ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа№ 920/44/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна"

на рішення Господарського суду Сумської області від 14.06.2021 р. (повний текст рішення складено 15.06.2021 р.)

у справі № 920/44/21 (суддя - Джепа Ю.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Потапенко та Партнери"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна"

про стягнення 180898,83 грн

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Потапенко та Партнери" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна" про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг № 1 від 03.11.2009 р. у розмірі 180898,83 грн, з яких: 163000,00 грн основного боргу, 10563,83 грн пені, 4075,00 грн інфляційних втрат та 3260,00 грн 3 % річних.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за надані послуги не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.06.2021 р. у справі № 920/44/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Потапенко та Партнери" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивачем не було доведено обсягу наданих ним послуг, а зазначені в акті послуги не стосуються безпосередньо діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна", тому відсутні правові підстави для сплати заборгованості за укладеним договором.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 920/44/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 920/44/21 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна", на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України розгляд справи вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) та встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

26.07.2021 р. через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Потапенко та Партнери" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити без змін рішення Господарського суду Сумської області від 14.06.2021 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

03.11.2009 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Потапенко та Партнери" (далі - юридична фірма) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна" (далі - клієнт) було укладено договір про надання юридичних послуг № 1 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору клієнт замовляє у позивача юридичні послуги та консультації, зобов`язується оплачувати їх, а позивач бере на себе зобов`язання надавати юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору основним завданням юридичної фірми є надання юридичних, інформаційно-консультаційних послуг клієнту.

Як передбачено п. 2.1 договору, після надання послуг або в останній день місяця юридична фірма передає (направляє) клієнту: акт прийому-передачі виконаних робіт (2 примірники) та рахунок-фактуру.

За п. 2.2 договору клієнт зобов`язаний протягом десяти календарних днів від дати отримання від юридичної фірми документів, зазначений у пункті 2.1 договору, підписати акт прийому-передачі та один примірник передати (направити) юридичній фірмі. У разі якщо клієнт не виконає зазначені зобов`язання, роботи (послуги) вважаються прийнятими, за винятком випадку, передбаченого пунктом 2.3 договору.

Пунктом 2.3 договору визначено, що клієнт має право заявити вмотивовану письмову претензію виключно щодо форми отриманих відповідно до пункту 2.1 від юридичної фірми звітних документів, протягом строку, вказаного в пункті 2.2 договору. Після усунення юридичною фірмою відповідних недоліків відповідач зобов`язаний прийняти роботу (послуги) в порядку, зазначеному в пункті 2.2 договору.

У відповідності до п. 2.5 договору клієнт зобов`язаний оплатити рахунок юридичної фірми протягом 5-ти банківських днів.

Відповідно до п. п. 4.1.2, 4.1.3 договору клієнт зобов`язується своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати, необхідні для виконання його доручень та оплачувати послуги юридичної фірми.

Згідно з п. 5.1 договору розрахунок між позивачем та відповідачем здійснюється виключно в національній валюті - гривні.

Договір діє з моменту його підписання до повного виконання взаємних зобов`язань сторін, передбачених договором, та здійснення розрахунків між сторонами. Дію договору може бути продовжено за письмовою угодою сторін (п. 8.1 договору).

22.11.2012 р. між сторонами укладено додаток № 4 до договору про надання юридичних послуг від 03.11.2009 р. № 1, яким було продовжено термін дії договору на невизначений строк.

На виконання умов укладеного договору за період з 01.06.2018 р. по 27.04.2020 р. позивачем було надано відповідачу юридичні послуги на загальну суму 163000,00 грн, що підтверджується актом здачі-прийняття наданих послуг № 1227 від 27.04.2020 р., який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено їх печатками та рахунком-фактури № 1227 від 27.04.2020 р.

Згідно з актом здачі-прийняття наданих послуг № 1227 від 27.04.2020 р. юридичні послуги надавалися відповідачу працівниками позивача у справі, юристами Кузнецовим В., Семіног Л., Сюйва І. , адвокатом Потапенко В. та помічником Сінельніковою К., які офіційно оформлені в штаті товариства, що підтверджується довідкою з місця роботи.

Юридичні послуги складались з: супроводження угод (позики) по товариству відповідача, попередня оцінка дій, що потрібно буде здійснити, супроводження та підготовка, переклад документів іноземних компаній "Лагако" та "Деротекс", супроводження внесення іноземних інвесторам внеску у валюті в статутний капітал без відкриття інвестиційного рахунку, переговори із представниками банків, надання консультацій та роз`яснень щодо окремих питань зміни керівника товариства та його повноважень, а також інші послуги.

