РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2021Справа № 910/9687/21

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" (Україна, 02002, м. Київ, вул. Челябінська, буд. 9-Г; ідентифікаційний код: 39606435)

до Громадської організації "Громадянська палата міста Києва" (Україна, 02090, м. Київ, вул. Празька, буд. 18; ідентифікаційний код: 33884019)

про стягнення 46 055,49 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Громадської організації "Громадянська палата міста Києва" (далі - відповідач) про стягнення 46 055,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 599 оренди нерухомого майна від 21.07.2008, який було викладено в новій редакції Додатковою угодою № 599/1-1 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 21.07.2008 № 599 від 09.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: Україна, 02090, м. Київ, вул. Празька, буд. 18.

На вказану адресу, відповідно до вищезазначених вимог процесуального закону, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 22.06.2021 з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

02.08.2021 до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачу, разом з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі від 22.06.2021, яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв`язку не було вручене відповідачу під час доставки та за закінченням встановленого терміну зберігання повернуто за зворотною адресою.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

За приписами частини першої статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 22.06.2021 була оприлюднена на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

З урахуванням викладеного, за висновком суду, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та останньому були створені достатні умови для реалізації ним своїх процесуальних прав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

21.07.2008 між Комунальним підприємством Дніпровського району м. Києва "Фінансово-розрахунковий центр "Дніпровський" (орендодавець) та Громадською організацією "Громадянська палата міста Києва" (орендар) було укладено Договір № 599 оренди нерухомого майна, відповідно до пунктів 1.1, 2.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення (будівлю) (об`єкт оренди), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Азербайджанська, буд. 8-б, загальною площею 111,60 кв.м.

09.11.2018 між Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), Громадською організацією "Громадянська палата міста Києва" (далі - орендар, відповідач) та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" (далі - балансоутримувач, позивач) було укладено Додаткову угоду № 599/1-1 про внесення змін до Договору № 599 оренди нежилого приміщення від 21 липня 2008 року № 599, якою Договір оренди нежилого приміщення від 21 липня 2008 року № 599 (далі - Договір) було викладено в новій редакції.

Згідно з п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об`єкт), яке знаходиться за адресою: вул. Азербайджанська, буд. 8-б, для розміщення громадської організації на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності.

За умовами пункту 2.1 Договору об`єктом оренди є нежитлове приміщення, загальною площею 111,60 кв.м., у т. ч. на першому поверсі 111,60 кв.м., згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину Договору.

У відповідності до п. 2.4 Договору орендар вступає у строкове платне користування об`єктом у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання-передачі об`єкта.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 (зі змінами та доповненнями), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - липень 2018 року: 20,00 кв.м. - 14 грн 07 коп. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 281 грн 36 коп.; 30,00 кв.м. - 28 грн 14 коп. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 844 грн 09 коп.; 50,00 кв.м. - 42 грн 20 коп. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 2 110 грн 22 коп.; 11,60 кв.м. - 56 грн 27 коп. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 652 грн 76 коп. З 16.10.2018 розмір місячної орендної плати за перший місяць оренди (листопад 2018 року) розраховується шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за серпень-листопад 2018 року.

Відповідно до п. 3.2 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

За умовами пункту 3.3 Договору у разі користування об`єктом протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова оренда плата за дні користування визначається згідно з Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірі та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою (пункт 3.5 Договору).

Згідно з п. 3.6 Договору орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

У пункті 3.7 Договору сторони погодили, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

У підп. 4.2.3 п. 4.2 Договору орендар взяв на себе зобов`язання своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі.

Відповідно до п. 9.1 Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами строком на 2 роки 364 і діє з 20.07.2017 до 18.07.2020.

Як зазначає позивач, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, орендну плату за період з червня 2019 року по травень 2021 року своєчасно та у повному обсязі не сплатив, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за Договором у розмірі 46 055,49 грн.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано рахунки-фактури та акти виконаних робіт (оренди приміщення) за період з червня 2019 року по травень 2021 року, а також податкові накладні разом із квитанціями про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних за вказаний період.

Матеріалами справи також підтверджується звернення позивача до відповідача із претензіями від 30.09.2019 №103/45-5505 на суму 38 340,67 грн, від 27.08.2020 №103/45-3347 на суму 47 080,74 грн та від 04.11.2020 № 103/45-4558 на суму 52 386,91 грн, які, як зазначає позивач, були залишені відповідачем без задоволення.

У матеріалах справи також міститься заява відповідача від 03.10.2019, в якій він визнав заборгованість за Договором у розмірі 38 340,67 грн, а також зобов`язався її погасити протягом 10 місяців.

З огляду на вищенаведене, позивач звернувся до суду з цим позовом та, посилаючись на несплату відповідачем орендної плати за період з червня 2019 року по травень 2021 року, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором в загальному розмірі 46 055,49 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Внаслідок укладення Договору між сторонами, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки і за своєю правовою природою вказаний договір є договором оренди, який підпадає під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України та параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до частин 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

З матеріалів справи вбачається, що, на підставі Акту приймання-передачі в оренду нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Азербайджанська, буд. 8-б від 21.07.2008, відповідач прийняв у користування нерухоме майно загальною площею 111,60 кв.м., у зв`язку з чим у нього виникло зобов`язання зі сплати орендної плати за час користування об`єктом оренди.

У частині першій статті 284 Господарського кодексу України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною першою статті 773 Цивільного кодексу України на наймача покладено обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина друга статті 291 Господарського кодексу України).

За умовами пункту 9.4 Договір припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічні положення містив Закон України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції Закону України від 10.04.1992 № 2269-XII до втрати ним чинності (у зв`язку з введенням в дію з 01.02.2020 Закону України від 03.10.2019 №157-IX "Про оренду державного та комунального майна").

