СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2021 р. Справа № 905/55/21

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.,

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сателлит" (вх. № 1852 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 11.05.2021 у справі №905/55/21, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Говорун О.В., повний текст складено 21.05.2021,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сателлит", м. Київ,

до Селянського (фермерського) господарства "Агрофірма "Шлях Ілліча", с. Іллічівське, Мангушський район, Донецька область,

про стягнення 2187714,81 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

30.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сателлит" (надалі - ТОВ "Сателлит") звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом Селянського (фермерського) господарства "Агрофірма "Шлях Ілліча" (надалі СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча") про стягнення штрафу в сумі 2187714,81 грн. за недопоставку товару (насіння соняшника) за Договором поставки №Р90016 від 23.07.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки №Р90016 від 23.07.2020 в частині повної поставки товару. У зв`язку з тим, що відповідач поставку товару в повному обсязі не здійснив, позивачем, відповідно до п. 8.2. Договору нарахований штраф в розмірі 2187714,81 грн., що складає 20% від вартості загального розміру недопоставленого товару.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.05.2021 у справі №905/55/21 відмовлено в позові повністю, при цьому, судом стягнуто з відповідача на користь позивача 32815,72 грн. витрат з оплати судового збору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свій висновок відсутністю в діях відповідача вини та протиправної поведінки зобов`язаної особи, що у відповідності до положень ст. 617 Цивільного кодексу України та ст. 218 Господарського кодексу України виключає стягнення з відповідача штрафу.

Позивач, ТОВ "Сателлит", у межах встановленого законом строку звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 11.05.2021 у справі №905/55/21 в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким повністю задовольнити позов ТОВ "Сателлит", а саме: стягнути з відповідача на користь позивача 2187714,81 грн.; витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, вважає висновки, викладені в оскаржуваному рішенні такими, що не відповідають дійсності. В обґрунтування своїх доводів скаржник зазначає наступне:

- господарським судом неправильно застосовано положення ст.ст. 6, 526, 617, 627, 629 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 179, ст. 218, ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України, які визначають принцип свободи договору, обов`язковість виконання та дійсність умов договору, а також не враховано умови п.п. 9.2, 9.3 Договору щодо наслідків порушення порядку та строків повідомлення про настання форс-мажору; зокрема, на думку апелянта судом не було враховано, що за умовами укладеного між сторонами договору поставки несвоєчасне повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин позбавляє відповідача права посилатись на ці обставини у якості причини невиконання взятих на себе зобов`язань; вказані умови (п.п. 9.2, 9.3.) договору не суперечать вимогам діючого законодавства, є чинними та не визнавались в судовому порядку незаконними, а тому вони є обов`язковими для виконання сторонами і створюють відповідні правові наслідки у разі їх порушення; така правова позиція позивача узгоджується з правовими висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.06.2018 у справі №910/14216/17 та від 10.10.2018 у справі №913/958/16;

- дійшовши висновку про те, що порушення відповідачем умов п. 9.3. Договору щодо повідомлення позивача про настання форс-мажору можуть бути оцінені при дослідженні обставин пов`язаних з наявністю негативних наслідків (збитків) у ТОВ "Сателлит", суд першої інстанції необґрунтовано поставив вирішення питання щодо стягнення суми заявлених у позові штрафних санкцій в залежність від наявності збитків у кредитора, що суперечить положенням ст.ст. 550, 611, ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України та ст. 217 Господарського кодексу України, які передбачають право кредитора на стягнення з боржника штрафу, як окремої санкції незалежно від наявності чи відсутності збитків у кредитора;

- оскільки укладаючи Договір поставки №Р90016 від 23.07.2020 сторони не ставили виконання чи невиконання умов п.п. 9.2., 9.3. Договору в залежність від наявності негативних наслідків для покупця від несвоєчасного та неналежного сповіщення постачальником про настання форс-мажору, тому для застосування штрафу, передбаченого сторонами у п. 8.2. Договору поставки достатньо лише встановити факт господарського правопорушення та недотримання порядку повідомлення про настання форс-мажорних обставин;

- крім того, скаржник вказує про те, що судом не було надано належної правової оцінки тим обставинам, що відповідач не вжив всіх можливих заходів для недопущення порушення господарського зобов`язання; зокрема, позивач акцентує увагу, що відповідач у визначений п. 9.1 Договору спосіб мав можливість, але не ініціював вирішення питання про продовження дії договору на строк протягом якого діють обставини непереборної сили, і тим самим не здійснив дій, спрямованих на недопущення порушення господарського зобов`язання за недопоставку товару, що у відповідності до приписів ст. 614 Цивільного кодексу України та ст. 218 Господарського кодексу України свідчить про наявність вини відповідача у порушенні господарського зобов`язання.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Пуль О.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Сателлит" на рішення Господарського суду Донецької області від 11.05.2021 у справі №905/55/21; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 27.07.2021 о 14:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, міста Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104; встановлено учасникам справи строк до 16.07.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами надсилання відзиву іншим учасникам справи), а також для подання заяв, клопотань тощо.

