РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.09.2021Справа № 910/7996/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участі секретаря судового засідання Голуба О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЛ «ДІЛА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілайа Фемелі»

про стягнення 1 368 707, 70 грн.

За участю представників сторін, згідно протоколу судового засідання від 13.09.2021

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЛ «ДІЛА» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілайа Фемелі» про стягнення 1 368 707, 70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг від 25.04.2017 № 122/17, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2021 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду на 05.07.2021.

У судовому засіданні 05.07.2021 під розписку, підписану учасниками справи було, відкладено розгляд справи на 26.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі. Розгляд справи відкладено на 13.09.2021, у зв`язку з проведенням між керівниками позивача та відповідача переговорів щодо укладення мирової угоди.

Суддя Алєєва І.В. перебувала у відпустці з 09.08.2021 по 03.09.2021.

13.09.2021 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі та повідомив про наміри просити розстрочити судового рішення, до відзиву відповідач додав в якості додатку заяву про розстрочку виконання судового рішення. Вказаний відзив позивач отримав у судовому засіданні 13.09.2021.

За заявою сторони, суд який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Враховуючи, що заява про розстрочення судового рішення від 13.09.2021 подана відповідачем до прийняття судового рішення по справі, суд вказує, що вказана заява залишається без розгляду, оскільки подана передчасно без додержання вимог передбачених ст. 331 ГПК України.

В підготовче судове засідання 13.09.2021 з`явились представники сторін, які подали спільну заяву про розгляд справи по суті після закінчення підготовчого провадження, у відповідності до ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України.

У підготовчому засіданні 13.09.2021 суд встановив, що всі завдання підготовчого провадження у даній справі виконані, у зв`язку з чим, з урахуванням поданої сторонами заяви від 13.09.2021, на підставі ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, суд протокольно ухвалив закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні надав свої усні пояснення та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав.

У відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 13.09.2021 було проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

УСТАНОВИВ:

25.04.2017 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено Договір № 122/17, предметом якого є обов`язок виконавця за завданням замовника надати послуги по проведенню медичних діагностичних лабораторних досліджень, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначені послуги в строки та на умовах, визначених Договором (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору вартість послуг та терміни виконання досліджень, що надає виконавець, на момент складання договору, визначається в Додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 4.6. Договору оплата послуг за проведенні лабораторні дослідження здійснюється щомісячно. Замовник має право здійснити попередню оплату за домовленістю сторін.

Пунктом 4.10. Договору сторони визначили, що замовник сплачує вартість послуг протягом 10-ти банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури та/або Акта приймання-передачі виконаних робіт (послуг).

Відповідно до умов Договору позивач у період з 01.01.2019 по 31.03.2021 надав відповідачу послуги на загальну суму 1 372 307, 70 грн, що підтверджується підписаними між сторонами Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з січня 2019 року по березень 2021 року, а саме: у січні 2019 року на суму 43 775, 90 грн, у лютому 2019 року на суму 31 994, 70 грн та 31 711, 70 грн, у березні 2019 року на суму 37 852, 30 грн та 41 054, 10 грн, у квітні 2019 року на суму 41 931, 40 грн, у травні 2019 року на суму 33 824, 20 грн та 26 835, 50 грн, у червні 2019 року на суму 26 707, 60 грн та 25 880, 60 грн, у липні 2019 року на суму 21 532, 40 грн та 30 878, 50 грн, у серпні 2019 року на суму 22 685, 30 грн та 41 322, 30 грн, у листопаді 2019 року на суму 49 310, 50 грн, у грудні 2019 року на суму 45 385, 50 грн та 47 565, 50 грн, у січні 2020 року на суму 29 302, 00 грн та 63 521, 00 грн, у лютому 2020 року на суму 53 629, 50 грн та 38 397, 00 грн, у березні 2020 року на суму 45 494, 00 грн та 32 110, 00 грн, у квітні 2020 року на суму 38 320, 00 грн та 63 521, 00 грн, у вересні 2020 року на суму 55 031, 50 грн, у листопаді 2020 року на суму 70 214, 50 грн, у грудні 2020 року на суму 64 124, 50 грн, у січні 2021 року на суму 61 008, 50 грн та 60 508, 00 грн, у лютому 2021 року на суму 72 469, 50 грн та 53 368, 00 грн та видатковими накладними № 40081 від 18.11.2020 року на суму 407, 00 грн, № 40082 від 18.11.2020 року на суму 626, 00 грн, № 13460 від 19.03.2021 року на суму 2590, 40 грн, № 13459 від 19.03.2021 року на суму 420, 00 грн.

В супереч умовам, визначених договором, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо оплати за надані послуги у розмірі 1 368 707, 70 грн (1 372 307, 70 грн (загальна сума наданих послуг) - 3600, 00 грн (оплачена сума послуг)), що і стало підставою для звернення до Господарського суду міста Києва з даним позовом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про надання послуг характеризується особливим об`єктом, який, по-перше, має нематеріальний характер, по-друге, нероздільно пов`язаний з особистістю послугонадавача. Тобто, у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має матеріального змісту, як це має місце при виконанні роботи, а полягає у самому процесі надання послуги. З урахуванням наведених особливостей слід зазначати, що стаття 177 Цивільного кодексу України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача, синхронність надання й одержання послуги. При цьому, виникнення обов`язку здійснити оплату за договором законодавець пов`язує саме з її фактичним наданням у строки та в порядку, що встановлені договором; строк (термін) виконання обов`язку здійснити оплату також визначається у відповідності з умовами договору.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із змісту ст. 525 ЦК України випливає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Як вже зазначалось позивачем були надані відповідачу послуги за договором, однак відповідач за вказані послуги не розрахувався в повному обсязі, внаслідок чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 1 368 707, 70 грн. Доказів на спростування вказаної заборгованості відповідача перед позивачем матеріали справи не містять.

За наведених обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором виконував з порушенням умов договору, факт наявності заборгованості відповідача за договором не спростований та визнаний відповідачем, доказів їх сплати суду не надано, у той час як розмір відповідно заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 1 368 707, 70 грн позивачем доведено у повному обсязі, господарський суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми заборгованості підлягає задоволенню.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 74, 129, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІЛАЙА ФЕМЕЛІ» (03115, місто Київ, ВУЛИЦЯ ІВАНА КРАМСЬКОГО, будинок 9, ідентифікаційний код 40711293) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЛ «ДІЛА» (01103, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПРОФЕСОРА ПІДВИСОЦЬКОГО, будинок 6 А, ідентифікаційний код 25587390) заборгованість у розмірі 1 368 707 (один мільйон триста шістдесят вісім тисяч сімсот сім) грн 70 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 20 530 (двадцять тисяч п`ятсот тридцять) грн 62 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 15.09.2021

Суддя І.В. Алєєва