Положення названих законів застосовуються до спірних правовідносин, враховуючи ту обставину, що предметом позову в цій справі є вимога позивача про стягнення заборгованості за Договором за період з червня 2019 року по травень 2021 року.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03.10.2019 №157-IX "Про оренду державного та комунального майна" договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

За змістом наведених норм із закінченням строку договору найму (оренди), на який його було укладено, Договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії Договору є невиконанням зобов`язання за цим Договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) Договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з частинами 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Отже, договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору, а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, якою закріплено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Враховуючи положення пунктів 9.1 та 9.4 Договору, а також в силу вищенаведених норм законодавства, Договір є припиненим, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, відтак суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати у відповідача сплатити орендну плату, виходячи із предмету та підстав заявленого позову, за період з червня 2019 року по 18 липня 2020 року.

Згідно з наданими позивачем рахунками-фактурами, а саме: № 932 від 11.06.2019, №989 від 10.07.2019, №955 від 12.08.2019, №966 від 10.09.2019, №1037 від 10.10.2019, №893 від 11.11.2019, №974 від 10.12.2019, №1021 від 10.01.2020, №991 від 11.02.2020, №1264 від 11.03.2020, №948 від 10.04.2020, №1076 від 12.05.2020 №881 від 10.06.2020 та №1133 від 10.07.2020, а також актами виконаних робіт (оренда приміщення): №909 від 30.06.2019, №856 від 31.07.2019, №876 від 31.08.2019, №912 від 30.09.2019, №817 від 31.10.2019, №849 від 30.11.2019, №1051 від 31.12.2019, №926 від 31.01.2020, №883 від 29.02.2020, №1229 від 31.03.2020, №939 від 30.04.2020, №1008 від 31.05.2020, №858 від 30.06.2020 та №1190 від 31.07.2020 за вказаний вище період у відповідача виникло зобов`язання зі сплати орендної плати в загальному розмірі 59 972,93 грн, з яких: 5 236,00 грн (за червень 2019 року), 5 209,81 грн (за липень 2019 року), 5 178,55 грн (за серпень 2019 року), 5 163,02 грн (за вересень 2019 року), 5 199,16 грн (за жовтень 2019 року), 5 235,55 грн (за листопад 2019 року), 5 240,80 грн (за грудень 2019 року), 5 230,31 грн (за січень 2020 року), 5 240,77 грн (за лютий 2020 року), 5 225,05 грн (за березень 2020 року), 947,93 грн (за квітень 2020 року), 2 654,50 грн (за травень 2020 року), 2 662,45 грн (за червень 2020 року) та 1 549,03 грн (з 01.07.2020 по 18.07.2020 відповідно до пунктів 3.3 та 9.1 Договору).

При цьому, у розрахунку заборгованості відповідача за Договором позивачем було вказано суму боргу - 25 553,29 грн (на початок періоду).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на принцип змагальності сторін, розподіл обов`язку доказування та подання доказів, на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Як зазначено позивачем у поданій до суду позовній заяві, заборгованість за Договором у розмірі 46 055,49 грн виникла у відповідача за період з червня 2019 року по травень 2021 року.

Разом з тим, як встановлено судом, правові підстави для сплати орендної плати, починаючи з 19.07.2020, у зв`язку з припиненням Договору, у відповідача відсутні.

Однак, позивачем не вказано, а також не надано суду доказів на підтвердження виникнення у відповідача заборгованості за Договором у розмірі 25 553,29 грн (на початок періоду), зокрема, позивачем не обґрунтовано за який період користування об`єктом оренди виникла вказана заборгованість.

При цьому, виходячи зі змісту позовної заяви, вказана заборгованість виникла у відповідача поза межами заявленого позивачем періоду (червень 2019 року - травень 2021 року).

З огляду на вищенаведене, враховуючи ту обставину, що позивачем у встановленому процесуальним законом порядку не доведено підстав виникнення у відповідача заборгованості за Договором у розмірі 25 553,29 грн, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог в цій частині.

Зі змісту поданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за Договором вбачається, що відповідачем було здійснено оплати орендної плати за Договором у загальному розмірі 68 025,22 грн і в суду відсутні обґрунтовані підстави вважати повідомлені позивачем обставини недостовірними.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що у межах заявленого позивачем періоду та строку дії Договору правомірною є сплата відповідачем орендної плати за період користування об`єктом оренди з червня 2019 року по 18.07.2020 у загальному розмірі 59 972,93 грн, а починаючи з 19.07.2020, у зв`язку з припиненням Договору, у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати.

При цьому, як встановлено судом, заборгованість за Договором у розмірі 25 553,29 грн позивачем жодним чином не обґрунтовано і згідно із розрахунком позивача відповідачем було сплачено орендну плату за період з червня 2019 року по 18.07.2020 в розмірі, яка перевищує розмір нарахованої позивачем орендної плати за вказаний період.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У свою чергу, звертаючись до суду з цим позовом, позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, за період з 19.07.2020 по травень 2021 року і в силу імперативних приписів процесуального закону суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі поданих ним доказів.

З огляду на викладене, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором у розмірі 46 055,49 грн необґрунтованою та недоведеною належними доказами.

За приписами частин 1 - 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Пункт 3 частини першої статті 129 Конституції України пов`язує змагальність сторін зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Змагальність сторін - це встановлена законом можливість реалізації та практична реалізація наданих їм процесуальних прав при безумовному виконанні покладених на них процесуальних обов`язків на всіх стадіях судового процесу за участю компетентного суду.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.09.2021

Суддя О.В. Нечай