15.07.2021, тобто в межах установленого судом строку СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, мотивуючи свою позицію наступним:

- належне виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару за умовами договору виявилось неможливим внаслідок настання форс-мажорних обставин;

- на виконання умов Договору поставки №Р90016 від 23.07.2020 позивачу було поставлено 515,600 тон соняшника врожаю 2020 року, а інша частина врожаю в обсязі 984,400 тон не була поставлена позивачу з причин, що не залежали від волі відповідача;

- агрономічний цикл вирощування соняшнику врожаю 2020 року супроводжувався складними погодними умовами, а саме стійкою посухою, яка істотним чином вплинула на якісні та кількісні показники зібраного врожаю;

- вказані обставини підтверджуються довідкою Донецького регіонального центру з гідрометеорології №07/07/03-464/1179 від 04.11.2020, в якій зазначено, що у липні вересні 2020 року була висока температура повітря та ґрунту, майже бездощовий період, низька вологість повітря у купі з швидкістю вітру обумовили посилене випаровування вологи з поверхневого шару ґрунту;

- Сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3100-20-1861 від 24.11.2020, Торгово-промислова палата України засвідчила наявність форс-мажорних обставин, а саме виняткових погодних умов, зокрема, недобір опадів, тривалі бездощові періоди в умовах підвищеного температурного режиму у липні вересні 2020 року на півдні Донецької області, внаслідок чого було унеможливлено виконання зобов`язань у повному обсязі за Договором №Р90016 від 23.07.2020 щодо поставки насіння соняшнику у кількості 984,400 тон у термін з 01.09.2020 по 30.09.2020 саме у зв`язку із втратою врожаю.

- посилаючись на наявність несприятливих погодних умов протягом липня вересня 2020 року, що призвело до недостатньої кількості врожаю насіння соняшника, яке є предметом спірного договору відповідач вказує про відсутність в його діях вини та протиправної поведінки зобов`язаної особи, що виключає стягнення з відповідача штрафу;

- також у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які останній очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції складається із суми зазначеної у Договорі №2055 про надання правової (правничої) допомоги від 11.02.2021, при цьому, детальний розрахунок та докази понесених судових витрат будуть надані після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021, у зв`язку з відпусткою судді Пуль О.А. для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О.

27.07.2021 на адресу апеляційного суду від ТОВ "Сателлит" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: копії листа Українського гідрометеорологічного центру від 23.07.2021 №99001-1320/99023 "Щодо надання експертної оцінки впливу погодних умов на вирощування соняшнику". У вказаному листі надається відповідь на запит представників ТОВ "Сателлит" щодо надання експертної оцінки впливу погодних умов на вирощування соняшнику у Маріупольському районі Донецької області у період з травня по вересень 2020, зокрема, зазначено наступне: у період вегетації соняшнику на території Маріупольського району Донецької області у 2020 році велике значення мали строки сівби соняшнику; рано посіяні рослини мали змогу на час встановлення жорсткої засухи (повне висушування ґрунту) сформувати значну частину врожаю, тоді як пізно засіяні рослини підпали під вплив засухи вже на початку утворення репродуктивних органів; насіння могло передчасно засохнути, тим самим значно зменшити урожай; пом`якшення умов могло бути і в разі використання вологозберігаючих технологій для вирощування соняшнику. Посилаючись на зазначений лист, позивач доводить, що хоча погодні умови і не залежать від волі відповідача, проте останнім не було вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, оскільки час сівби та можливість використання вологозберігаючих технологій залежали від волі відповідача. Тобто, на думку позивача, цим листом підтверджується, що відповідач міг уникнути несприятливих наслідків посухи, натомість нічого для цього не зробив та пізно засіяв соняшник. На думку ТОВ "Сателлит" зазначений доказ має значення для об`єктивного та всебічного розгляду даної справи, оскільки підтверджує позицію позивача про існування можливості з боку відповідача вплинути на об`єм врожаю незалежно від посухи, можливість вжити заходи для мінімізації наслідків посухи та виконати зобов`язання перед позивачем належним чином.

За приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В обґрунтування неможливість подання відповідних документів до суду першої інстанції позивач зазначив, що даний доказ не міг бути поданий до суду першої інстанції з об`єктивних причин, які не залежали від позивача, адже на момент звернення з позовом та апеляційною скаргою у даній справі цей лист не існував, у зв`язку з чим не міг бути наданий суду з причин, що не залежали від волі позивача.

Відносно поданого клопотання колегія суддів відзначає, що виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. Так, суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції. Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 року у справі №916/4692/15.

