Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"15" вересня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1006/21

Господарський суд Житомирської області у складі судді Вельмакіної Т.М.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт"

про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Орхідея" 49908,60грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Житомирської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Орхідея" 49908,60грн, з яких: 24000,00грн основного боргу, 6000,00грн штрафу, 3799,92 грн пені, 13093,13грн 28%річних, 3015,55грн інфляційних, а також 227,00грн судового збору.

Вимоги заявника ґрунтуються на неналежному виконанні Товариством з обмеженою відповідальністю "Орхідея" договору поставки товарів №РЕ/ЖТ/0003/19 від 11.01.2019.

Відповідно до ст.148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової з а б о р г о в а н о с т і за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розглядаючи подану заяву, суд дійшов висновку про її часткове задоволення, а саме в частині стягнення 24000,00грн основного боргу, 13093,13грн 28% річних та 3015,55грн інфляційних, оскільки лише вказані вимоги стосуються виключно грошової заборгованості за договором, тобто заявлені з дотриманням ч.1 ст. 148 ГПК України.

Так, суд враховує, що з а б о р г о в а н і с т ю є сума фінансових зобов`язань, грошових боргів, що підлягає погашенню, поверненню в п е в н и й т е р м і н. Якщо до цього терміну заборгованість не погашена, то вона стає простроченою.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, в розумінні вказаної статті інфляційні та 3% річних є частиною суми боргу, тобто є грошовим зобов`язанням, яке вираховується у відсотках від суми так само як і пеня.

Також суд враховує, що законодавець не обмежував поняття "грошової заборгованості", визначеної статтею 148 Господарського процесуального кодексу України, певним її видом, а лише обмежив сумою такої заборгованості - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 24.07.2018 Верховного Суду по справі №903/125/18.

Стосовно вимог про стягнення 6000,00грн штрафу та 3799,92грн пені за прострочення виконання зобов`язань за договором, суд, враховуючи приписи ст. 148 ГПК України, зазначає наступне.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання(ч.2 ст. 549 ЦК Укпраїни).

Нормами статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У свою чергу, у п.5.2, 5.3 Договору поставки товарів №РЕ/ЖТ/0003/19 від 11.01.2019, за порушення сторонами передбачених договором строків проведення розрахунків, обумовлено відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки та, у випадку прострочення оплати поставленого товару більше ніж на 30 календарних днів, - 20% штрафу від вартості неоплаченого товару.

Відповідно до ст.546 ЦК України, неустойка являється одним із видів забезпечення виконання зобов`язань.

Отже, пеня та штраф хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань.

Тобто, пеня та штраф не являються заборгованістю за договором, а можуть бути застосовані виключно як наслідок (штрафна санкція) при неналежному виконанні, зокрема, грошових зобов`язань, а отже вимоги про їх стягнення не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Відтак, вимоги про стягнення 6000,00грн штрафу, 3799,92грн пені не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

За змістом п.3 ч.1 ст.152 ГПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу, зокрема, щодо стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, сума якої перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.3 ст.152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Оскільки вимоги про стягнення 6000,00грн штрафу та 3799,92грн пені не відповідають вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовляє у видачі судового наказу за вимогами в цій частині.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи викладене та керуючись ст.148, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" (48100, Тернопільська обл., Теребовлянський р-н, м. Теребовля, вул. Шевченка, буд.171, ід. код 37961273) у задоволенні заяви про видачу судового наказу в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Орхідея" (10004, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Сабурова, буд. 3, ід. код 22048438) 6000,00грн штрафу та 3799,92грн пені, нарахованих за неналежне виконання зобов`язань за Договором поставки товарів №РЕ/ЖТ/0003/19 від 11.01.2019.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Ухвалу підписано 15.09.2021

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу;

2 - заявнику 48100 Тернопільська обл., Теребовлянський р-н, місто Теребовля, вул. Шевченка, буд. 171 )