ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.09.2021 Справа № 920/753/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Осокіної А.М., розглянувши матеріали справи № 920/753/21

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Градієнт-М (40004, м. Суми, пл.. Горького, 5, )

до відповідача: дочірнього підприємства Завод обважнених бурильних та ведучих труб (40020, м. Суми, вул. Комарова, 2, )

про стягнення 1334162,57 грн.,

представники сторін:

позивача Курбатова С.С.,

відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 1334162,57 грн. заборгованості за договором № 79/9-67-17 від 26.07.2017, з яких: 1279445,96 грн. основний борг, 49408,61 грн. пеня, 5308,00 грн. 3% річних, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 09.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.08.2021.

Ухвалою суду від 05.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.09.2021.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно зі статтею 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом у межах наданих йому повноважень створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

26.07.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю «Градієнт-М» (позивач, постачальник) та дочірнім підприємством «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (відповідач, покупець) укладено договір № 79/9-67-17.

Відповідно до умов договору постачальник зобов`язався передати у власність покупцю, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити продукцію на умовах, в порядку і в терміни, встановлені договором (п. 1.1. договору).

Умовами договору поставки передбачено, що поставка товару по частинах (партіями) допускається; термін поставки товару вказується в Специфікаціях; право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент його поставки (п. 2.3, 2.4, 2.5. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору умови оплати за товар вказуються в Специфікаціях.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що на виконання умов договору ним, на замовлення відповідача, у період з жовтня 2019 року по листопад 2020 року здійснювалась поставка товару, проте відповідач в порушення умов договору здійснив оплату товару не в повному обсязі та з порушенням строків оплати, внаслідок чого станом на 07.07.2021 утворилась заборгованість по оплаті товару за поставлений товар в сумі 1279445,96 грн., про що свідчать видаткові накладні та акти приймання металів чорних (вторинних), підписані представниками обох сторін протягом жовтня 2019 року листопада 2020 року.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору щодо оплати поставленого товару, позивачем неодноразово надсилались на адресу відповідача претензії від 22.01.2020, 19.03.2021, 30.04.2021, 11.05.2021, 01.06.2021, 01.07.2021 з вимогами виконати зобов`язання по договору, проте відповідач заборгованість не сплатив.

09.03.2021 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу щодо погашення заборгованості у розмірі 1529445,96 грн., з терміном оплати 23.03.2021.

Відповідач визнав борг та у відповідь направив пропозицію щодо погашення вказаного боргу згідно графіку, який був викладений у листі відповідача від 31.03.2021 № 79/9-229.

01.04.2021 сторони підписали додаткову угоду № 5 до договору № 79/9-67-17 від 26.07.2017 з запропонованим відповідачем графіком погашення боргу в сумі 1529445,96 грн., а саме: до 10.04.2021 200000,00 грн.; до 30.04.2021 300000,00 грн.; до 10.05.2021 200000,00 грн.; до 31.05.2021 300000,00 грн.; до 10.06.2021 229445,96 грн.; до 30.06.2021 300000,00 грн.

Як зазначає позивач, відповідач в порушення умов визначених графіком здійснив часткову оплату: 30.04.2021 150000,00 грн.; 30.06.2021 50000,00 грн.; 02.07.2021 50000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 48625, № 62932, № 63028.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що ним договірні зобов`язання щодо поставки товару виконувалися належним чином, проте відповідач не здійснював в повному обсязі і своєчасно розрахунки за поставлений товар, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за поставлений товар в загальній сумі 1279445 грн. 96 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

За умовами ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судом встановлено, що факт передачі позивачем відповідачу товару підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Проте відповідач не розрахувався за отриманий товар у повному обсязі та у визначені договором строки, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань стосовно оплати отриманого товару, правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 1279445,96 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування трьох процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з розрахунком позивача відповідачу нараховано 5308,00 грн. 3% річних.

Відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.

Суд дійшов висновку, що розрахунок позивача є вірним, а тому обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню є сума 5308,00 грн. 3% річних.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.4. договору у разі порушення постачальником терміну поставки товару, він зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день порушення терміну поставки.

У відповідності до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до розрахунку позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 49408,61 грн.

Відповідач обґрунтованих заперечень чи контррозрахунку штрафних санкцій суду не надав.

Суд, перевіривши правильність нарахування пені, приходить до висновку що позивачем здійснено вірно нарахування пені.

З огляду на викладене, оскільки право позивача щодо стягнення пені передбачене положеннями договору та чинним законодавством України, позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 49408,61 грн. є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 20012,44 грн.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 126 ГПК України, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Представник позивача в обґрунтування судових витрат на професійну правничу допомогу надав суду копію договору № 20/14.01 про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Курбатовою С.С. та ТОВ «Градієнт-М» від 14.01.2020, за умовами якого адвокат зобов`язався надати товариству правову допомогу у господарській справі за позовом ТОВ «Градієнт-М» до ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про стягнення грошових коштів, а товариство зобов`язалося сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк визначений додатком 1 до договору, що є невід`ємною часиною цього договору у готівковій чи безготівковій формі.

До позовної заяви долучено акт наданих послуг згідно договору № 20/14.01 про надання правової допомоги від 05.07.2021, відповідно до якого товариству надано послуги адвоката на загальну суму 20000,00 грн., з яких: письмові роз`яснення для ТОВ «Градієнт-М» з приводу порушеного права, застосування вимог чинного законодавства, варіанти захисту прав (500,00 грн.); консультація щодо складання вимоги до відповідача, правові наслідки (450,00 грн.); супровід під час досудового провадження (250,00 грн.); поїздка до клієнта з метою з`ясування обставин справи, збір доказів з метою формування матеріалів та подання позовної заяви до суду (1124,00 грн.); правовий аналіз наданих клієнтом документів (1400,00 грн.); моніторинг законодавчих актів та судової практики (350,00 грн.); підготовка позовної заяви (8246,00 грн.); складання розрахунку судових витрат (480,00 грн.); поїздка до суду для участі у засіданнях, подання заяв, клопотань, пояснень, відзивів, тощо (7200,00 грн.).

До позовної заяви долучено платіжне доручення № 4594 від 07.07.2021 про сплату 20000,00 грн. за послуги згідно договору від 14.01.2020.

Отже, матеріалами справи підтверджено витрати позивача на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи на суму 20000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (40020, м. Суми, вул. Комарова, буд. 2, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Градієнт-М (40004, м. Суми, пл.. Горького, 5, код ЄДРПОУ 40138 грн. 96 коп. (один мільйон двісті сімдесят дев`ять тисяч чотириста сорок п`ять гривень 96 копійок) заборгованості за договором № 79/9-67-17 від 26.07.2017, 49408 грн. 61 коп. (сорок дев`ять тисяч чотириста вісім гривень 61 копійка) пені, 5308 грн. 00 коп. (п`ять тисяч триста вісім гривень) 3% річних, 20000 грн. 00 коп. (двадцять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу, 20012 грн. 44 коп. (двадцять тисяч дванадцять гривень 44 копійки) судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 15.09.2021.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суддя В.В. Яковенко