З огляду на приписи ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що подані позивачем нові докази не можуть бути прийняті судом, а розгляд справи повинен здійснюватись за наявними в матеріалах справи доказами.

Протокольною ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 09.09.2021 о 10:00 год.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2021, у зв`язку з відпусткою судді Мартюхіної Н.О. для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.

09.09.2021 на адресу апеляційного суду від ТОВ "Сателлит" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: лист ТОВ "Сателлит" №19.08.2021/01/08 від 19.08.2021, направлений на адресу СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча", яким підтверджується пропозиція укласти мирову угоду.

Колегія суддів, заслухавши в судовому засіданні 09.09.2021 пояснення присутніх представників сторін та з`ясувавши їх позицію щодо відсутності домовленостей на укладання мирової угоди, долучає вищевказаний лист до матеріалів справи як інформацію про наявність спору у цій справі, у зв`язку з чим здійснює розгляд справи з урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, визначених у ст. 269 ГПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні 09.09.2021 представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.09.2021 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого ст. 273 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч. 2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України.

У відповідності до вимог ст. 282 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

23.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сателлит" (покупець) та Селянським (фермерським) господарством "Агрофірма "Шлях Ілліча" (постачальник) укладено Договір поставки №Р90016 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти і оплатити насіння соняшника українського походження врожаю 2020 року (товар) на умовах DAP (доставлено до місця призначення) - ТОВ "Сателлит", Донецька область, м. Маріуполь, вул. Таганрозька, 76, згідно Інкотермс-2010 (п.п. 1., 1.1. Договору) (а.с. 9-11, т.1).

Загальна кількість товару в заліковій вазі становить 1500 тон +- 5% за вибором покупця (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору загальна вартість товару, що постачається, на дату укладення цього договору становить 16667874 грн., з урахуванням п.2.1. цього договору, що складає еквівалент у сумі 599995,46 доларів США згідно курсу НБУ на момент укладення договору.

За умовами п. 4.1 Договору поставка товару здійснюється партіями автомобільним транспортом у строк з 1 вересня 2020 року до 30 вересня 2020 року в суворій відповідності до номеру Договору, наданого покупцем. Датою поставки та відвантаження товару є дата передачі товару покупцю у місці призначення вказаному у п.1.1. даного Договору.

Розділом 6 Договору сторони погодили порядок розрахунків.

Так, у п. 6.1 Договору визначено, що оплата здійснюється у національній валюті України гривні шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, вказаний у даному договорі, згідно рахунку постачальника по курсу НБУ на дату фіналізації розрахунків у наступному порядку:

- покупець перераховує суму оплати в розмірі 80% від загальної вартості товару протягом 3-х банківських днів з дати фіналізації розрахунків та отримання від постачальника товарно-транспортної накладної, копії видаткової накладної та коригування до видаткової накладної на весь обсяг постачання та рахунку постачальника, з подальшим обов`язковим переданням оригіналів зазначених документів (п. 6.1.1 Договору);

- інші 20% від загальної вартості товару сплачуються покупцем протягом 5-ти банківських днів з моменту реєстрації постачальником у строки, передбачені законодавством, податкової накладної, розрахунку коригування до подтакоовї накладної в ЄРПН згідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України на підставі отриманої квитанції про таку реєстрацію (п. 6.1.2 Договору).

Відповідальність сторін визначена в розділі 8 Договору.

За умовами п. 8.2 Договору сторони дійшли згоди, що в разі, якщо поставка товару покупцеві була здійснена пізніше строків, вказаних в пп. 4.1. п. 4 цього договору, або товар поставлений в обсязі, іншому від передбаченого в п. 2.1. договору, постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно поставленого/непоставленого товару. В разі, якщо прострочення поставки перевищує 6 календарних днів, покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання цього договору, при цьому постачальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

Умови звільнення від відповідальності закріплені в розділі 9 Договору.

Згідно п. 9.1. Договору жодна із сторін не відповідає за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором у разі настання таких подій як повінь, пожежа, землетрус чи інших стихійних лих, а також воєнних дій, заколотів, державних заборонних актів чи інших обставин, якщо ці обставини настали після підписання сторонами даного договору і не залежать від їх волі. Якщо яка-небудь із обставин форс-мажору перешкоджає виконанню однією із Сторін своїх зобов`язань в період дії Договору, то даний Договір може бути подовжений на строк протягом якого діє така обставина.

В п. 9.2. Договору закріплено, що сторона, для якої виконання зобов`язань згідно Договору стало неможливим внаслідок настання обставин форс-мажору, повинна негайно, але не пізніше ніж через 10 днів після початку їх виникнення, письмово повідомити іншу сторону про початок, можливий строк дії і очікуваний час припинення цих обставин.