Доказами надання юридичних послуг є проекти документів, електронні листи, переклади документів, що додаються до позовної заяви, акт здачі-прийняття наданих послуг № 1227 від 27.04.2020 р.; свідчення працівників позивача (Кузнєцов В., Сюйва І. та Семіног Л.), викладені у протоколі опитування № 1 від 29.12.2020 р., протоколі опитування № 2 від 29.12.2020 р. та протоколі опитуванні № 3 від 29.12.2020 р.

Однак відповідач в порушення умов укладеного договору свої зобов`язання щодо оплати наданих юридичних послуг не виконав, зокрема не оплатив виставлений позивачем рахунок-фактуру № 1227 від 27.04.2020 р. на суму 163000,00 грн.

Претензій та зауважень щодо кількості та якості наданих юридичних послуг зі сторони відповідача на адресу позивача не надходило.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не виконав у повному обсязі взяті на себе договірні зобов`язання щодо вчасної оплати за надані юридичні послуги за укладеним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 163000,00 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України унормовано, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було встановлено вище, за період з 01.06.2018 р. по 27.04.2020 р. позивачем було надано відповідачу юридичні послуги на загальну суму 163000,00 грн, що підтверджується актом здачі-прийняття наданих послуг № 1227 від 27.04.2020 р. та рахунком-фактурою № 1227 від 27.04.2020 р.

Доводи скаржника про те, що позивачем не було доведено обсягу наданих послуг, колегія судів вважає необґрунтованими, оскільки підписання відповідачем акту здачі-прийняття наданих послуг № 1227 від 27.04.2020 р. без жодних зауважень та відсутності претензій з цього приводу протягом тривалого часу після його підписання свідчить про прийняття таких послуг останнім.

Враховуючи те, що факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 163000,00 грн підтверджується наданими позивачем доказами, які не спростовані відповідачем, а також те, що фактично на час розгляду справи зобов`язання з оплати отриманих послуг (виконаних робіт) за договором відповідачем не виконано, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 163000,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 10563,83 грн пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.7 договору сторони погодили, що у випадку прострочення відповідачем платежів за договором відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за весь період прострочення.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 договору клієнт зобов`язаний оплатити рахунок юридичної фірми протягом 5-ти банківських днів.

З розрахунку позивача вбачається, що позивачем невірно визначено період прострочення відповідно до п. 2.5 укладеного договору, а саме: помилка у вирахуванні періоду складає один календарний день, й правильним є нарахування за прострочення грошового зобов`язання у цьому випадку з 06.05.2020 р.

Приймаючи до уваги положення п. 2.5 договору, встановлено, що рахунок-фактуру № 1227 від 27.04.2020 р. (понеділок) відповідач повинен був оплатити протягом п`яти банківських днів (робочих днів), а тому останнім днем оплати за укладеним договором було 05.05.2020 р., оскільки 01.05.2020 р., 02.05.2020 р. та 03.05.2020 р. вихідні дні, а відтак період нарахування штрафних санкцій розпочинається з наступного дня після останнього дня оплати, тобто з 06.05.2020 р.

Здійснивши перерахунок пені за період з 06.05.2020 р. по 05.11.2020 р., колегією суддів встановлено, що сума пені за вказаний період не перевищує суму, ніж нараховану позивачем, навіть з врахуванням одного зайвого дня періоду - 05.05.2020 р.

Враховуючи викладене, а також те, що суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 10563,83 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, за неналежне виконання умов укладеного договору позивач нарахував та просив суд стягнути 4075,00 грн інфляційних втрат та 3260,00 грн 3 % річних за період з 05.05.2020 р. по 04.01.2021 р.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індекса інфляції необхідно мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги те, що останнім днем оплати є 05.05.2020 р., тому період нарахування інфляційних втрат та 3% річних розпочинається з наступного дня після останнього дня оплати, тобто з 06.05.2020 р.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 06.05.2020 р. по 04.01.2021 р. колегією суддів встановлено, що сума 3% річних та інфляційних втрат за вказаний період складає більшу суму, ніж нарахована позивачем.

Враховуючи знову ж таке, що суд не може виходити за межі позовних вимог, а також факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат в сумі 4075,00 грн та 3% річних в сумі 3260,00 грн за вказаний вище період є обґрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі, нарахованому позивачем.

Крім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 12000,00 грн та компенсацію витрат представника позивача на проїзд у розмірі 686,95 грн.

