ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
16.09.2021 Справа № 905/779/20
Господарський суд Донецької області у складі судді Демідової П.В., при секретарі судового засідання Марченко А.Є. розглянувши в судовому засіданні матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» на бездіяльність державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В. по справі №905/779/20
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Донецькі енергетичні послуги» м.Маріуполь Донецької області,
до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» м.Маріуполь, Донецька область,
про заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 303 384,85грн
від скаржника (позивача): Чмірьова Л.С.(в режимі відеоконференцзв`язку)- за довіреністю
від боржника (відповідача): не з`явився ;
від Центрального ВДВС у м.Маріуполі: не з`явився.
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.07.2020 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Донецькі енергетичні послуги до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про стягнення заборгованості у розмірі 303 384,85грн задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Донецькі енергетичні послуги заборгованість у розмірі 302 734,92грн, з яких 299 965,62грн основна заборгованість, 2 769,30грн 3 % річних, а також витрати на оплату судового збору у розмірі 4 540,76грн; в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

21.09.2020 на примусове виконання рішення суду від 21.07.2020, яке набрало законної сили 18.08.2020, видано відповідний наказ справі №905/779/20.

26.08.2021 від позивача (стягувача) Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» до канцелярії Господарського суду Донецької області надійшла скарга №28/3443 від 18.08.2021, в якій останній просить:

- визнати бездіяльність державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В. протиправною;

- зобов`язати державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В. поновити виконавче провадження №63481614 та направити на адресу ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» копію постанови про поновлення виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 06.09.2021 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» на бездіяльність державного виконавця прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.09.2021 о 12:00год.

Представник скаржника (стягувача) вимоги викладені в скарзі в судовому засіданні підтримав.

Представник боржника (відповідача) в судове засідання не з`явився, проте скористався своїм правом щодо надання відзиву.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.342 Господарського процесуального кодексу неявка боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на зазначене, суд визнає за можливе розглянути скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» за відсутності боржника та державного виконавця за наявними матеріалами справи.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що відмова державного виконавця у поновленні виконавчого провадження є протиправною, оскільки норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон №1730) стосуються лише заборгованості за електричну енергію, яка виникла станом на 01 липня 2016 року, заборгованість же, яка є предметом розгляду справи №905/779/20 виникла після 2016 року.

Відповідач (боржник) надав відзив на скаргу, згідно якого просить у задоволенні скарги позивача відмовити, з огляду на те, що державний виконавець правомірно зупинив виконавче провадження і на теперішній час відсутні підстави для його поновлення.

Позивач надав відповідь на відзив, вважає доводи відповідача необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення законної сплати заборгованості. Крім того, на думку позивача, включення відповідача до Реєстру дозволяє боржнику безкарно не оплачувати спожиту електричну енергію і таке суперечить змісту Закону, яким передбачено право реструктуризації заборгованості при умові здійснення поточних платежів.

Дослідивши матеріали справи , суд виходить з наступного.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням рішення здійснює суд. Згідно статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно приписів ст.ст. 339, 340 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Як убачається із матеріалів справи, 04.11.2020 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63481614 за наказом Господарського суду Донецької області №905/779/20 від 21.09.2020р.

В подальшому, постановою від 16.03.2021р державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зупинив виконавче провадження №63481614 на підставі п.10 ч.1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

04 серпня 2021р стягувач звернувся до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою №29/3190 від 29.07.2021р про поновлення виконавчого провадження №63481614 з огляду на те, що обставини, які зумовили зупинення виконавчого провадження відпали.

Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом від 16.08.2021р повідомив стягувача, що пунктом 10 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульоване питання зупинення виконавчого провадження в залежності від того хто є стягувачем та боржниками. Частина 4 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» визначає в якій частині може бути зупинено виконавче провадження за спожитий природний газ використаний станом на 01 липня 2016 року, і така норма, на думку державного виконавця, не регулює правовідносини де сторонами є постачальники електричної енергії, а боржниками підприємства, що надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави, за яких виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій.