Інформація про дію обставин форс-мажору повинна бути підтверджена Торгово-промисловою Палатою України. Відсутність письмового повідомлення, а також несвоєчасне сповіщення про настання обставин форс-мажору позбавляє відповідну сторону права посилатись на ці обставини в якості причини невиконання зобов`язань по Договору ( п. 9.3. Договору).

Сторони в п. 13.4. визначили, що цей Договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, визначених даним Договором. Після підписання цього Договору всі попередні переговори щодо предмету даного Договору вважаються недійсними. Цей Договір, додатки, додаткові угоди до даного Договору, а також будь-які пов`язані з його виконанням документи (довіреності, акти, розрахункові документи тощо) мають бути завірені печатками кожної зі Сторін.

Всі додатки до даного Договору є його невід`ємною частиною. Зміни і доповнення до даного Договору виконуються тільки в письмовій формі і є дійсними тільки після їх підписання обома Сторонами та скріплення печатками сторін (п. 13.5 Договору).

Даний договір підписаний сторонами та скріплений печатками сторін без жодних застережень та зауважень.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.09.2020 згідно видаткової накладної №2, 16.09.2020 згідно видаткової накладної №3 та 17.09.2020 згідно видаткової накладної №4 відповідач поставив позивачу 515,600 тон насіння соняшника українського походження врожаю 2020 року (а.с. 12-17, т.1).

Поставлений товар повністю сплачений позивачем, що підтверджується дебетовими повідомленнями від 18.09.2020 на суму 2543948,17 грн., 18.09.2020 на суму 641629,95 грн., 23.09.2020 на суму 1209076,46 грн., 24.09.2020 на суму 302269,10 грн., 25.09.2020 на суму 635987,04 грн., 05.10.2020 на суму 160407,50 грн. (а.с.18-23, т.1).

Таким чином, відповідач залишив без виконання свої зобов`язання за договором в частині поставки товару в кількості 964,400 тон на суму 10938574,05 грн.

Листом №06102020.3/010 від 06.10.2020 позивач повідомив відповідача, що станом на 06.10.2020 постачальником розпочато виконання зобов`язань за укладеним договором від 23.07.2020 поставки товару, проте, вкрай незначних обсягах; приймаючи до уваги строки, погоджені в договорі та особливості технологічного процесу приймання товару безпосередньо на території покупця, з метою врегулювання договірних правовідносин та уникнення застосування санкцій, позивач просив надати пояснення щодо не виконання умов договору та графік поставки залишку товару за договором з конкретизацією дат поставки, ваги та кількості автомобільного транспорту, запланованого на вивантаження та поставки товару та, у разі виникнення будь-яких складнощів з виконанням взятих на себе зобов`язань за договором, просив повідомити для узгодження найбільш ефективного варіанту вирішення питання для обох сторін (а.с.53, т.1).

У відповідь на вищевказаний лист відповідач направив повідомлення, в якому зазначив, що причини невиконання належним чином укладеного договору пов`язані з несприятливими кліматичними умовами та запропонував позивачу пролонгувати дію договору на наступний рік (а.с.27, т.1).

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією №22102020.32/010 від 22.10.2020, в якій повідомив, що на виконання умов укладеного договору від 23.07.2020, станом на 22.10.2020 відповідачем поставлено товар в обсязі 515,600 тон та кількість непоставленого товару складає 984,400 тони, що є порушенням умов договору, у зв`язку з чим, згідно з п. 8.2 Договору просив у семиденний строк з моменту отримання цієї претензії сплатити суму штрафу у розмірі 3281572,21 грн. (а.с.24, т.1).

22.10.2020 позивач направив відповідачу повідомлення №22102020.33/010, в якому ним зазначено про відмову від виконання договору в односторонньому порядку та здійснення нарахування штрафу за прострочення виконання зобов`язань більше ніж на 6 календарних днів (а.с.25,т.1).

27.11.2020 відповідач надіслав позивачу відповідь №84 на претензію №22102020.32/010, в якій повідомив, що не має заперечень проти припинення дії договору поставки продукції, проте щодо претензійних вимог не визнає їх у зв`язку з відсутністю провини господарства у невиконанні у господарських зобов`язань, оскільки порушення зобов`язань зумовлено обставинами непереборної сили (а.с.29, т.1).

Обставини неналежного виконання відповідачем взятих на себе господарських зобов`язань за Договором поставки №Р90016 від 23.07.2020 стали підставою для нарахування позивачем штрафу відповідно до п. 8.2. Договору у розмірі 20 % від суми невиконаної частини зобов`язання та зумовили подальше звернення ТОВ "Сателлит" до Господарського суду Донецької області із даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Як вже зазначалось вище, Господарським судом Донецької області 11.05.2021 ухвалено оскаржуване рішення у справі №905/55/21, яким відмовлено у задоволені позову.

