлена Великою Палатою Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 р. у справі №755/9215/15-ц.

Разом з тим, на переконання суду, не всі витрати на професійну правничу допомогу, розподілити які просить заявник, є пов`язаними з розглядом справи.

Так, в акті приймання-передачі наданих послуг до наданих і прийнятих юридичних послуг віднесено 3 години участі адвоката у трьох судових засіданнях у справі, однак фактично всі три засідання у справі відбулися взагалі без участі представників жодної зі сторін: як позивача, так і відповідача, що підтверджується відповідними протоколами судового засідання.

Отже, суд не може погодитись з тим, що витрати позивача на оплату трьох годин участі адвоката в судових засіданнях у справі є пов`язаними з її розглядом, тому при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу у даній справі вважає за необхідне відступити від загального правила розподілу витрат на підставі п.1 ч.5 ст.129 ГПК України та не присуджувати на користь позивача цю суму судових витрат.

Проаналізувавши положення інших пунктів частини 5, суд не встановив інших підстав для відступу від загального правила розподілу судових витрат.

Зокрема, суд дослідив, що розмір заявлених витрат на правову допомогу є обгрунтованим та пропорційним до предмета спору (ціни позову). При цьому, поведінка сторін під час розгляду справи була однаково добросовісною, а про здійснення сторонами дій щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи суду невідомо.

Варто зазначити, що випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені не лише положеннями частини 5, а й положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу, проаналізувавши які, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити заявникові в частині заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до ч.6 ст.129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Як встановлено судом, в попередньому (орієнтовному) розрахунку позивач заявляв про витрати на професійну правничу допомогу розмірі 1000 грн у справі, проте у поданій після ухвалення рішення заяві просив покласти на відповідача вже 16000 грн витрат.

Суд встановив, що сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно (більш, ніж в півтора рази) перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, а позивач не доводив неможливості передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку з позовом.

Таким чином, суд відмовляє ТзОВ «Львівгаз збут» як стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині 6000 грн як з підстав непов`язаності цієї суми витрат з розглядом справи, так і з підстав перевищення заявленою сумою в цій частині суми, вказаної в попередньому (орієнтовному) розрахунку. При цьому, суд вважає, що на користь позивача слід стягнути 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з п.5 ч.1 ст.237 ГПК України, при ухваленні рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно, пунктом другим частини п`ятої статті 238 ГПК України, визначено, що в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Згідно з ч.3 ст.233 ГПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Частиною першою статті 244 ГПК України встановлено вичерпний перелік випадків, коли суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення: 1) якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, з врахуванням всього викладеного, вимоги поданої заяви підлягають частковому задоволенню, а додаткове рішення ухваленню.

Керуючись ст.ст.4, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 124, 126, 129, 221, 233, 236, 244, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №914/1060/21 задоволити частково.

2. Стягнути зі Спеціалізованого Трускавецького санаторію «Батьківщина», Львівська область, м.Трускавець, вул.Городище, 6 (ідентифікаційний код 02770239) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м.Львів, вул.Шевченка, 111А (ідентифікаційний код 39594527) 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні решти заяви відмовити

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 30.08.2021 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 10.09.2021 р.

Суддя З.П. Гоменюк