Так, відповідно до підпункту 10 частини 1 статті 34 Закону (в редакції станом на прийняття постанови про зупинення виконавчого провадження №63481614) виконавець зупиняє виконавчі дії у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

В свою чергу, Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. (ст. 2 Закону).

Згідно з абз. 6 ч. 1 ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Відповідно до абз. 9, 11 ч. 1 ст. 1 Закону процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно з ч. 4 зазначеної статті порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування та ведення реєстру, а також користування його даними.

Пунктами 6 та 8 Порядку передбачено, що Мінрегіон (Орган) забезпечує своєчасне формування реєстру, відповідність внесених до нього даних про підприємство документам, на підставі яких здійснюється реєстрація, та збереження інформації, пов`язаної з його формуванням і веденням. Для включення підприємств до реєстру та внесення змін до нього підприємства подають до Мінрегіону заяву, до якої додають документи, передбачені в абзацах другому-сьомому частини другої статті 3 Закону.

Згідно із п. 14 Порядку у реєстрі зазначаються , крім іншого, підстава включення підприємства до реєстру (дата видання та номер наказу Мінрегіону), обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом, та яка утворилася станом на 1.07.2016 року.

Дослідивши інформацію, яка обліковується у реєстрі на офіційному сайті Мінрегіону , судом встановлено, що боржник, включений до реєстру на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України "Про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання" № 160 від 27.06.2017 року. Обсяг заборгованості , що підлягає врегулюванню відповідно до Закону 1 054 154 613,26 грн. Враховуючи приписи Закону № 1730-УІІІ, зазначена заборгованість встановлена станом на 1.07.2016 року.

Виходячи з інформації на час розгляду скарги зміни стосовно боржника та боргових зобов`язань, які мають бути врегульовані на підставі Закону в реєстр не вносились.

Частиною 5 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

У випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

За змістом ст. 3 Закону № 1730 -УІІІ, виключення учасника процедури врегулювання заборгованості з реєстру здійснюється за рішенням керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженої ним посадової особи за кожним кредитором окремо у разі: ухилення від укладення цим учасником процедури врегулювання заборгованості договору (договорів) про реструктуризацію заборгованості, якщо укладення такого договору (договорів) є необхідним відповідно до статей 5 і 6 цього Закону, протягом трьох місяців з дати включення учасника процедури врегулювання заборгованості до реєстру; нездійснення цим учасником процедури врегулювання заборгованості платежів за договором (договорами) про реструктуризацію заборгованості, укладеним (укладеними) відповідно до цього Закону, у розмірі, що дорівнює сумі тримісячних платежів за цим (цими) договором (договорами); закінчення строку дії договору (договорів) цього учасника процедури про реструктуризацію заборгованості або повне погашення заборгованості за ним (ними).

Таким чином, законодавець встановив певні умови для поновлення виконавчого провадження, у разі якщо виконавче провадження було зупинене відповідно до п.10 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», - виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", та в залежності від обставин, які пов`язані із зобов`язаннями, за рахунок яких сформована заборгованість,яка знайшла відображення в реєстрі.

За таких обставин, суд погоджується із доводами заявника в тій частині, що за умовами статті 6 Закону ( в редакції чинній на момент прийняття постанови про зупинення виконавчого провадження) реструктуризації підлягала кредиторська заборгованість підприємств централізованого водопостачання, водовідведення за спожиту електричну енергію станом на 01 липня 2016р спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію), не погашену станом на 31 грудня 2016 року.

Отже, дані Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» також свідчать про те, що КП "Компанія "Вода Донбасу" було включено до Реєстру із обсягом заборгованості, яка виникала станом на 01.07.2016р і зміни в подальшому не вносились.

Аналіз преамбули ст. ст. 1 і 2 Закону дає підстави для висновку, що він покликаний, зокрема, забезпечити стале функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій шляхом врегулювання відповідної кредиторської заборгованості перед постачальниками природного газу, електричної енергії.