Приймаючи вказане рішення, господарський суд першої інстанції виходив з того, що порушення відповідачем зобов`язань з поставки товару за договором сталося внаслідок наявності обставин непереборної сили, зокрема виняткових погодних умов у липні - вересні 2020 року на півдні Донецької області, які засвідчені відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати України №3100-20-1861 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 24.11.2020. За висновком суду, настання таких обставин об`єктивно унеможливило виконання відповідачем зобов`язань з поставки насіння соняшника за договором укладеним з позивачем, що відповідно до приписів ст. 617 Цивільного кодексу України звільняє зобов`язану особу (відповідача) від відповідальності за порушення зобов`язання з поставки товару. Водночас судом першої інстанції відхилено посилання позивача на порушення відповідачем десятиденного строку, погодженого сторонами в п. 9.2 Договору поставки від 23.07.2020 для повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин, що відповідно до п. 9.3. цього Договору виключає можливість посилання на наявність цих обставин. Господарський суд виходив з того, що нормами ст. 617 Цивільного кодексу України та ст. 218 Господарського кодексу України передбачено безумовне звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язань у разі доведеності, що таке порушення було зумовлене обставинами непереборної сили. Також судом відзначено, що порушення відповідачем п. 9.3 Договору щодо належного та своєчасного повідомлення позивача про настання форс-мажору можуть бути оцінені при дослідженні обставин з наявністю яких пов`язані негативні наслідки для позивача та які обумовлені несвоєчасним повідомленням відповідачем про настання відповідних обставин.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно приписів п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Обов`язковість договору до виконання сторонами встановлена ст. 629 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до господарського суду першої інстанції з даним позовом, посилався на порушення відповідачем п. 8.2. Договору поставки від 23.07.2020, згідно якого в разі, якщо прострочення поставки перевищує 6 календарних днів, покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання цього договору, при цьому постачальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

Разом з тим, відповідач не заперечує порушення ним умов договору та обставини щодо недопоставки обумовленої договором кількості товару (насіння соняшнику) у встановлений договором строк з 1 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 964,400 тон. Також відповідачем не оспорюється розрахунок штрафних санкцій, здійснений позивачем.

Водночас відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на п. 9.1. Договору поставки від 23.07.2020, яким передбачено, що жодна із сторін не відповідає за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором у разі настання таких подій як повінь, пожежа, землетрус чи інших стихійних лих, а також воєнних дій, заколотів, державних збройних конфліктів чи інших обставин, якщо ці обставини настали після підписання сторонами даного договору і не залежать від їх волі. Якщо яка-небудь із обставин форс-мажору перешкоджає виконанню однією з сторін своїх зобов`язань, в період дії договору, то даний договір може бути продовжений на строк протягом якого діє така обставина.

В обґрунтування відсутності підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча" вказує, що належне виконання договірного зобов`язання з поставки товару виявилось неможливим внаслідок настання форс-мажору (обставини непереборної сили).

Так, зокрема, відповідач зазначив про те, що на виконання умов договору ним вирощувалось насіння соняшнику на земельній ділянці загальною площею посіву 721,79 га. З огляду на сприятливі погодні умови весною 2020 року відповідач розраховував отримати врожай від 21 до 25 центнерів з гектару, що забезпечило б належне виконання умов договору поставки, однак, всього було зібрано 584 тон бункерної ваги, що після первинного очищення та доопрацювання склало 519,6 тон. Отримане насіння соняшнику було поставлене позивачу за вказаними у позові видатковими накладними, інша частина насіння в обсязі 984,4 тон не була поставлена позивачу з причин, що не залежали від волі відповідача.

Увесь агрономічний цикл вирощування соняшнику врожаю 2020 року супроводжувався складними погодними умовами, а саме стійкою посухою, яка істотним чином вплинула на якісні та кількісні показники зібраного врожаю. Оскільки відповідач поклав значних зусиль для вирощення обумовленої договором сільськогосподарської продукції, однак був позбавлений реальної можливості поставити весь товар через обставини, які не залежали від його волі, а саме через низьку врожайність соняшнику у зв`язку з несприятливими погодними умовами.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту ст. 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

З матеріалів справи вбачається, що 11.11.2020 СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча" звернулося до Торгово-промислової палати України щодо засвідчення обставин непереборної сили.