На підтвердження судових витрат позивачем надано:

- копію договору про надання правової допомоги (правових послуг) № 1 від 24.12.2020 р.;

- копію додатку № 1 від 24.12.2020 р. до договору про надання правової допомоги (правових послуг) № 1 від 24.12.2020 р.;

- копію довіреності від 21.12.2020 р.;

- ордер серії КС № 786056 від 14.01.2021 р.;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 8087/10 від 18.07.2019 р.;

- копію рахунку-фактури № 50 від 04.01.2021 р.;

- копію платіжного доручення від 06.01.2021 р. № 1412 на суму 4500,00 грн;

- копію виписки банку від 06.01.2021 р. та копію акту здачі-прийняття наданих послуг № 50 від 04.01.2021 р.;

- копію рахунку-фактури № 61 від 23.02.2021 р.;

- копію акту здачі-приймання наданих послуг № 61 від 02.03.2021 р.;

- копію виписки банку від 25.02.2021 р.;

- копію посадочного документа Київ - Суми № 022 та копію посадочного документа Суми - Київ;

- копію рахунку-фактури № 87 від 13.04.2021 р.;

- копію акту здачі-приймання наданих послуг № 87-1 від 13.04.2021 р.;

- копію виписки банку від 13.04.2021 р.;

- копію платіжного доручення від 13.04.2021 р. № 1422;

- копію акту здачі-прийняття наданих послуг від 06.05.2021 р. № 87-2.

Вказані докази є достатніми та підтверджують факт понесення позивачем судових витрат у цій справі на зазначену ним суму.

За змістом ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 2, 4, 5 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Вбачається, що відповідач не скористався своїм правом на подання клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами у даній справі, та не подав відповідного клопотання суду.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 від 20.11.2020 р.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового слухання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, судова колегія дійшла висновку про задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача вартість витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 12000,00 грн.

Стосовно витрат на проїзд представника позивача на загальну суму 686,95 грн колегія суддів зазначає наступне.

24.12.2020 р. позивачем було укладено договір про надання правової допомоги (правових послуг) № 1 з Адвокатським об`єднанням "Потапенко та Партнери".

Відповідно до п. 1.1 даного договору позивач замовляє правову допомогу (правові послуги) та зобов`язується оплачувати їх, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати послуги, у т.ч. послуги захисту, представництва та інші правової допомоги, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Обсяг правових послуг визначено сторонами договору про надання правової допомоги (правих послуг) № 1 у п. 3.1.

Згідно з п. 1.2 договору сторонами було узгоджено, що виконавець зобов`язується надати замовникові за його дорученням юридичні послуги з вивчення матеріалів судової справи, вивчення та аналізу судової практики по аналогічним справам, підготовки всіх видів процесуальних документів по справі в усіх інстанціях, виступати представником замовника у судових засіданнях та ін.

Як передбачено п. 4.1 договору про надання правової допомоги, позивач зобов`язується своєчасно і в повному обсязі забезпечувати адвокатське об`єднання достовірною, недвозначною та правдивою інформацією з питань, що прямо або опосередковано стосуються предмету послуг. Своєчасно і в повному обсязі відшкодовувати 100% витрат, необхідних для виконання його доручень. Своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані адвокатським об`єднанням послуги. Узгодити, підписати та передати довіреність (доручення) на ім`я персоналу адвокатського об`єднання для цілей представництва.

Вбачається, що після укладання вищезазначеного договору позивачем у справі було видано виконавцю довіреність від 21.12.2020 р., в якій за попередньою домовленістю з представником інтереси позивача у справі мала право представляти адвокат Разкевич Віта Олександрівна.

Встановлено, що саме адвокат Разкевич Віта Олександрівна від імені позивача приймала участь у судовому засіданні у цій справі 02.03.2021 р. під час розгляду справи місцевим судом, тому витрати пов`язані з її проїздом в судове засідання 02.03.2021 р., які сплачені позивачем виконавцю юридичних послуг в повному обсязі, теж підлягають компенсації відповідно до положень ГПК України.

Можливість компенсації транспортних витрат представника сторони за умови їх доведеності викладена у правових висновках, що містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду від 08.07.2019 р. у справі № 910/19776/17 та додатковій постанові Верховного Суду від 04.03.2020 р. у справі № 914/633/18.

Враховуючи те, що позивачем доведено понесення витрат на проїзд його представника, колегія суддів вражає обґрунтованою та доведеною вимогу про стягнення з відповідача 686,95 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду Сумської області від 14.06.2021 р. у справі № 920/44/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна" задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 14.06.2021 р. у справі № 920/44/21 залишити без змін.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В.Андрієнко