ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2021м. ДніпроСправа № 904/4424/21

за позовом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, м. Нікополь, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренд-Сіті", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 488 421, 75 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Перебийніс О.О.

Представники:

від позивача Ільєнко М.Л.

від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Нікопольська міська рада Дніпропетровської області (далі - Позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренд-Сіті" (далі - Відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 488 421,75 грн.

Позов мотивовано тим, що на сформованій земельній ділянці з кадастровими номерами :03:089:0007 та :03:089:0008 знаходиться нерухоме майно, яке належить Відповідачу. Протягом спірного періоду з 05.06.2019 року по 25.03.2021 року, Відповідач здійснював фактичне користувався земельною ділянкою без оформлення правовідносин щодо землекористування, а отже, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді орендної плати.

Ухвалою суду від 30.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів використання саме відповідачем спірної земельної ділянки. Крім того, Відповідач зазначає, що з наданого до позову розрахунку неможливо становити, чи правильними є застосовані Позивачем функціональне призначення, коефіцієнти, площа та нормативна грошова оцінка землі, які зазначені в якості вихідних даних для розрахунку розміру орендної плати, заявленої до стягнення Позивачем.

27.07.2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Відповідно до приписів ст.ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 07.09.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів із дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, заслухавши стислий зміст та підстави вимог і заперечень сторін, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з матеріалів справи, та підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка за адресою: вул. Кооперативна, 5 (на якій знаходиться нерухоме майно) зареєстроване за кадастровим :03:089:0007 площею 0, 3913 га та кадастровим номером :03:089:0008, площею 0, 7676 га має свою ціну (нормативну грошову оцінку).

Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна за ТОВ РЕНД-СІТІ 05.06.2019 року було зареєстровано право власності на нерухомості на АДРЕСА_1 на нерухоме майно:

- будівля складу літера "Г", загальною площею 347,5 кв.м.;

- прирельсовий склад (інв. № 22), загальною площею 481,9 кв.м.;

- будівля складу № 2, загальною площею 480,2 кв.м.;

- будівля складу № 3, загальною площею 424,1 кв.м.;

- будівля складу № 5, загальною площею 742,3 кв.м.;

- побутова будівля № 14, загальною площею 90,4 кв.м. та будівля ангару, загальною площею 389,5 кв.м.;

- адміністративна будівля літ. "Ц", загальною площею 258,5 кв.м.,

У відповідності до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється права власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.

Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою припиняється, зокрема, набуттям іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Отже, з моменту набуття Відповідачем у власність нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , в силу положень статті 377 Цивільного кодексу України, статті 120 та статті 141 Земельного кодексу України припинилось право користування земельними ділянками площею 0,7676 га та площею 0,3913 га у попереднього землекористувача.

Водночас, за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Зважаючи на ці положення, новий власник (користувач) земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею, а також обов`язок по сплаті орендної плати за користування такою земельною ділянкою.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Як убачається з матеріалів справи, вказані зобов`язання та норми земельного законодавства були відповідачем порушені. Право користування земельними ділянками площею 0,7676 га та 0,3913 га під належним йому нерухомим майном, розташованим за адресою АДРЕСА_1 оформлено не було.

Так, Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради було направлено відповідачу претензію № 606/21 від 15.02.2021, у якій останній пропонував сплатити збитки у вигляді неодержаних доходів за користування земельною ділянкою за період з 05.06.2019 по 31.01.2021 в сумі 447 370,15 грн. за земельні ділянки площею 0,7676 га та 0,3913, а також повідомлення про необхідність отримання документації дозвільного характеру рішення про надання земельної ділянки в оренди з подальшим укладенням відповідного договору (а.с.33-39).

Вказана вимоги були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Як убачається з матеріалів справи, під час розрахунку розміру недоотриманої орендної плати позивачем використовувались показники з нормативної грошової оцінки, наведені у витягах із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №10785 від 29.03.2019 та № 10784 від 29.03.2019. Також врахована інформація Відділу у м. Нікополі міськрайонного управління у Нікопольському районі та у м. Нікополі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області № -4-0.171-101/120-20 від 23.03.2020 щодо коефіцієнтів індексації (а.с.29-30).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини 1 статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних положень Земельного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 №629/4628/16-ц (провадження №14-77цс18) зробила правовий висновок, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Тобто, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту "д" статті 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із приписами статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до приписів статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом пункту 4 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього Кодексу застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Частиною 2 статті 1213 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельними ділянками, на яких ці об`єкти розміщені.

Суд зазначає, що відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Навіть за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, в обраний позивачем спосіб захисту відбувається відновлення справедливої рівноваги між правами та обов`язками сторін спору, встановлення якої ґрунтується на визначеній нормами земельного законодавства умові платності використання земельної ділянки.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Плата за землю вноситься не залежно від вини особи щодо оформлення правовстановлюючих документів, а за сам факт користування земельною ділянкою.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів використання саме відповідачем спірної земельної ділянки, судом не приймаються, оскільки згідно з інформацією з державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна за ТОВ РЕНД-СІТІ 05.06.2019 року було зареєстровано право власності на нерухомості на вул. Кооперативна, 5.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренд-Сіті" на користь Нікопольської міської ради коштів в розмірі 488 421, 75 грн. 53 коп. за використання земельних ділянок площею 0,7676 га та 0,3913 га в період з 05.06.2019 року по 25.03.2021 року без правовстановлюючих документів, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 5, 73, 74, 77-79, 86, 129, 191, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренд-Сіті" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул.. Кооперативна, 5, ) на користь Нікопольської міської ради (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3, ) безпідставно збережені кошти в розмірі 488 421,75 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 326,33 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17.09.2021

Суддя О.В. Ліпинський