Згідно з ч.1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) мають бути засвідчені сертифікатом Торгово-промислової палати України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

Відповідачем до матеріалів справи надано копію сертифікату №3100-20-1861 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданого Торгово-промисловою палатою України від 24.11.2020 №1548/05-4, відповідно до якого засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): виняткові погодні умови, зокрема: недобір опадів, тривалі бездощові періоди в умовах підвищеного температурного режиму у липні - вересні 2020 року на півдні Донецької області; Селянському (Фермерському) господарству "Агрофірма "Шлях Ілліча" щодо обов`язку поставити та передати у власність насіння соняшника українського походження врожаю 2020 року у кількості 984,400 тон у термін з 01.09.2020 - 30.09.2020 за Договором поставки №Р90016 від 23.07.2020, укладеним з ТОВ "Сателлит", відповідно до:

- Довідки Донецького регіонального центру з гідрометеорології Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 04.11.2020 №07/07/-3-464/1179;

- Акта №1 визначення врожайності соняшнику методом контрольного обмолоту, складеного 09.09.2020;

- Акта №2 визначення врожайності соняшнику методом контрольного обмолоту, складеного 09.09.2020;

- Акта №3 визначення врожайності соняшнику методом контрольного обмолоту, складеного 09.09.2020;

- Акта №4 визначення врожайності соняшнику методом контрольного обмолоту, складеного 09.09.2020;

- Акта №5 визначення врожайності соняшнику методом контрольного обмолоту, складеного 09.09.2020;

- Акта №6 визначення врожайності соняшнику методом контрольного обмолоту, складеного 09.09.2020;

- Акта №7 визначення врожайності соняшнику методом контрольного обмолоту, складеного 09.09.2020;

- Акта огляду посівів соняшнику, складеного 15.09.2020;

- Протоколу №47 засідання районної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 11.11.2020;

- Бухгалтерської довідки №1 від 30.09.2020;

- Копії листа СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча" від 09.10.2020 №54 щодо виконання зобов`язань за договором поставки від 23.07.2020 (а.с.54-55).

Даним сертифікатом засвідчено наявність форс-мажорної обставини, а саме виняткових погодних умов, внаслідок чого було унеможливлено виконання відповідачем зобов`язань у повному обсязі за Договором поставки від 23.07.2020.

Як вже зазначалось вище, за умовами п. 1.1. Договору поставки від 23.07.2020 відповідач (постачальник) взяв на себе зобов`язання поставити у власність позивача (покупця) насіння соняшника українського походження врожаю 2020 року в обсязі 1500 тон, а останній, в свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Отже, виходячи з вищенаведених умов договору та обставин справи, відповідач, укладаючи Договір поставки від 23.07.2020 розраховував виростити, зібрати та поставити позивачу товар (носіння соняшника) у заздалегідь обумовленому обсязі.

На виконання умов договору відповідач протягом вересня 2020 року поставив позивачу товар у загальному обсязі 515,600 тон, що підтверджено наявними у справі видатковими накладними та не заперечується сторонами. Решта товару в обсязі 984,400 тон не була поставлена позивачу.

Позивачем до матеріалів справи не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що недопоставка відповідачем товару завдала збитків ТОВ "Сателлит".

Згідно п. 13.1.1. Договору відповідач (постачальник) на момент підписання цього договору є сільськогосподарським підприємством та безпосереднім виробником товару, який постачається вперше.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи статистичних форм звітів про загальні площі посівів та валові збори сільськогосподарських культур у 2020 році (а.с. 98, т.1) площа посівів насіння соняшника СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча" складає 721,79 га , обсяг виробництва насіння соняшника становить 5845,00 ц.

Тобто, з досліджених у справі доказів вбачається, що весь обсяг насіння соняшника врожаю 2020 року, який вирощений та зібраний відповідачем був поставлений позивачу на виконання умов Договору поставки від 23.07.2020.

При цьому, в матеріалах справі відсутні будь-які належні та допустимі докази у розумінні положень ст.ст. 76 -77 ГПК України на підтвердження того, що відповідачем було вирощено та зібрано більший обсяг врожаю насіння соняшника, аніж той, який зазначено в статистичній звітності відповідача, а також відсутнє підтвердження, що вказаний обсяг насіння було реалізовано на користь інших суб`єктів господарювання, окрім позивача.

Згідно з звітом про фінансові результати, чистий збиток СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча" за 2020 рік склав 5782100 грн. (а.с.56, т.1).

Актом огляду посівів соняшнику СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча" внаслідок посухи від 15.09.2020, Актами визначення врожайності соняшнику методом контрольного обмолоту №№ 1 - 7 від 09.09.2020 та Актом огляду посівів соняшнику від 15.09.2020 (а.с. 86-93, т.1), що складені працівниками відповідача за участю уповноважених представників Покровської сільської ради та Мангушської райдержадміністрації Донецької області було зафіксовано зниження середньої кількості врожаю на земельних ділянках СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча" у 2020 році внаслідок стійкої повітряно-грунтової посухи, середня врожайність зафіксована на рівні 8,93 7,9 ц/га, що вказує на попередній недобір врожаю на загальну суму 5200000,00 грн.

В долученій відповідачем до матеріалів справи довідці Донецького регіонального центру з гідрометеорології від 04.11.2020 №07/07/03-464/1179 (а.с. 85, т.1) міститься висновок про те, що погодні умови у липні вересні 2020 року на півдні Донецької області характеризувались недобіром опадів, тривалими бездощовими періодами в умовах підвищеного температурного режиму та висушування ґрунту у вказаний період, що негативно вплинуло та призвело до пошкодження сільськогосподарських культур.