Для досягнення цієї мети Закон передбачає комплекс організаційних та економічних заходів, зокрема: проведення взаєморозрахунків (ст. 4), реструктуризацію заборгованості за спожиті природний газ, електричну енергію (ст. ст. 5, 6) та списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії (ст. 7).

Метою внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема шляхом його доповнення п. 10 ч. 1 ст. 34 є створення механізму втілення та забезпечення належного виконання положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки ця норма була первісно передбачена Прикінцевими та перехідними положеннями Закону та нерозривно пов`язана зі створенням правового механізму у виконавчому провадженні з виконання судових рішень на забезпечення проведення взаєморозрахунків, укладення та виконання угод про реструктуризацію, списання боргу, передбаченого цим Законом. Тому, вона не може застосовуватися та тлумачитися ширше, ніж головна частина цього закону, оскільки вона є допоміжним механізмом для реалізації самого Закону.

Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021р по справі №5/263 констатував, що внесення вищевказаних змін до Закону України «Про виконавче провадження» не може тлумачитися без врахування положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Суд погоджується із такою позицією Верховного Суду, адже безлімітне звільнення боржника від примусового виконання зобов`язань в ході виконавчих проваджень , які не увійшли в процедури врегулювання, передбачену Законом 1730 -УІІІ, порушує баланс інтересів між кредиторами та боржниками, про яких йдеться в ст. 34 Закону "Про виконавче провадження".

Проте, обставини, які обумовлюють необхідність застосування фільтру, за яким приймається рішення щодо застосування вимог п. 10 ч.1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", існували на час прийняття державним виконавцем постанови про зупинення виконавчого провадження.

За таких обставин посилання заявника на ч.5 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження", за якою після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову, є безпідставним.

Особа, права якої порушено, повинна застосовувати спосіб захисту свого права, встановлений діючим законодавством .

Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого до цього Кодексу, порушено їхні права.

Зазначене кореспондуються із статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження" згідно якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, якщо скаржник не погоджується із правомірністю застосування ч. 10 ч.1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" до боргових зобов`язань, відносно яких прийнято рішення по справі 905/779/20, він повинен ставити питання про правомірність постанови про зупинення виконавчого провадження.

Проте, в межах цієї скарги, заявник не оспорює законність постанови про зупинення виконавчого провадження.

За таких обставин, суд зазначає про відсутність правових підстав для визнання незаконними дій державного виконавця щодо відмови у поновленні виконавчого провадження, адже підстави для застосування для спірних відносин ч.5 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" відсутні.

До того ж, суд не може залишити поза увагою, що 29.08.2021р набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». За змістом внесених законодавцем змін, а саме до ст. 6 Закону 1730-УІІІ, реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість підприємств централізованого водопостачання, водовідведення за спожиту електричну енергію станом на 1 червня 2021 р спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію), не погашена станом на розрахункову дату, за умови відсутності поточної заборгованості за електричну енергію на дату укладення договору про реструктуризацію заборгованості. А також, внесені зміни до ст. 7 Закону, за якою визначені умови врегулювання заборгованості за неустойкою, штрафом , пенею, нарахованими на заборгованість, яка виникла станом на 1.06.2021 року.

За таких обставин, питання правомірності зупинення на даний час спірного виконавчого проводження залежить від оцінки правомірності розповсюдження на заборгованість, яка примусово стягнута в межах справи 905/779/20, вимог Закону 1730-УІІІ , у редакції станом на теперішній час.

Проте, оскільки заявником не вірно визначений спосіб захисту прав від неправомірних, на його погляд, дій державного виконавця, суд відмовляє в задоволені скарги в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.234, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» №28/3443 від 18.08.2021 про визнання бездіяльності державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В. протиправною; зобов`язання державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В. поновити виконавче провадження №63481614 та направити на адресу ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» копію постанови про поновлення виконавчого провадження - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

3.Ухвала може бути оскаржена в Східний апеляційний господарський суд протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали в порядку передбаченому розділом IV ГПК України.

Суддя П.В. Демідова

У судовому засіданні 16.09.2021р проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали складено та підписано 21.09.2021р.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).