Крім того, згідно наявного у справі рішення районної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Мангушської районної державної адміністрації Донецької області, офрмленим протоколом №47 від 11.11.2020 (а.с. 94, т.1) Комісією ТЕБ та НС визнано факт пошкодження насіння соняшника внаслідок несприятливих погодних умов (посуха) по СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча".

Отже, саме несприятливі умови на півдні Донецької області у період з липня по вересень 2020 року призвели до недостатньої кількості врожаю соняшнику, який є предметом спірного договору.

Вказані обставини є такими, що не залежать від волі відповідача і об`єктивно унеможливили належне виконання СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча" свого зобов`язання за договором у повному обсязі.

Згідно матеріалів справи, Селянське (фермерське) господарство "Агрофірма "Шлях Ілліча" листом (а.с. 27, т.1) повідомляло позивача про настання обставин форс-мажору та, відповідно, про неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №Р90016 від 23.07.2020. Зокрема, у вказаному листі господарство повідомило позивача про недобір врожаю насіння соняшнику через несприятливі погодні умови та неможливість виконання зобов`язань з поставки товару у 2020 році, а також запропонувало позивачу пролонгувати договір до наступного врожаю для виконання взятих на себе зобов`язань.

Однак, зміни до договору поставки в частині строку виконання відповідачем зобов`язань сторонами внесені не були, листом від 22.10.2020 №22102020.32/010 позивач в односторонньому порядку відмовився від виконання договору.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

При цьому у п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Частиною 2 ст. 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити, або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Таким чином, непереборна сила (форс-мажорні обставини) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності.

Пунктом 9.1. Договору сторони погодили, що жодна із сторін не відповідає за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за договором у разі настання таких подій як повінь, пожежа, землетрус чи інших стихійних лих, тощо, якщо ці обставини настали після підписання сторонами договору та не залежить від їх волі.

Разом з цим, у п. 9.3. Договору вказано, що інформація про дію обставин форс-мажору повинна бути підтверджена Торгово-промисловою Палатою України.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які унеможливили виконання відповідачем договірних зобов`язань, ґрунтуються на доказі передбаченому умовами договору та законодавчо визначеному як належного для засвідчення таких обставин.

Враховуючи встановлені судом наявні обставини непереборної сили, що виникли з незалежних від відповідача причин, приймаючи до уваги існування форс-мажорних обставин, які підтверджено сертифікатом №3100-20-1861 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданим Торгово-промисловою палатою України 24.11.2020 за №1548/05-4, а також причини, з яких постачальник не здійснив поставку товару (насіння соняшнику) у спірний період та умови розділу 9 Договору поставки №Р90016 від 23.07.2020, колегія Східного апеляційного господарського суду погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що такі обставини мають ознаки непереборної сили, надзвичайності і невідворотності, в розумінні ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України та ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", у зв`язку з чим їх наявність свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді штрафу, передбаченого п. 8.2. цього Договору.

Така ж правова позиція (щодо підтвердження факту існування форс-мажорних обставин, а саме виняткових погодних умов, внаслідок чого було унеможливлено виконання зобов`язань у повному обсязі за договором поставки та відсутності підстав щодо покладення відповідальності на постачальника у вигляді штрафу) викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.08.2021 у справі №913/18/21.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховуються правові висновки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №914/2173/19, де суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення попередніх судових інстанцій, виходив з того, що: саме несприятливі погодні умови протягом 2018 року призвели до недостатньої кількості врожаю соняшнику, яка є предметом спірного договору; вказані обставини не розцінюються судом як форс-мажорні, однак є такими, що не залежать від волі відповідача і об`єктивно унеможливили належне виконання відповідачем свого зобов`язання за договором у повному обсязі.

Доводи апелянта про відсутність у відповідача права посилатись на форс-мажорні обставини у зв`язку із недотриманням порядку та строків, передбачених умовами п. 9.3. Договору для повідомлення іншої сторони про настання цих обставин, судом апеляційної інстанції не можуть бути прийняті до уваги для висновку про наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді штрафу з огляду на наступне.

Колегія суддів зазначає, що передумовою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є вчинення особою правопорушення у сфері господарювання та наявність вини особи, яка його порушила,

У господарському праві діє принцип вини зобов`язаної сторони, якщо не доведено протилежне. При цьому, за змістом ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що положеннями ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України передбачено безумовне звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язань у разі доведеності, що таке порушення було зумовлене обставинами непереборної сили.

Наведені норми встановлюють загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності її вини та доведення, що нею вжито усіх залежних від неї заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявним елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Дослідженими судом апеляційної інстанції матеріалами справи підтверджено, що поставка товару за договором напряму залежала від кількості вирощеного відповідачем насіння соняшника (п. 13.1.1. Договору), тобто від фактичного збору засіяної сільськогосподарської продукції, що залежить від об`єктивних факторів, зокрема, погодних умов (сукупності метеорологічних обставин). Враховуючи, що відповідач сільськогосподарське підприємство доклав значних зусиль для вирощення обумовленої договором сільськогосподарської продукції, однак був позбавлений реальної можливості поставити весь товар через обставини, які не залежали від його волі, а саме через низьку врожайність насіння соняшника у зв`язку несприятливими погодними умовами (недобір опадів, тривалі бездощові періоди в умовах підвищеного температурного режиму у липні-вересні 2020 року на півдні Донецької області), що підтверджено, окрім сертифіката ТПП також й іншими наявними у справі доказами (актами, звітами, довідками), тому у спірних правовідносинах у діях відповідача відсутня вина та протиправна поведінка зобов`язаної особи, що виключає стягнення з відповідача штрафу.

Крім того, судом встановлено, що постачальник вживав заходи для попередження негативних наслідків та повідомляв покупця про несприятливі погодні умови, а також пропонував внести зміни в договір поставки шляхом його пролонгації на наступний посівний період для належного виконання зобов`язання, однак позивач в односторонньому порядку відмовився від виконання договору, що унеможливило для відповідача альтернативне виконання зобов`язання.

Отже, у даному випадку судом встановлено, що СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча" у встановленому чинним процесуальним законодавством порядку довело відсутність його вини та протиправної поведінки у порушенні виконання зобов`язання з недопоставки товару за укладеним з ТОВ "Сателлит" договором, а також те, що відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання та недопущення господарського правопорушення.

При цьому саме по собі порушення відповідачем умов п. 9.3. Договору щодо своєчасного сповіщення позивача про настання форс-мажору не підтверджує наявності в діях СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча" вини та протиправної поведінки в порушенні виконання договору в частині недопоставки товару, в той час як наявність вищеозначених умов є обов`язковою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання.

Разом з цим, за умовами договору не передбачено застосування до сторони будь-яких штрафних санкцій за порушення умов п. 9.3. Договору щодо несвоєчасного сповіщення іншої сторони про настання форс-мажору.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05.06.2018 у справі №910/14216/17 та від 10.10.2018 у справі №913/958/16 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, оскільки вказані справи не є подібними з даною справою №905/55/21 ані за предметом позову, ані за підставами позову, ані за змістом позовних вимог та встановленими судами фактичними обставинами.

Так, у справі №910/14216/17 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що порушення відповідачем умов договору поставки щодо оплати товару є підставою для нарахування визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України платежів, оскільки факт порушення відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого товару є доведеним, мало місце прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, а наявність обставин непереборної сили не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

При цьому, у справі 913/958/16 Верховний Суд погодився з висновками судів попереднії інстанції про те, що порушення відповідачем умов XIV розділу договору відносно неповідомлення сторони про виникнення обставин форс-мажору у встановлені договором строки та незасвідчення вказаних обставин у встановленому законом порядку, ненадання підтверджуючих документів, позбавляє відповідача права посилатися на такі обставини як причину звільнення від виконання зобов`язання.

Тобто, у даній справі сукупність встановлених судом обставин суттєво відрізняється від обставин, які досліджувались Верховним Судом у справі №913/958/16, зокрема, у цій справі відповідач порушив умови договору щодо порядку та строків повідомлення про настання обставин непереборної сили, але засвідчив існування форс-мажору у встановленому законом порядку та підтвердив існування цих обставин наданими до матеріалів справи доказами, про що не заперечує сам позивач.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно досліджував та встановлював питання щодо відсутності спричинених позивачу збитків внаслідок порушення відповідачем господарського зобов`язання, судом апеляційної до уваги не приймаються, оскільки і хоча дійсно виходячи із приписів ч. 1 ст. 624 ЦК України кредитор має право на стягнення штрафу передбаченого договором незалежно від наявності чи відсутності завданих йому збитків, проте, по-перше, такі висновки суду про відсутність у позивача збитків не є окремою та самостійною підставою для відмови у позові; по-друге, аргументи апелянта в цій частині не впливають на правову кваліфікацію спірних правовідносин в контексті встановлених обставин справи та не спростовують висновок місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з СФГ "Агрофірма "Шлях Ілліча" штрафу саме у зв`язку з документально підтвердженою відсутністю вини і протиправної поведінки відповідача, як зобов`язаної особи.

Інші доводи апелянта були спростовані в даній постанові, крім того, апеляційний господарський суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен аргумент.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Сателлит" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Донецької області від 11.05.2021 у справі №905/55/21 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст.ст. 281 - 284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сателлит" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 11.05.2021 у справі №905/55/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.09.2021.

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя І.В. Тарасова